joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Poludník

Poludník alebo (geografický) meridián je polkružnica, ktorá spája body s rovnakou zemepisnou dĺžkou. Poludník spája severný a južný pól a prechádza kolmo na rovnobežky.

Na jednom poludníku je na všetkých zemepisných šírkach slnko naraz najvyššie nad obzorom, teda na jednej zemepisnej dĺžke je všade v rovnakom čase poludnie, z čoho pochádza aj názov poludník. Poludník je teda priamo spätý s časovým pásmom.

Nultý poludník prechádza hvezdárňou Greenwich neďaleko Londýna. Rozdeľuje Zem na západnú a východnú pologuľu. Poludníkom 180° (s určitými výnimkami) naopak prechádza dátumová hranica, ktorej prekročenie spôsobí prechod do časového pásma nasledujúceho alebo predchádzajúceho dňa.

Geografia
Štát (Spojené štáty)

Štát (v americkej angličtine state) je jedna z 50 najvyšších administratívnych jednotiek Spojených štátov amerických, ktoré spolu s federálnym dištriktom Kolumbia, atolom Palmyra a prípadne indiánskymi rezerváciami tvoria vlastné Spojené štáty americké. 

Sú to tieto štáty:

Pri podpísaní americkej Deklarácie nezávislosti sa Únia skladala z 13 zakladajúcich štátov, ktoré boli dovtedy britskými kolóniami. Počet štátov sa potom rozrástol pri expanzii na západ, dobytím či nákupom nových území americkou vládou a delením existujúcich štátov.

Zdroj 

 Prezývky štátov USA (anglicky)
Game design

Game design (doslova návrh/navrhovanie/návrhárstvo hier) sa zaoberá navrhovaním (väčšinou počítačových) hier od prvej myšlienky hry cez vytvorenie témy, príbehu a pravidiel až po detailný „game design document“. 

Možno ho kategorizovať ako vedný odbor aj ako umenie - to je predmetom mnohých debát, ktoré však podstatu game designu neovplyvňujú. 

Z pohľadu dokumentácie ide o funkčný návrh (functional design), avšak do práce návrhára hier (game designer) môže patriť aj vytvorenie technického návrhu (technical design). 

Vývoj počítačových hier
Walter Tevis

Walter Stone Tevis (* 28. február 1928, San Francisco, Kalifornia, USA- † 8. august 1984, New York, New York) bol americký spisovateľ.

Životopis 
Jeho otec, rodák z Madison County, sa spolu s rodinou vrátil naspäť zo San Francisca, keď mal Walter 10rokov. Mladý Walter však musel ostať v San Franciscu, kde ho hospitalizovali kvôli reumatickej horúčke. K rodine sa vrátil o rok neskôr. Navštevoval Ashlandskú školu v Lexingtone, čo považoval za bolestnú skúsenosť. Neskôr chodil na Morton Junior High School a Henry Clay High School.
Počas druhej svetovej vojny slúžil dva roky v námorníctve ako pomocný tesár. Maturoval na Model High School v Richmonde (1945). Po maturite študoval na Univerzite Kentucky, kde získal stupne A.B. (s poviedkou o biliarde) a M.A z angličtiny. To odštartovalo jeho kariéru učiteľa. Vyučoval angličtinu na niekoľkých stredných školách v Kentucky (Science Hill, Hawesville, Irvine a Carlisle). Takisto pôsobil na Univerzite Kentucky, Souther Connecticut State College. V rokoch 1965 až 1978 bol profesorom na Ohio univerzite v Aténach, kde bol študentmi zvolený za jedného z najobľúbenejších.
Po úspechoch jeho prvých románov sa z Waltera Tevisa stal alkoholik. To spôsobilo takmer 17 ročnú prestávku v jeho tvorbe. S alkoholom skončil v roku 1975. Posledné roky svojho života strávil ako spisovateľ v New Yorku, kde sa presťahoval v roku 1978. 

Zomrel na rakovinu pľúc v roku 1984. Je pochovaný v Richmonde.

Dielo

Romány 
 (1959) The Hustler o hráčovi biliardu s menom „Rýchly Eddy“ Felson, bol sfilmovaný
 (1963) The Man Who Fell to Earth (v slovenčine „Muž, ktorý spadol na Zem“), bol filmovaný
 (1980) Mockingbird (v češtine "Zpěv drozda")
 (1981) Far From Home
 (1983) The Steps of the Sun (v češtine "Kroky slunce")
 (1983) The Queen's Gambit
 (1984) The Color of Money - voľné pokračovanie The Hustler, tiež bol sfilmovaný

Poviedky 
 (1981) Far from home (doslova "Ďaleko od domova")

Po česky 
 (1979) poviedka Hop - a skok (v zbierke "Těžká planeta") 
 (1986) Zpěv drozda
 (1993) Kroky slunce

Po slovensky 
 (1988) Muž, ktorý spadol na Zem (v zbierke "Planéta exilu")

Ocenenia a nominácie 
V roku 1980 bol za román Mockingbird nominovaný na cenu Nebula v kategórii najlepší román.

Externé odkazy 
 Životopis(KYLIT)

Spisovatelia USA
Spisovatelia science-fiction USA
Osobnosti zo San Francisca
Zubná kefka

Zubná kefka je nástroj používaný so zubnou pastou na čistenie zubov. Hlavná funkcia je prevencia zubného kazu a zápalov ďasien. Oba tieto deje sú spôsobené zubným plakom, ktorý sa odstraňuje zubnou kefkou.

História 
Prvého predchodcu zubnej kefky používali Sumeri, datuje sa do obdobia okolo roku 3000 pred Kr. Tieto špáradlá zo zlata používali Asýrčania, Babylončania a starí Číňania. Starí Egypťania používali ako zubnú kefku drevenú paličku na žutie. Bol to kúsok tenkej vetvičky, ktorý bol na konci rozstrapkaný. Prvý patent na výrobu zubnej kefky, takej ako poznáme dnes, zaevidovali v roku 1857 v USA. Vlákna sa najprv vyrábali zo zvieracích štetín, nylonové sa začali používať od roku 1938. Vynálezcom bola firma DuPont.

Ideálna kefka 
Ideálna kefka má umelé vlákna z nylonu, ktoré sú husto osadené na veľmi krátkej pracovnej časti, nie dlhšej ako 2,5 cm. Vlákna sú mäkké alebo „super“ mäkké a na konci zaoblené. Zastrihnuté sú narovno. Pracovná časť je pevne spojená s rukoväťou, nie ohybne. Vlákna nie sú ohnuté do strany, ani po dlhšom používaní. Kefka sa dá ľahko otestovať bruškom prsta. Lepšie kefky sú na dotyk jemnejšie.

Kefku treba pravidelne vymeniť za novú, typicky každé 3 mesiace.

Použitie 
Zubný hygienik môže v rámci pravidelnej prehliadky poučiť pacienta o správnej metóde čistenia zubov. Kefka by mala byť používaná nielen na čistenie zubov, ale aj ďasien. Kefku treba priložiť na hranicu medzi zubom a ďasnom s vláknami otočenými kolmo na plochu zubu. Následne sa vykonávajú krúživé pohyby jemným tlakom. Takýmto spôsobom sa umyje vnútorná (jazyková) aj vonkajšia
(lícna) strana zubu. Krúživými pohybmi sa umyje aj vrchná strana zubu.

Ideálne je pohybovať kefkou len od ďasien k zubom, obzvlášť pri chorých ďasnách alebo
citlivých zuboch. Z vrchnej strany len od zadných zubov k predným. Krúživé pohyby sú ale preferované väčšinou pacientov pretože sú ľahšie a rýchlejšie.

Pozri aj 
 zubný kaz

Iné projekty 

Zubné lekárstvo
Zdravotnícke pomôcky
Ústna hygiena
Knihy Machabejcov

Knihy Machabejcov (iné názvy: Knihy Mak(k)abejcov, Knihy Makabejčanov, Knihy Makabejských, Knihy Machabejských; skratky 1 Mach/1Mak, 2 Mach/2Mak) sú štyri knihy Starého zákona.

Vznik 
Prvé dve vznikli na konci 2. storočia pred Kr. Katolíci ich považujú za deuterokanonické knihy, evanjelici za apokryfy. Posledné dve vznikli až v 1. stor. po Kr. Katolíci ich považujú za apokryfy a evanjelici za pseudoepigrafy.

Obsah 
Prvé dve knihy rozprávajú o bojoch Židov pod vedením Machabejcov za obnovu židovského kráľovstva (175-161 pred Kr.). Ide o dve nezávislé knihy.

Prvá kniha Machabejcov 

Prvá kniha je o Júdovi Makabejskom (tiež Judáš Makabejský) a jeho bratoch Jonatánovi a Šimonovi. Jej udalosti patria do obdobia r. 175-134 pred Kr. Machabejci tu vystupujú ako skutoční záchrancovia národa a helenisti sú zlo, tí čo spolupracujú, a sú zradcovia.  Machabejci (Hasmoneovci) sú bratia a nástupcovia Judáša Machabejského (pôvodne päť synov veľkňaza Matatiáša) a ich stúpenci.

Druhá kniha Machabejcov 

Druhá kniha nie je pokračovaním príbehu Machabejcov. Hovorí o Bohu, o tom ako Boh zasahuje do ľudských udalostí. Má skôr formu kázaní ako historických rečí. Chce ukázať ako Boh tresce nespravodlivých. Vraví, že utrpenie spravodlivých má zmysel, tým, že nespravodlivo trpia zasluhujú si aby sa priblížili Bohu. Je tu vyslovená viera v zmŕtvychvstanie. Udalosti tejto  knihy patria do obdobia r. 175-161 pred Kr.

Tretia kniha Machabejcov 
Tretia kniha opisuje prenasledovanie alexandrijských Židov za vlády Ptolemaia IV. Filopatra.

Štvrtá kniha Machabejcov 
Štvrtá kniha je výzvou na pobožný život. Poukazuje pritom na machabejských bratov ako vzor a vychádza zo stoickej filozofie.

Referencie

Literatúra 
 Machabejci [knihy]. In:

Pozri aj 
 Starý zákon
 Zoznam kníh Biblie

Externé odkazy 
 Prvá kniha Machabejcov, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 Druhá kniha Machabejcov, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe

Biblia
Starý zákon
Kniha Tobiáš

Kniha Tobiáš alebo Tobiáš (skratka Tob) je názov deuterokánonickej knihy Starého zákona, ktorej hlavnou postavou je Tobiáš (Tóbit). Protestanti túto knihu zaraďujú medzi apokryfy. V Biblii je zaradená medzi dejepisné knihy.

Vznikla okolo roku 200 pred Kr. v Palestíne, Egypte a Sýrii. Heriban uvádza, že bola napísaná (pravdepodobne) v babylonskej židovskej diaspóre alebo v Palestíne. Grécky text sa zachoval vo viacerých verziách. Sú známe dve verzie textu: kratšia podľa Vatikánskeho a Alexandrijského kódexu a dlhšia podľa Sinajského kódexu.

Kniha Tobiáš je akoby poučná rozprávka, podobná románu, týkajúca sa niečoho, čo sa stalo počas exilu, keď Židia nemohli vyznávať vieru. Poukazuje na cnosti Židov. Používajú sa motívy zo Starého zákona (napr. z knihy Genezis) aj mimobiblické motívy. U židov sa príbeh považuje za ukážku, ako sa má v núdzi (exile a pod. ) zotrvať pri Božích prikázaniach.

Obsah 
Je to príbeh staršieho a mladšieho Tobiáša. Vo Vulgáte sa pre otca aj syna používalo meno Tobiáš, v prekladoch do moderných jazykov sa otec označuje menom Tóbi a syn menom Tobiáš. Otec Tóbi (Tobiáš - v niektorých prekladoch vystupuje pod menom Tobi, syn vždy pod menom Tobiáš) žijúci v exile v Ninive ostáva verný zákonu (prikázaniam Boha) napriek babylonskému zákazu. V mladosti Tóbi zásoboval kráľovský dvor potravinami, získal relatívne veľký majetok a peniaze uložil u svojho známeho. Neskôr upadol do nemilosti a nesmel cestovať. Keď oslepne, nerepce. Poslal svojho syna Tobiáša, aby vybral uložené peniaze.

Sprievodcom Tobiáša na ceste je archanjel Rafael. Ten mu pri rieke Tigris nakáže chytiť rybu, vybrať z nej pečeň, srdce a žlč a vziať to so sebou. Cestou sa zastavili u otcovho brata. Otcov brat má dcéru Sáru. Tá je prekliata - každého, kto si ju vezme za ženu, zabije démon Asmodej. Bola už sedemkrát vydatá, ale vždy ešte pred svadobnou nocou ovdovela. Rafael radil Tobiášovi, aby si ju zobral za ženu, lebo je z jeho príbuzenstva a právom mu patrí. Tobiáš si ju vezme a Asmodeja vyženie dymom zo srdca a pečene z ryby. Svadobná hostina trvala dva týždne. (Vtedy zvykla svadba trvať týždeň.) Tobiáš sa nemohol za ten čas vzdialiť z domu svojho svokra, preto prosil Rafaela, aby išiel vyzdvihnúť peniaze. Keď sa vrátili domov, Tobiáš mladší potrel oči otcovi žlčou z ryby a on znovu uvidel. Po smrti rodičov sa Tobiáš presťahoval k svojmu svokrovi do médskych Ekbatanách a dopočul sa radostnú správu o zničení mesta Ninive médskym kráľom Kyaxaresom.

Poznámky

Referencie

Literatúra

Pozri aj 
 Zoznam kníh Biblie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kniha Tobiáš, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe

Biblia
Kniha Judita

Kniha Judita (iné názvy: Kniha Juditina, Judita, Judit; skratka Jdt) je deuterokanonická kniha Starého zákona, ktorej hlavnou postavou je Judita (Judit - hebr. Júdit).

Kniha Judita je vlastne historický román (nie je však opisom historickej udalosti) z 2. stor. pred Kr. (obdobie Machabejcov) s národným a náboženským zameraním. Kniha patrí medzi deuterokanonické knihy. Zachovala sa iba v gréckom preklade. Pôvodný hebrejský text knihy sa nezachoval, text je známy z gréčtiny. Neskôr bola prepracovaná aj do hebrejčiny.

Obsah 
Kniha opisuje obdobie, keď babylonský generál Holofernes napadol Izrael v mene Nabuchodonozora. Príbeh sa odohráva pri obliehaní mesta Betulia (Betúlia). (Nie je jasné, ktoré reálne mesto sa tým myslí, možno Jeruzalem.) Judita sa podujme oslobodiť svoj národ v mene Božom. Je to mladá múdra, zbožná, odhodlaná vdova. Musí zvíťaziť nad pochybnosťami židovského národa i nad Holofernesom. V meste je nedostatok vody a potravín. Judita sa vyparádi, do košíka vloží dary a sama ide za Holofernesom do tábora. Vojsko ju pustí. Holofernesa okúzli a získa si jeho dôveru. Pravidelne vychádza za tábor so zámienkou, že sa ide modliť. Presvedčí Holofernesa, že Židia začnú jesť potraviny obetované Bohu a tým zhrešia a vtedy Boh prestane ochraňovať Židov. Vtedy bude vhodná chvíľa zaútočiť na mesto. Na tretí deň Judita opije Holofernesa a odsekne mu hlavu. V košíku si odnáša jeho hlavu zakrytú šatkou. Ráno obyvatelia Betulie zaútočili na obliehateľov. Tí bez veliteľa v zmätku utekajú.

Judita je oslavovaná ako hrdinka. Zachránila Jeruzalem a celé Judsko.

Poznámky

Literatúra

Pozri aj 
 Starý zákon

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kniha Judita, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe

Biblia
Biblické postavy
Izaiáš (prorok)

Izaiáš alebo  zriedkavo  Izajáš (z hebr. Ješa'jah = Jahve pomohol/spasí) je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ Knihy Izaiáš(ovej) Starého zákona. 

Izaiáš pochádzal z aristokratickej rodiny a začal pôsobiť v poslednom roku panovania kráľa Achaza (740 pred Kr.) v Jeruzaleme. Zvestoval súd nad márnymi nádejami a sľuboval nový vek Hospodinov (Pánov). Kniha však obsahuje aj neskoršiu tradíciu na podobnú tému.

Účinkoval väčšinou v Júdskom (Južnom) kráľovstve. Prorokoval však niekedy aj proti Izraelskému (Severnému) kráľovstvu.

Zomrel ako mučeník v pokročilom veku a to tak, že bol rozrezaný pílou za vlády Manassesa. Jeho pozostatky boli za vlády cisára Teodózia mladšieho prenesené do Carihradu a uložené v blachernskom chráme sv. Vavrinca.

Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 9. mája.

Pozri aj 
 Kniha proroka Izaiáša

Literatúra 
 "Dňa 9. mája : Svätý prorok Izaiáš." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 248-249. ISBN 80-7165-381-0
 "Izaiáš, prorok : 9. máj." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 232. ISBN 80-967341-1-3
  "9. máj : Sv. IZAIÁŠ, prorok." In: Daniel Dian - Viliam Judák: Každý deň so svätými : I. diel. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 2006. s. 139. ISBN 80-7162-618-X
 Izaiáš [prorok]. In:

Externé odkazy 
 Kniha proroka Izaiáša, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 Izaiáš - evanjelický preklad

Biblické postavy
Proroci v Starom zákone
Proroci v judaizme
Jeremiáš (prorok)

Jeremiáš (hebr. יִרְמְיָהוּ Yirməyāhū, Jirmejahu = povýšený Jahvem) je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ Knihy Jeremiáš(ovej) Starého zákona. Niektorí biblisti v ňom vidia predobraz Ježiša Krista.

Kniha obsahuje tradíciu Jeremiášových príbehov a výrokov.

Život 
Jeremiáš bol povolaný asi roku 627 pred Kr.. Žil v období, keď kráľ Nabuchodonozor prvýkrát obsadil Jeruzalem a odvliekol časť ľudí (598 pred Kr.). Nabáda ľudí, aby čakali a nevzbúrili sa, a preto je považovaný za zradcu a chcú ho zabiť. Roku 587 pred Kr. prišiel Nabuchodonozor druhýkrát. Zničil Jeruzalem, podpálil chrám a odvliekol skoro všetkých do Babylonu. Zaniklo teda aj Judské kráľovstvo (Južné). Jeremiáš vytýka nedostatok horlivosti, no po Joziášovej (Josiášovej) smrti aj on stráca nádej a videl, že aj Judské kráľovstvo (Južné) je stratené. Po prvom páde Jeruzalemu začína písať optimistické proroctvá o kráľovstve Mesiáša vytvorenom Bohom, o novom kráľovi ustanovenom Bohom. Vravel, že katastrofa, ktorá sa stala, je iba očisťovaním a Pán príde a ustanoví novú zmluvu. Trest neznamená, že Boh zabudol.

V čase exilu boli napísané Náreky (Plač Jeremiášov), žalospevy pripojené k Jeremiášovi. Sú to výkriky bolesti, opisujú drámu Izraelitov, bezvýchodiskovú situáciu, ale zároveň prosbu Bohovi. Tvorí ich 5 ód.

Pred dobytím Jeruzalema dal ukryť Archu zmluvy. Po tom ako padol v roku 587 Jeruzalem ho júdski zbúrenci odviedli do Egypta, kde ho ukameňovali. Jeho pozostatky Alexander Macedónsky preniesol do Alexandrie r. 250 pred Kr.

Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 1. mája.

Referencie

Literatúra 
 "Jeremiáš, prorok : 1. máj." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 223. ISBN 80-967341-1-3
 "Dňa 1. mája : Svätý prorok Jeremiáš." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 217-221. ISBN 80-7165-381-0
 Jeremiáš [prorok]. In:

Pozri aj 
 Kniha proroka Jeremiáša
 Kniha Náreky
 Jeremiášov list

Externé odkazy 
 Kniha proroka Jeremiáša, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 Jeremiáš - evanjelický preklad

Iné projekty 

Biblické postavy
Proroci v Starom zákone
Proroci v judaizme
Baruch (prorok)

Baruch je jeden z prorokov a zároveň hlavný predstaviteľ Knihy Baruch(ovej) (resp. Knihy proroka Barucha), ktorá je deuterokánonickou knihou Starého zákona. Protestanti túto knihu radia medzi apokryfy. Židia ho však za proroka nepovažujú.

Niektoré Baruchove texty boli vylúčené z Biblie a šírili sa starožidovským písomníctvom. Týkali sa asi roku 586 pred Kr. a volali sa „Zvyšok slov Baruchových“ alebo „Dodatok k prorokovi Jeremiášovi“.

Baruch bol sekretárom proroka Jeremiáša. Nepredpokladá sa, že spis napísal celý on, lebo má 4 časti z rôznych období a asi od rôznych autorov. Hovorí zvlášť o pokání. Konštatuje, že hriechy zrušili vzťah k Bohu. V exile sa Izraeliti vzdialili od Boha a nabáda ich, aby sa vrátili, nabáda k láske a vernosti Bohu. Keď zachovávame zákon, dosiahneme múdrosť. Sú tu zaznamenané aj modlitby exilantov, meditácie o múdrosti. Múdrosť sa zjavila na zemi a prebývala medzi nami.

Pozri aj 
 Kniha proroka Barucha

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kniha proroka Barucha, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe

Biblické postavy
Proroci v Starom zákone
Proroci v judaizme
Ezechiel (prorok)

Ezechiel (hebr. Jechezkel  = nech Boh síli; u Luthera Hesekiel) je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ Knihy Ezechiel(ovej) (resp. Knihy proroka Ezechiela) Starého zákona. 

Tento židovský kňaz a prorok sa narodil okolo roku 623 pred Kr.. Pochádzal z kňazskej rodiny – bol synom kňaza Buziho. Okolo roku 597 pred Kr. ho už v prvej invázii na príkaz kráľa Nabuchodonozora (Nabukadnezara) spolu s inými Židmi deportovali do Babylonu. Ľud bol v zúfalstve, ale on vravel, že toto všetko je potrebné na očistu. Odrádza od vzbury proti Babylončanom a nabáda na morálnu čistotu. Po druhej invázii nabádal na nádej. Vravel, že Boh príde, aby znovu obrátil a obnovil ich srdcia a dal im Ducha. Už tu sa začína hovoriť o Duchu. Kto bude pokorný, spozná Pána a dostane od neho milosť a naopak, tých zlých Boh potrestá, pričom obžalováva aj kňazov. Boh raz pošle dobrého pastiera, ktorý bude pásť ovce a namiesto starých ustanovizní ustanoví nové.

Z toho, že pri viacerých rečiach uviedol dátum, sa dá usudzovať, že jeho činnosť ako proroka trvala 20 rokov. Podľa podania ho dal zavraždiť židovský dôstojník za to, že odvracal židov od modloslužby. Pochovaný je v dedine Mamr pri Bagdade.

Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 21. júla.

Referencie

Literatúra 
 "Dňa 21. júla : Svätý prorok Ezechiel." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 400-402. ISBN 80-7165-381-0
 "Ezechiel, prorok : 21. júl." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 291. ISBN 80-967341-1-3
 Ezechiel [prorok]. In:

Pozri aj 
Kniha proroka Ezechiela

Externé odkazy 
 Kniha proroka Ezechiela, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 Ezechiel - evanjelický preklad

Biblické postavy
Proroci v Starom zákone
Proroci v judaizme
Daniel (prorok)

Daniel (hebr. mojim sudcom je Boh) je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ Knihy Daniel(ovej) (Knihy proroka Daniela, Knihy Nádeje) Starého zákona.

Daniel bol židovský šľachtic a súčasníkom kráľa Nabuchodonozora. Roku 605 pred Kr. bol spolu so Židmi deportovaný do babylonského zajatia kde dostal meno Baltazár. Pôsobil na kráľovskom dvore a vykladal kráľovi sny. Hrdo hlásal Boha ako Pána histórie. Mal odvahu povedať: prenasledovatelia Židov a čoskoro príde váš trest. Bol odsúdený a zázračne zachránený. V ťažkej situácii dával nádej. Prebieha súboj medzi Bohom a zlom. Boh vyhrá a s ním vojdú jeho verní do slávy. Hovorí o svojich štyroch videniach o budúcnosti. Sú k nemu pripojené aj dodatky.

Spolu s Ananiášom, Azariášom a Mízaelom (Misaelom) odmietol jesť nečisté jedlá. Bol hodený aj do jamy s levmi ale nič sa mu tam nestalo. Jeho pozostatky priniesla do Konštantínopola cisárovná Helena.

Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 17. decembra.

Referencie

Pozri aj 
 Kniha proroka Daniela
Online kurz Kniha Proroka Daniela, vysvetľujúci proroctvá tejto knihy
Slovenský, needitovaný preklad tejto knihy (podľa Autorizovanej Verzie Biblie Kráľa Jakuba) s poznámkami a odkazmi na ďalšie pasáže Písma. Táto kniha je používaná kazateľmi po celom svete a teraz je prístupná aj slovenským veriacim.

Literatúra 
 "Daniel, prorok : Traja mládenci - Ananiáš, Azariáš a Misael : 17. december." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 123. ISBN 80-967341-1-3
 "Dňa 17. decembra : Sv. prorok Daniel a sv. traja otroci Ananiáš, Azariáš a Misail." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 608-611. ISBN 80-7165-381-0
 Daniel. In:

Externé odkazy 
 Kniha proroka Daniela, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 Daniel - evanjelický preklad

Biblické postavy
Proroci v Starom zákone
LinVDR

LinVDR je špecializovaná bezplatná verzia Linuxu pre TV, Video a DVB karty.

Vlastnosti 
 Veľkosť cca. 50 MB
 Boot-up asi 3 s (Pentium II 350 MHz)
 Plne ovládateľné cez [[On Screen Display
|OSD]]
Podpora IR ovládačov – čiže klasických diaľkových ovládačov pre TV, video alebo univerzálnych ovládačov; každé tlačidlo sa dá volne naprogramovať.
 Autotimer – vie vyhľadať film alebo program podľa regulárneho výrazu, teda napríklad sa zadá meno Star Wars, a LinVDR si naň počká aj rok a potom ho nahrá, a to z ľubovoľného naprogramovaného kanálu
 Vdradmin – ovládanie cez internet (obyčajným webovým prehliadačom)

Umožňuje z obyčajného PC s TV/DVB/Video kartou urobiť HDD rekordér, kde netreba klávesnicu ani monitor ani myš, stačí televízor a diaľkový ovládač.

Externé odkazy 
 LinVDR
 VDR-Wiki

Distribúcie Linuxu
Operačné systémy
Eight-to-fourteen modulation

Eight-to-fourteen modulation (iné názvy: 8:14 modulation, 8/14 modulation, 8-14 modulation, do slovenčiny prekladané ako modulácia osem na štrnásť, modulácia osem ku štrnásť, modulácia 8:14, modulácia 8/14), skr. EFM, je kódovacia technika, ktorá sa používa pri vytváraní kompaktných diskov alebo MiniDisc-ov.

Údaje ukladané na nosič sa rozdelia do blokov veľkých 8 bitov. Každý blok sa nahradí zodpovedajúcim 14 bitovým kódom podľa tabuľky. 14 bitové kódy sa vyberajú tak, aby boli 1 (jednotka binárneho zápisu) vždy oddelené najmenej dvoma a najviac desiatimi 0 (nula binárneho zápisu). Dôvodom je princíp, podľa ktorého zmena z plôšky na jamku alebo z jamky na plôšku na disku predstavuje 1 a stav bez zmeny (stav bez prechodu z plôšky na jamku a naopak) predstavuje 0. Takto sa odstránia samostatné 1 a 0, ktoré by sa museli opakovať, ak by sme chceli na disk zapísať veľmi malé položky. V roku 1982 boli v rámci štandardu pre kompaktné disky (IEC 908) pridané k 14 bitovému bloku 3 zlučovacie bity (), aby sa ešte viac znížili prechody z 1 na 0 a naopak medzi susediacimi 8-ku-14 blokmi a aby koncové bity jedného 14 bitového bloku a začiatočné bity ďalšieho bloku systém neoznačil ako platný kód.

Pozri aj 
EFMPlus

Dátové nosiče
Peter Peteň

Peter Peteň (Pethényi, Petnoffy, niekedy aj Peteňov syn Peter ()) bol uhorský šľachtic, ktorý žil v Zemplínskej župe na prelome 13. a 14. storočia.

Koncom 13. storočia získal rozsiahle majetky v Zemplínskej župe. Okrem jasenovského a brekovského hradného panstva Petrovi Peteňovi oddávna patrili aj Ohradzany (Geregynne), Veľká a Malá Domaša (Nogdamasa, Kyusdamasa), Modré Pole (Kékmező) a Stročín (Strachyna) s mýtom v údolí Ondavy. 

V roku 1301, po smrti Ondreja III., posledného kráľa z rodu Arpádovcov, prepukli feudálne vojny a šarvátky okolo otázky výberu a voľby nového kráľa. Južná časť uhorských feudálov a katolícke duchovenstvo podporovali kandidatúru Karola Róberta, veľký magnát Slovenska Matúš Čák navrhoval českého princa Václava II. Západouhorskí feudáli napokon vyhlásili za uhorského kráľa Ota Bavorského.

K ozbrojenému stretnutiu došlo na Rozhanovskom poli (15. júna 1312), kde sa proti sebe postavili kráľovské vojská a vojsko Omodejovcov, ktorému pomáhali oddiely Matúša Čáka. Víťazstvo kráľovských vojsk, v radoch ktorých bojoval aj Filip I. Drugeth a Peter Peteň, bolo trpkou porážkou Matúša Čáka.

Ďalší vývoj ukázal, že nie všetci kráľovi stúpenci boli spokojní s odmenami, pretože očakávali viac. Túžili po tom, aby im kráľ priznal právo na kráľovské majetky, ktorých sa zmocnili v roku 1301. Karol Róbert však začal tieto majetky konfiškovať. Peter Peteň vtedy napísal feudálom
 Šľachetným mužom magistrovi Ladislavovi, Tomášovmu synovi, Mikulášovi, synovi Boxovmu, Mikulášovi, synovi Ditrichovmu, Dončovi a Františkovi, váženým svojim priateľom, posiela magister Peter, zemplínsky a užský župan, výraz svojej úcty a priateľstva, do ktorého odporúča samého seba, dokiaľ žije. Vedzte ..., vy magister Ladislav, náš kmotor pohýbte sa na svojom majetku proti Róbertovi, pretože každodenne chce škodiť a aj škodí našim záujmom.
Vzbúrenci pod vedením Boršu Holého (Kopasz Borsa) vyhlásili kráľa za zosadeného a rozhodli sa pozvať na uhorský trón Juraja, vnuka uhorského kráľa Belu IV., syna haličského kniežaťa Leva. Pre vážnosť situácie považoval kráľ za nutné, aby začal vyjednávať. Touto úlohou poveril Filipa I. Drugetha. Vyjednávania nepriniesli pozitívny výsledok a boj proti kráľovi vyvrcholil v máji 1317 pri Bačkove pod hradom nazývaným Castrum Purustyan. V tomto boji proti kráľovi sa zúčastnili aj Boršodská, Zemplínska, Sabolčská, Biharská, Užská, Satmárska stolica, mesto Szolnok a iné mestá. Kráľovské vojsko zvíťazilo a panovník následne potrestal svojich niekdajších prívržencov. V roku 1317 Karol Róbert skonfiškoval Petrovi Peteňovi za účasť na vzbure všetok majetok a daroval ho Drugethovcom.

Panovník Karol Róbert v jednej listine vtedy napísal, že … pre neveru P. Peteňa bol tento vyhnaný zo svojich hradov … Z Haliče sa už ani nevrátil a nakoniec zomrel vo veľkej biede vo vyhnanstve v Sedmohradsku.

Zdroj 
Peter Peteň a skonfiškovanie hradu Brekov v roku 1317 na brekov.sk

Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Zoznam slovenských obcí a vojenských obvodov

Zoznam 2 890 obcí na Slovensku k 1. januáru 2016. Zoznam zahŕňa aj 140 obcí so štatútom mesta a 3 vojenské obvody.

Referencie

Pozri aj 
 Administratívne členenie Slovenska
 Zoznam krajov na Slovensku
 Zoznam okresov na Slovensku (skratky)
 Zoznam miest na Slovensku

 Zoznam miestnych a mestských častí na Slovensku
Najväčšie vidiecke obce

Externé odkazy 
 Územné a správne usporiadanie Slovenskej republiky (MV SR)

Obce na Slovensku
Obce
Obce
Spišská Belá

Spišská Belá (, ) je mesto ležiace v Prešovskom kraji. Je známe tým, že má jedinú sprístupnenú vysokohorská kvapľovú jaskyňu v Tatranskom národnom parku – Beliansku jaskyňu.

Polohopis 
Mesto leží v severnej časti Popradskej kotliny, na sútoku Popradu a Belianskeho potoka. Je križovatkou ciest I/66, I/76 a II/542 a prechádza ním železničná trať Poprad – Stará Ľubovňa. Spišská Belá je vzdialená  severne od Popradu,  rovnako severne od Kežmarku,  juhozápadne od Starej Ľubovne a  východne od Zakopaného v Poľsku.

Obyvateľstvo

Etnické zloženie 
údaje: Štatistický úrad Slovenskej republiky

Náboženské zloženie 
údaje: Štatistický úrad Slovenskej republiky

Kultúra a zaujímavosti 

Je tu rímskokatolícky kostol sv. Antona opáta z roku 1260, kaplnka Najsvätejšieho Spasiteľa z roku 1720 a sv. Kríža z roku 1760. V mestskej časti Strážky sa nachádza renesančný kaštieľ

Múzeá 
 Múzeum Dr. Michala Greisigera
 Vysunutá expozícia Slovenského technického múzea v Košiciach - Múzeum fotografie a optiky Jozefa Maximiliána Petzvala
 Slovenská národná galéria - Kaštieľ Strážky

Pravidelné podujatia 
V meste sa koná Zemiakársky jarmok, Kaštieľne hry, Dni mesta, Majáles.

Školstvo 
 ZŠ Jozefa Maximiliána Petzvala
 ZŠ Milana Rastislava Štefánika
 Špeciálna ZŠ na Zimnej ulici
 ZUŠ Ladislava Mednyánského

Osobnosti 
 Jozef Maximilián Petzval (* 1807 – † 1891), fyzik, matematik a vynálezca
Oto Petzval(* 1809 – † 1883), matematik, fyzik a vynálezca, brat Jozefa Maximiliána Pecvala
 Samuel Weber (* 1835 – † 1908), evanjelický kňaz
 Michal Greisiger (* 1851 – † 1912), prírodovedec, lekár, amatérsky entomológ

Partnerské mestá 
  Brück, Nemecko
  Ożarów, Poľsko
  Szczawnica, Poľsko
  Vysoké Mýto, Česko

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v Spišskej Belej
 Kaštieľ v Strážkach

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 www.apsida.sk Profil stredovekého kostola

 
Okres Kežmarok
Mestá na Slovensku
Nováky

Nováky sú mesto ležiace v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji. Mesto sa nachádza len 10 kilometrov od Prievidze.

Poloha 
Mesto sa nachádza v centrálnej časti Hornonitrianskej kotliny, na rieke Nitra, asi  južne od Prievidze. Zo západu do mesta zasahujú výbežky Nitrických vrchov, východný okraj mesta lemujú stráne pohoria Vtáčnik.

Doprava 
Nováky ležia na železničnej trati 140 (Nové Zámky – Prievidza). Železničná doprava je v regióne dobre využívaná, keďže vytvára spojenie medzi mestami Handlová, Prievidza, Nováky, Partizánske, Topoľčany, Nitra a Bratislava. Železničná stanica má zároveň aj dobrú polohu vzhľadom na to, že stojí na jednom námestí s autobusovou stanicou a v blízkosti centra mesta.

Cez Nováky vedie Európska cesta 572 a cesty 1. triedy číslo 9 a 64. Nováky zároveň ležia na rýchlostnej ceste R2, z ktorej je v okolí vybudovaný zatiaľ len úsek Nováky – Prievidza. V neďalekej Prievidzi sa nachádza aj letisko medzinárodného významu.

Obyvateľstvo

Etnické zloženie obyvateľstva 
 Slováci – 90%
 Česi – 0,89 %
 Rómovia – 7 %
 Maďari – 0,25 %
 Ukrajinci – 0,07 %
 Nemci – 0,02 %
a iní

Náboženské zloženie obyvateľstva 
 rímski katolíci – 75 %
 bez vyznania – 25 %

Priemysel 
Nováky sú silne priemyselné mesto. Je tu široko rozvinutý chemický (Fortischem – bývalé Novácke chemické závody), energetický (tepelná elektráreň Nováky), banícky (Hornonitrianske bane), strojársky a stavebnícky priemysel. Prvý krát bola tepelná elektráreň Nováky spustená do prevádzky už v roku 1953.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Rímskokatolícky kostol sv. Mikuláša z roku 1677.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v Novákoch
 Železničná stanica Nováky

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.novaky.sk

 
Okres Prievidza
Mestá na Slovensku
Banské sídla na Slovensku
Leopoldov

Leopoldov je mesto na Slovensku ležiace v okrese Hlohovec v Trnavskom kraji.

Polohopis 
Mesto Leopoldov leží na dolnom Považí, na naplaveninách pôvodného riečiska Váhu,  západne od Hlohovca,  severovýchodne od Trnavy a  km južne od Piešťan. Z východnej strany susedí kataster s Hlohovcom, z južnej strany s hlohoveckou miestnou časťou Šulekovom a zo severozápadnej strany s Červeníkom.

Mestom vedie cesta II/513, západným okrajom aj diaľnica D1. Leopoldov je dôležitý železničný uzol, kde železničnú trať Bratislava – Žilina križujú trate do Galanty a na Nitru.

Názov 
Mesto bolo v minulosti známe aj pod názvami: Neustadl, Neistadl ad penes Praesidium Leopoldopoliense, Ujhely, Ujváros, Ujvároska, Mestečko, Mestečko Leopoldov.

Pamiatky 
V meste je rímskokatolícky kostol sv. Ignáca z Loyoly z roku 1712, väznica z roku 1669 a pranier.

Dejiny 
Mesto Leopoldov bolo cirkevne osamostatnené v roku 1671. V tomto roku, teda osem rokov po založení mesta bol postavený aj prvý kostol zasvätený sv. Ignácovi. V júli 1683, keď veliteľ pevnosti Kielmansegg dal vypáliť celé mesto z obavy pred obsadením Turkami, vyhorel aj kostol. Po znovu postavení obce, bol postavený aj nový drevený kostol. Jeho stav bol však veľmi biedny. Desať rokov po vypálení obce v júli 1693 bol položený základný kameň nového kostola. Práce pokračovali veľmi rýchlo, a tak bol v októbri 1693 kostol vysvätený. Aj on však vyhorel v roku 1728. Nový kostol bol vystavaný z milodarov a vysvätil ho biskup Jozef Vito, v roku 1803. V roku 1813 rozvodnený Váh zaplavil obec a voda podmyla aj múry kostola. Oprava klenby bola nevyhnutná. Počas Slovenského povstania Hurbanovské vojsko chcelo obsadiť pevnosť Leopoldov. Veliteľ pevnosti vydal príkaz podpáliť Mestečko. Oheň zachvátil aj strechu a vežu kostola. Vežové hodiny a zvony požiar zničil. Škodu utrpelo aj vnútorné zariadenie. Oprava kostola bola nevyhnutná. V krátkom čase bola strecha kostola pokrytá šindľom, opravili sa múry, zrenovoval sa exteriér i interiér kostola. V roku 1863 bola dostavaná nová veža.

Farský úrad v Mestečku bol zriadený v roku 1775, matrika sa začala viesť od roku 1739. Do zriadenia samotnej fary vykonávali duchovnú správu Jezuiti z pevnosti. Patrónom kostola teda počas celej jeho pohnutej histórie bol Ignác z Loyoly. Pred kostolom je socha Panny Márie, rokokový stĺp z polovice 18. storočia, v kamennej pletencovej ohrade. Kostol má dva postranné oltáre a jeden hlavný oltár. Jeho interiér zdobia mnohé zaujímavé obrazy a sochy, no najväčším skvostom je vzácny organ umiestnený na kostolnom chóre. Kostol je situovaný v príjemnom prostredí miestneho parku a s nedávno zrekonštruovanou farou sú ozdobou námestia.

Osobnosti

Čestné občianstvo 
1997
 Emil Paulovič, akademický maliar
 PhDr. Milan Piovarči

2004
 Karol Jančár (in memoriam)
 PhDr. Oto Kollárik (in memoriam)
 MUDr. Dmitrij Stankevič (in memoriam)

Partnerské mestá 
  Fertőszentmiklós, Maďarsko
  Kuřim, Česko

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v Leopoldove
 Väznica Leopoldov

Referencie 

 
Okres Hlohovec
Mestá na Slovensku
Mestá v Trnavskom kraji
Gbely

Gbely sú mesto ležiace v okrese Skalica v Trnavskom kraji. V okolí mesta sa nachádzajú náleziská ropy.

Polohopis 
Mesto sa nachádza v severozápadnej časti Záhorskej nížiny,  južne od Skalice,  západne od Senice a  severne od Malaciek. Východná časť územia mesta spadá do geomorfologického celku Chvojnická pahorkatina a východná časť do celkov Borská nížina a Dolnomoravský úval. Západnú časť mesta ohraničuje rieka Morava, na juhu susedí mesto s obcami Brodské, Kúty, Čáry, Smolinské, na východe s obcou Petrova Ves a na severe s obcami Holíč a Kopčany.

Mestom pretekajú Barinský potok a Unínsky potok.

Najvyšším miestom v katastri mesta je Ostrý vrch nachádzajúci sa južne od intravilánu.

Cez Gbely prechádza železničná trať Kúty – Sudoměřice. Cez mesto vedú cesty 3. triedy III/1134 Adamov - Gbely - Petrova Ves a III/1155 Gbely - Smolinské - Šaštín-Stráže.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Rímskokatolícky kostol sv. Michala Archanjela, jednoloďová neskoroklasicistická stavba s pravouhlým ukončením presbytéria a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty z rokov 1844-1853. Na jeho postavenie údajne prispela aj cisárska rodina. Loď kostola je zaklenutá pruskými klenbami, presbytérium českou plackou. Nachádza sa tu klasicistický hlavný oltár s obrazom sv. Michala od F. Rutteho z Viedne z roku 1839. Bočný oltár je klasicistický z prvej polovice 19. storočia s obrazom Immaculaty z roku 1839, druhý bočný oltár je z roku roku 1853 s obrazom sv. Jozefa. Autorom oboch oltárnych obrazov je F. Rutte. Kazateľnica pochádza zo začiatku 19. storočia, ukončená je sochou Dobrého pastiera. Fasády kostola sú členené pilastrami a lizénami s kvádrovaním. Okná lode sú termálne s profilovanými šambránami. Veža je lemovaná pilastrami, pod korunnou rímsou má terčík s hodinami, ukončená je ihlancovou helmicou. 

 Mariánsky stĺp, barokové súsošie Immaculaty z druhej polovice 18. storočia. Nachádza sa v blízkosti kostola. 

 Trojičný stĺp, klasicistické súsošie z druhej polovice 19. storočia. Obnovou prešiel v roku 1893. Súsošie sa skladá zo stĺpu, na ktorom sú na oblaku sediace sochy Boha otca a Ježiša Krista. Holubica ako symbol Ducha svätého sa nachádza medzi dvoma postavami ako kovaná pozlátená socha.

Osobnosti mesta

Rodáci 
 Ján Medlen (* 1870 – † 1944), objaviteľ ložísk ropy a zemného plynu
 Ferdinand Juriga (* 1874 – † 1950), rímskokatolícky kňaz, politik a národný buditeľ
 Matej Kocák (* 1882 – † 1918), seržant Námornej pechoty USA
 Jozef Čársky (* 1886 – † 1962), rímskokatolícky biskup, apoštolský administrátor košickej diecézy
 Konštantín Čársky (* 1899 - † 1987), lekár, chirurg, univerzitný profesor
 Konštantín Hudec (* 1901 - † 1952), hudobný historik a vedec
 Ladislav Dúbrava (* 1934 – † 1982), pedagóg a fyzik

Partnerské mestá 
  Deutsch-Wagram, Rakúsko
  Židlochovice, Česko

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v Gbeloch

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta

 
Okres Skalica
Mestá na Slovensku
Mestá v Trnavskom kraji
Brekovská jaskyňa

Brekovská jaskyňa je novoobjavená jaskyňa vyhlásená za prírodnú pamiatku v roku 2006. Nachádza sa v katastrálnom území obce Brekov v okrese Humenné v Prešovskom kraji. Rozloha ochranného pásma bola stanovená na 15,2648 ha. 

Z geologického hľadiska sa v okolí obce Brekov nachádzajú viaceré pozoruhodné útvary. Povrch tvoria štvrtohorné náplavy so sprašovými a svahovými hlinami, vápence, dolomity a bridlice s jaskyňami. V oblasti Rekovo, Viničná skala a vrchu Klokočiny () sa nachádza chránená jaskynná oblasť s Veľkou Artajamou a novoobjavená Brekovská jaskyňa. V starých záznamoch sa hovorí, že ide o veľký jaskynný komplex, ktorý sa tiahne pravdepodobne aj popod koryto rieky Laborec. Je zaujímavé, že pečať brekovských richtárov za starých čias obsahovala obraz sovy a jaskyňa sa nazývala „sovia jaskyňa“. Jaskyňa nie je v súčasnosti prístupná pre verejnosť, no je možné prísť až k veľmi hlbokej jame (jaskyni).

Prístup k jaskyni je od kameňolomu. Tento otvor do jaskynných priestorov je následkom prerazenia ťažby z kameňolomu. Vchod je z tejto strany opatrený mrežami kvôli vandalom, ktorí ničia výzdobu jaskynných priestorov. Asi  smerom, v ktorom pokračuje jaskyňa, sa nachádza i Veľká artajama. Diera-artajama je hlboká vertikálne približne 15 metrov. Je to i vchod do jaskyne, ktorý je známy už stáročia. Pokračuje po malej plošinke hlbšie, kde sa rozvetvuje cez malé priechody. Jaskynná výzdoba je na všetkých dostupných miestach poškodená vandalmi. Vchod do vnútra je nebezpečný.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodna pamiatka Brekovská jaskyňa, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Brekov
Jaskyne na Slovensku
Chránené územia v okrese Humenné
Prírodné pamiatky v Prešovskom kraji
Irina Nevická

Irina Nevická  (* 10. december 1886, Zbudská Belá – † 21. november 1965) bola ukrajinská spisovateľka. 

Narodila sa v učiteľskej rodine. Svoje detstvo prežila v Prešove a v Starej Ľubovni. Študovala v nemeckej národnej škole a potom na Pedagogickej fakulte v Prešove, ale štúdium nedokončila. Nejaký čas žila v Čičave, v Údole a v Užhorode. V roku 1922 sa presťahovala do Prešova, kde žila až do smrti (november 1966).

Prvé diela uverejňovala v časopisoch Nedeľa a Náuka. Knižne vyšli Pravda pobidyla (1924), Darček (1929), Matij Kukolka (1968,1994). Napísala tiež viacero dramatických diel, z ktorých knižne vyšla len hra Bože provydiňňa (1925).

I. Nevická má dôležité miesto v našom kultúrnom živote. Svojou angažovanosťou sa vo veľkej miere pričinila o pozdvihnutie národného a kultúrneho života v Podkarpatskej Rusi a na východnom Slovensku v medzivojnovom období. Svedčí o tom založenie ženského spolku (Prosvita) v roku 1922. Vydala prvý ženský kalendár na východnom Slovensku a v roku 1931 vydávala v Prešove časopis Slovo národa, ktorý vychádzal dvakrát do mesiaca a bol písaný po ukrajinsky.

Externé odkazy 
 Združenie Milénium Údol

Narodenia v 1886
Úmrtia v 1965
Slovenskí spisovatelia
Ukrajinskí spisovatelia
Slovenské osobnosti ukrajinského pôvodu
Osobnosti zo Zbudskej Belej
Vedecká fantastika

Vedecká fantastika alebo science fiction alebo sci-fi je žáner prozaických alebo audiovizuálnych diel, v ktorých sa obraz sveta, spravidla premietnutý do budúcnosti, opiera o znalosti súčasnej vedy a techniky a o predpoklady jej vývoja.

Literatúra 
Prvá vedeckofantastická literatúra vznikla v 19. storočí (Mary Shelleyová, Arthur Conan Doyle, Jules Verne, H. G. Wells, John Jacob Astor IV), rozkvet prišiel až v 20. storočí (Karel Čapek). Po II. svetovej vojne - Isaac Asimov, Arthur C. Clarke a mnohí ďalší.

Film

60. roky 
V 60. rokoch 20. storočia vznikol seriál Pán času (originálny názov: Doctor Who), tesne nasledovaný seriálom Star Trek (1966), ktorý režíroval Gene Roddenberry. Star Trek mal veľký úspech, ktorý motivoval jeho režiséra nakrútiť ďalší seriál. Nakoniec vzniklo šesť seriálov a desať filmov na tému Star Trek. Posledný seriál Star Trek: Enterprise bol dokončený v roku 2005.

70. roky 
Medzi filmy, ktoré najviac ovplyvnili filmový žáner sci-fi sa zaraďuje film Georga Lucasa: Hviezdne vojny (1977). Táto sága sa dočkala v roku 2019 už Deviatehó pokračovania s názvom Star Wars: Epizóda IX- Vzostup Skywalkera

Do dejín vedecko fantastického filmu sa zapísala aj séria filmov nesúca prívlastok Votrelec, ktorej prvú časť z roku 1979 režíroval Ridley Scott.

80. roky 
Ďalším míľnikom v tejto oblasti bol film Blade Runner (1982), takisto od Ridleyho Scotta. Tento film je dodnes jedným z najkultovejších.

90. roky 
Vedecko fantastické filmy 20. storočia uzatvára prvý diel filmu Matrix. Zatiaľ jeden z najúspešnejších filmov svojho žánru vôbec.

21. storočie 
Kapitolu 21. storočia otvára počítačom robený film Final Fantasy: Esencia Života (Final Fantasy: Spirits Within). Ide o prvý celovečerný film kompletne robený pomocou CGI. Projekt však nebol veľmi úspešný, keďže sa štúdiu Square Pictures vrátilo iba 30 miliónov dolárov z investovaných 137 miliónov dolárov. Film režíroval Hironobu Sakaguchi, zakladateľ jednej z najúspešnejších RPG hier vôbec: Final Fantasy.

Sci-fi seriály 
Asi najznámejším sci-fi seriálom je svet Star Treku, ďalšími známymi TV seriálmi sú Babylon 5, Battlestar Galactica, Stargate SG-1 či komediálna animovaná Futurama. Medzi sci-fi seriály patrí aj celkovo najstarší nepretržite vysielajúci sa seriál Doctor Who, ktorý oslávil 50 rokov vysielania v roku 2014.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 http://www.nemesis.szm.sk - stránka venovaná životu a tvorbe Isaaca Asimova
 http://www.scifi-guide.net - slovenská stránka, ktorá sa venuje televíznym Sci-fi seriálom
 http://biosector.sk - slovenská online ťahová stratégia zo sci-fi prostredia
 http://www.scifi.sk - portál zameraný sci-fi poviedky, knihy, seriály a filmy a na novinky zo sveta sci-fi a fantasy

Filmové žánre
Literárne žánre
Lakťová kosť

Lakťová kosť (lat. ulna) patrí medzi kosti hornej končatiny človeka.

Lakťová kosť je typická dlhá kosť, uložená je na malíčkovej strane predlaktia. Skladá sa z tela a dvoch koncov, proximálneho a distálneho.

 Telo lakťovej kosti (lat. corpus ulnae) má na priereze tvar trojuholníka. Má tri hrany, margo anterior, margo posterior a margo interosseus a tri plochy, facies anterior, facies medialis a facies posterior. Na facies anterior je foramen nutricium, ktorý proximálne pokračuje do canalis nutricius, v proximálnej časti, na hranici s proximálnym koncom kosti, je tuberositas ulnae. 
 Proximálny koniec lakťovej kosti (lat. extremitas superior alebo epiphysis proximalis) je zosilnený a vybieha smerom dozadu ako olecranon. V prednej časti tohto výbežku je polmesiačikovitý zárez incisura trochlearis, ktorú smerom dopredu ohraničuje processus coronoideus. Na radiálnej strane tohto výbežku je incisura radialis, pre kĺbové spojenie s circumferentia articularis radii. Smerom vzadu od incisura radialis začína crista m. supinatoris, prechádzajúca až na proximálnu časť tela lakťovej kosti.
 Distálny koniec lakťovej kosti (lat. extremitas inferior alebo epiphysis distalis) je zaokrúhlený a je zakončený hlavou caput ulnae, na ktorej je po obvode circumferentia articularis ulnae pre spojenie s vretennou kosťou (lat. radius). Smerom ulnárne dozadu vybieha lakťová kosť do výbežku processus styloideus ulnae.

Kosti hornej končatiny
SI

SI (z fr. Système International (d'Unités)) je skratka pre Medzinárodnú sústavu jednotiek.

Medzinárodná sústava jednotiek zoskupuje najpoužívanejšie fyzikálne jednotky. Medzinárodne garantuje definície jednotiek a uchovanie etalónov Medzinárodný úrad pre miery a váhy v Sèvres vo Francúzsku. Na Slovensku je to Slovenský metrologický ústav. Jednotky, ktoré je možné na Slovensku používať, vrátane jednotiek SI, sú definované Vyhláškou Úradu pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo SR č. 173/2018 Z.z. o zákonných meracích jednotkách.

Základné jednotky 
Základných jednotiek je sedem: sekunda, meter, kilogram, ampér, kelvin, mól a kandela. Definície týchto jednotiek sa postupom času menili, ich posledná aktualizácia prebehla v roku 2019.

Odvodené jednotky 
Odvodené jednotky sa tvoria kombináciou základných jednotiek, kvôli dĺžke a zložitosti sa niektoré z nich označujú novým názvom. Medzi tieto patria napríklad coulomb, kilogram na meter kubický, meter štvorcový, meter kubický, meter za sekundu, newton, ohm, pascal, volt, watt, henry, farad, joule, weber, Ampér závit na meter, siemens, hertz, sievert a iné.

Predpony 
Predpony slúžia na vyjadrenie násobkov alebo častí základných a odvodených jednotiek.

Vedľajšie jednotky 
Vedľajšie jednotky sú jednotky, ktoré úplne nezapadajú do sústavy SI, ale sú povolené pre svoju všeobecnú rozšírenosť a užitočnosť: hodina, minúta, stupeň Celzia, liter a ďalšie.

Referencie

Externé odkazy 
 Slovenský metrologický ústav
 Le Bureau international des poids et mesures (fr, en)
 conVERTER - převody jednotek
 conVERTER - jednotky SI

Sústava SI
Združenie euroskeptikov EUnie.sk

Združenie euroskeptikov EUnie.sk je občianske združenie založené s cieľom zabrániť schváleniu európskej ústavy na Slovensku.

Externé odkazy 
 
 oficiálna stránka združenia

Občianske združenia na Slovensku
Veľryby

Veľryby môžu byť:
 rad cicavcov, pozri veľryby (rad)
 všetci príslušníci radu veľryby okrem delfínov (čiže delfínovitých, delfínovcovitých) a sviňuchovitých
 tí príslušníci radu veľryby, ktorí nemajú chrbtovú plutvu
 najväčší príslušníci radu veľryby

Veľryba môže byť:
slovenský názov rodov Balaena, Eubalaena a Caperea
súhvezdie, pozri Veľryba (súhvezdie)