joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Extraliga hádzanárov 2018/19

Extraliga hádzanárov v sezóne 2018/19 bol 26. ročník extraligy hádzanárov, najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom hádzanej (SZH). V súťaži učinkovalo rovnako ako v minulej sezóne 10 družstiev. Aktuálny majster HT Tatran Prešov sa okrem slovenskej súťaže zúčastnil aj 7. ročníka nadnárodnej súťažeSEHA ligy. Súťaž v tejto sezóne opäť niesla mediálny názov Slovnaft Handball Extraliga a jeho víťaz získa Pohár Antona Frola. Titul obhájil HT Tatran Prešov, ktorý vo finálovej sérii zvíťazil nad HC MŠK Považská Bystrica.

Systém súťaže 
Systém súťaže sa ostal oproti minulej sezóne nezmenený. Základná časť pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretol 2-krát doma a vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť s dvoma skupinami, ktorá sa hrala rovnako systémom 2-krát každý s každým a v ktorej si družstvá prenášali výsledky zo základnej časti. V nadstavbovej skupine o titul hrali družstvá na 1. až 6. mieste po základnej časti a prví štyria postúpili do play-off. Zápasy play-off sa hrali na 3 vyhrané zápasy. Víťaz súťaže získal Pohár Antona Frola. V druhej nadstavbovej skupine hrali družstvá, ktoré skončili na 7. až 10. mieste po základnej časti. Po skončení nadstavbových skupín odohrali družstvá, ktoré nepostúpili do play-off, skupinu o 5. až 8. mieste (tzv. Ligový pohár). V nej odohrali zápasy dvojkolovým systémom každý s každým, pričom predchádzajúce výsledky sa im do tejto časti neprenášali. Posledné 2 družstvá v skupine o 7. až 10. miesto odohrali barážové dvojzápasy s dvoma účastníkmi 1. ligy.

Účastníci 

Pozn.: V súťaži už nefiguruje tím HT Tatran Prešov "B", ktorý skončil v minulej sezóne na 5. mieste. Možnosť nahradiť ho dostal vypadávajúci tím HO TJ Strojár Malacky.

Výsledky

Základná časť 
Zápasy

Tabuľka

Nadstavbová časť

Skupina o 1.6. miesto 
Zápasy

Tabuľka

Skupina o 7.10. miesto 
Zápasy

Tabuľka

Skupina o konečné umiestnenie o 5.8. miesto (Ligový pohár) 
Zápasy

Tabuľka

Play-off 
Semifinále

Play-off o 3. miesto

Finále

Poznámka: Boldom sú označené zápasy vyššie nasadeného družstva hrané doma.

Konečné umiestnenie

Baráž 
 18.25. máj 2019
 pohárový systém na dva hrané zápasy

Referencie

Pozri aj 
 MOL Liga hádzanárok 2018/19
 1. liga hádzanárov 2018/19

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Slovenského zväzu hádzanej

Zdroje 
 Extraliga hádzanárov na stránke Slovenského zväzu hádzanej
 Extraliga hádzanárov 2018/19 na stránke flashscore.sk
 Extraliga hádzanárov 2018/19 na stránke statscore.com

Hádzaná v 2018
Hádzaná v 2019
Extraliga hádzanárov
Kevin Curren

Kevin Melvyn Curren (* 2. marec 1958, Durban,  JAR) je bývalý juhoafrický a americký tenista.

Je absolventom The University of Texas at Austin v Austine a v roku 1979 sa stal majstrom National Collegiate Athletic Association vo dvojhre.
V roku 1985 prijal z dôvodu medzinárodných sankcií proti režimu apartheidu v Juhoafrickej republike americké občianstvo. 

Jeho najlepším umiestnením na rebríčku ATP bolo piate miesto v dvojhre a tretie miesto vo štvorhre. Je dvojnásobným grandslamovým finalistom vo dvojhre: na Australian Open v roku 1984 prehral s Matsom Wilanderom a vo Wimbledone 1985 s Borisom Beckerom. Vyhral mužskú štvorhru na US Open 1982 spolu so Stevom Dentonom a v zmiešanej štvorhre získal spolu s Anne Smithovou] titul na US Open 1981, Wimbledone 1982 a US Open 1982. 
Po ukončení aktívnej kariéry zastával post nehrajúceho kapitána juhoafrickej daviscupovej reprezentácie.

Tituly ATP

Dvojhra 
 Johannesburg 1981
 Kolín nad Rýnom 1982
 Toronto 1985
 Atlanta 1986
 Frankfurt nad Mohanom 1989

Grandslamová bilancia

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy

Zdroj 

Juhoafrickí tenisti
Tenisti USA
Vatra zvrchovanosti

Vatra zvrchovanosti je táborový oheň (vatra), ktorým sa na Slovensku oslavuje a pripomína prijatie Deklarácie Slovenskej národnej rady o zvrchovanosti Slovenskej republiky v uznesení Slovenskej národnej rady (SNR) zo 17. júla 1992.

Na oslavu prijatia deklarácie sa v júli 1992 na desiatkach miest Slovenska konali zhromaždenia občanov pri vatrách, ktoré dostali názov vatry zvrchovanosti. Prvá bola zapálená symbolicky v tzv. geografickom strede Európy v Kremnických Baniach, pri Kostole svätého Jána Krstiteľa. Rituál zapaľovania vatier nadväzoval na ľudovú tradíciu jánskych ohňov, tradíciu partizánskych vatier zapaľovaných pri pripomínaní si Slovenského národného povstania a symboliku zbojníckych vatier viažúcu sa k zbojníkovi Jurajovi Jánošíkovi. Tradícia vatier zvrchovanosti sa do značnej miery spája s politickými a občianskymi aktivitami národne orientovanej časti slovenskej verejnosti. Už v jej počiatkoch si ju prisvojila Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko, do súčasnosti ju zachováva najmä Matica slovenská, Slovenská národná strana a strana SMER – sociálna demokracia.

Referencie 

Dejiny Slovenska
ReGenerácia

ReGenerácia je deviaty štúdiový album, ktorý v roku 2018 vydalo hudobné vydavateľstvo Warner Music slovenskej skupine Modus.

Zoznam skladieb 
 „Zázrak“  
 „Dávam ti všetko“ 
 „Nový muž“ 
 „Neviem viac“ 
 „Láska lieči“ 
 „Dievča z predmestia“ 
 „Priateľ“ 
 „Habana“ 
 „Sen dospelých“ 
 „Tvoj deň“ 

Hudobné albumy z 2018
Albumy skupiny Modus
Róbert Boženík

Róbert Boženík (* 18. november 1999, Terchová) je slovenský futbalista hrajúci za klub Boavista. Jeho pozíciou je post útočníka. Jeho silnejšia noha je pravá.

Klubová kariéra 
Hrával za Žilinu v mládežníckych kategóriách. Do A-tímu sa prepracoval po skvelých výkonoch v B-tíme. Pri jeho debute v prípravnom zápase proti čínskemu klubu Tianjin Quanjian otvoril skóre. Žilina vyhrala 3-1. V súťažnom zápase debutoval 28. júla 2018 v prvom kole Fortuna ligy 2018/2019 proti Nitre. Boženík strelil víťazný gól na konečných 2-1. Následne skóroval aj v 3. kole v zápase proti Trenčínu pri prehre 1-3. Góly dal aj do siete Serede (výhra 3-1), Senice (výhra 5-0), Michaloviec (remíza 2-2), 2 krát skóroval proti Nitre vonku (výhra 2-0), proti Ružomberku doma (výhra 3-0) a proti Trenčínu vonku (výhra 2-0).

Zdroje 
Profil hráča na stránke klubu
Profil hráča na stránke Fortuna ligy

Slovenskí futbalisti
Futbaloví útočníci
Hráči MŠK Žilina
Osobnosti z Terchovej
Bystruška

Bystruška (Carabus) je rod z čeľade bystruškovité (Carabidae).

Bystrušky na Slovensku 
 bystruška medená (Carabus cancellatus)
 bystruška fialová (Carabus violaceus)
 bystruška potočná (Carabus variolocus)
 bystruška kožovitá (Carabus coriaceus)
 bystruška nosatá (Cychrus caraboides)
 bystruška vráskavá (Carabus intricatus)
 bystruška zlatá (Carabus auronitens)
 bystruška zrnitá (Carabus granulatus)
 bystruška menivá (Carabus sheidleri) 
 bystruška hájová (Carabus nemoralis)
 bystruška južná (Carabus hungaricus)
 bystruška záhradná (Carabus hortensis)
 bystruška Zawadského (Carabus zawadszkii)

Iné projekty

Zdroje 
 
 
 

Bystruškovité
Čajka orlia

Čajka orlia alebo čajka rybia (lat. Ichthyaetus ichthyaetus syn. Larus ichthyaetus) je veľmi veľký druh čajky z čeľade čajkovité. Žije v strednej Ázii, hniezdi od Krymu, v okolí Kaspického mora až po západné Mongolsko. Na Slovensku bola pozorovaná a doložená fotodokumentáciou v novembri v roku 2016 na lokalite Kamenný mlyn pri Trnave určená ako juvenil v prvom zimnom šate.. Existuje aj skoršie pozorovanie dvoch dospelých jedincov z apríla v roku 1996 na Domaši pri obci Bžany, no nebolo dostatočne dokumentované ani podané na schválenie faunistickou komisiou.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Čajkovité
Vtáky na Slovensku
Najmenej ohrozené druhy
Bieloškvrnáč púpavcový

Bieloškvrnáč púpavcový (Amata phegea) je motýľ z čeľade chlpatkovité (Erebidae).

Húsenica 
Húsenica bieloškvrnáča púpavcového je polyfágna. Predovšetkým sa ale živí rastlinnou potravou. Dosahuje veľkosť 20 – 35 mm. Vo veľmi priaznivých podmienkach môže dorastať až do dĺžky 5 cm.
Jej hlava je tmavočervenej farby. Hlava je v pomere k telu veľmi malá. Húsenica je pokrytá sivohnedými chĺpkami, ktoré odrádzajú možných predátorov. 
Kvôli nevhodnému prostrediu si pred zakuklením môžu húsenice vytvárať siete z jemného vlákna, ktoré poslúžia ako vhodné upevnenie na dané miesto. Svoje hnedosivé ochlpenie pred zakuklením zhodia. Kukla má veľkosť 10 – 25 mm a je hnedej farby. Jej veľkosť sa počas vývinu mierne zväčšuje. Samičky ju majú mierne objemnejšiu ako samčekovia aby v dospelosti mohli nosiť vajíčka.

Výskyt a spôsob života 
Bieloškvrnáč púpavcový sa vyskytuje hlavne v južnej Európe, ale môžeme ho zazrieť aj v severnom Nemecku.  Lieta od mája do septembra a to cez deň počas najhorúcejších hodín. Uprednostňuje suchšie oblasti, otvorené plochy s kríkmi a stromami, ako aj otvorené lesy a teplé, slnečné svahy. Môžeme ho ale vidieť lietať aj pri slabšom daždi. Často ich vidieť na  poliach obklopených listnatými lesmi bohatými na kvetenstvo, kde sa zhromažďujú vo veľkom počte. Uprednostňuje nízke nadmorské výšky, ale ľahko ho nájdeme aj na hornatých svahoch vystavených slnku, až do výšky 2000 m.

Samička na jeseň kladie vajíčka na rôzne druhy rastlín. V apríli sa začínajú objavovať prvé húsenice a hľadajú si vhodné miesto na zakuklenie. Zakuklí sa cca na 2 týždne.

Motýľ 
Dospelý motýľ dosahuje rozpätie krídiel 30-40 milimetrov. Samičky sú mohutnejšie ako samčekovia. Modro-čierne krídla so zeleným leskom sú zdobené bielymi škvrnami. Počet a veľkosť škvŕn sú pomerne variabilné. Má vznášajúci, ale pomalý let a nerád cestuje na dlhé vzdialenosti. Letí pravidelne a nepretržite z kvetu na kvet.
Často dlho sedia na kvete a sajú nektár.
V letnom období je vidieť, že tento druh motýľa je hojne rozšírený po celom Slovensku. A to preto že nemá skoro žiadnych prirodzených predátorov. Jeho ochranu mu zabezpečila jeho toxicita. Jeho príbuzný, zygaena ephialtes, od ktorého sa odlišuje bielym koncom tykadiel, je tiež jedovatý. Obidva druhy ťažia zo svojej jedovatosti a podobnosti.

Etymológia slova 

Názov Amata pochádza z lat. „Amatus“ = milovaný, veľmi obľúbený. Zatiaľ čo špecifikácia „phegea“ pochádza z mena Phegea, ktoré pomenúvalo dcéru kráľa Fegea, ktorý vládol mestu Psofos v Arkádii, Fegeu. Pomenovanie „syntomis“ pochádza z gréckeho slova „suntomus“ čo znamená skrátená, odseknutá. Tým sa ukazuje na malé zadné krídla.

Iné projekty

Zdroje 
   

Chlpatkovité
FC Slovan Hlohovec

FC Slovan Hlohovec je slovenský futbalový klub, ktorý sídli v meste Hlohovec. Založený bol v roku 1914. Od sezóny 2016/17 pôsobí vo štvrtej lige Západoslovenského futbalového zväzu, skupina Severozápad.

Svoje domáce zápasy hráva na štadióne FC Slovan Hlohovec.

Historické názvy 
 1914 – založenie
 TJ Slovan Hlohovec (Telovýchovná jednota Slovan Hlohovec)
 TJ Slovan Slovakofarma Hlohovec (Telovýchovná jednota Slovan Slovakofarma Hlohovec)
 199? – FC Slovan Hlohovec (Futbalový club Slovan Hlohovec)

Umiestnenie v jednotlivých sezónach 

Stručný prehľad

 1963–1965: I.A trieda  - sk. Juh
 1965–1972: Krajský prebor - sk. západ
 1972–1974: Divízia E
 1974–1977: 1. SNFL
 1977–1978: Divízia E
 1978–1980: 1. SNFL 
 1980–1983: Divízia sk. západ
 1983–1984: Divízia sk. západ / severozápad
 1987–1993: Divízia sk. západ
 1993–1994: 4. liga ZsFZ
 1994–2001: 3. liga - sk. západ
 2013–2016: 5. liga ZsFZ - sk. západ
 2016– : 4. liga  - sk. Severozápad

Jednotlivé ročníky

Legenda: Z - zápasy, V - výhry, R - remízy, P - porážky, VG - strelené góly, OG - inkasované góly, +/- - rozdiel skóre, B - body, červené podfarbenie - zostup, zelené podfarbenie - postup, fialové podfarbenie - reorganizácia, zmena skupiny alebo súťaže

Známi hráči 
 Miroslav Karhan
 Ladislav Kuna
 Tomáš Došek

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky
 Profil klubu na futbalnet.sk

Zdroj 
 

Slovenské futbalové kluby
Futbalové kluby založené v 1914
Šport v Hlohovci
Zapaľovacia cievka

Zapaľovacia cievka je súčasť systému zapaľovania zážihových motorov. Jej úlohou je naakumulovať zapaľovaciu energiu a odovzdať ju vo forme vysokonapäťového impulzu zapaľovacej sviečke. Zapaľovacia cievka môže byť:
 jedna pre celý motor – klasické riešenie pre staršie systémy s rozdeľovačom
 samostatná pre každý valec – pre elektronicky riadené systémy
 tieto bývajú združené do spoločnej zapaľovacej lišty pre jednu radu valcov
 vo viaciskrovom prevedení – určená pre viac valcov naraz.

Konštrukcia zapaľovacej cievky (klasickej)
Na železnom jadre je navinuté sekundárne vinutie. Na sekundárnom vinutí je primárne vinutie. Pomer počtu závitov môže byť v rozsahu 1:50 – 1:100 (väčší počet má vinutie sekundárne). Táto časť je zaliata v izolačnej hmote resp. uložená na izolačnej podložke v kovovom puzdre cievky. Vnútri puzdra cievky sa ešte nachádza plášť z plechov. Vrch cievky je tiež zakončený izolačným vekom z ktorého vystupujú tri svorky: 
svorka, ktorá sa pripája k prerušovaču, 
svorka, pripojená na napätie akumulátora,
vysokonapäťová svorka, ktorá vedie k zapaľovacím sviečkam (podľa potreby cez rozdeľovač).
Cievka je pripevnená relatívne širokou kovovou objímkou (vidieť ju na obrázku) o karosériu vozidla. Táto slúži okrem uchytenia cievky aj ako prostriedok pre odvádzanie tepla vznikajúceho v cievke.

Samostatné cievky
Modernejšie riešenie so samostatnou cievkou, ktorá sa montuje bližšie resp. na zapaľovaciu sviečku () má cievku zapustenú v puzdre s transformátorovým olejom. Jednotlivé cievky sa zvyknú spájať do zapaľovacej lišty (), spoločnej pre celý rad valcov. V prípade poruchy niektorej cievky v lište je potrebné vymeniť celú lištu.

Viaciskrové cievky
Pre viacvalcové motory s párnym počtom valcov je výhodné použiť dvojiskrové, alebo štvoriskrové cievky. Jedna dvojiskrová cievka vygeneruje naraz dve iskry do dvoch sviečok a obslúži dva valce, ktoré pracujú s fázovým posunutím jednej otáčky kľukového hriadeľa. Iskra vo valci, ktorý je v hornej úvrati na konci kompresného zdvihu zapáli zmes je teda funkčná. Iskra vo valci, ktorý je na konci expanzného zdvihu vyjde naprázdno, pretože vo valci sú už len spaliny. Preto sa tento systém v angličtine nazýva aj wasted-spark. Tieto typy cievok bývajú v plastových puzdrách s vytiahnutými železnými jadrami, ktoré zabezpečujú chladenie.

Referencie

Iné projekty

Príslušenstvo piestových spaľovacích motorov
Systémy zapaľovania spaľovacích motorov
Elektrická sústava automobilu
Sabína Oroszová

Sabína Oroszová (* 5. jún 1993, Bratislava) je slovenská profesionálna basketbalistka. V súčasnosti hrá za tím TS Wisła Can-Pack Krakow v poľskej extralige a za slovenskú reprezentáciu.

Kariéra 
Oroszová začala sa basketbalom v Šamoríne, kde hrávala za miestny ŠBK. Následne študovala v USA, kde absolvovala v roku 2015 Eastern Illinois University. Za Eastern Illinois hrávala aktívne 4 sezóny v severoamerickej univerzitnej súťaži, od sezóny 2012/13 nastupovala v základnej päťke.  V roku 2013 získala titul šampiónov OVC Regular Season West Division. 

Od sezóny 2015/2016 sa vrátila do Európy a pôsobí v profesionálnom basketbale. Najprv medzi rokmi 20152017 strávila dve sezóny v slovenskej extralige v tíme Piešťanské Čajky, kde sa vypracovala na stabilnú oporu tímu. V sezóne 2015/2016 bola vyhlásená na najlepšiu striedajúcu hráčku ligy a taktiež bola zvolená do druhého All-stars tímu ligy.
Následne v sezóne 2017/2018 hrávala v talianskej sérii A1 za klub San Martino Di Lupa, kde v 24 odohraných zápasoch mala priemer 11,1 bodu na zápas. V súčasnosti pôsobí v poľskej Wisle Krakow.

Za Piešťanské Čajky nastupovala Oroszová aj v európskych súťažiach. V sezóne 2015/2016 nastúpila v Eurocupe na 6 zápasov s bilanciou 4,5 bodu na zápas, o rok neskôr na 2 zápasy s priemerom 9,0 bodu na zápas. V sezóne 2016/2017 na Čajky tiež hrala v CEWL, kedy v 6 zápasoch mala priemer 8,0 bodu na zápas.

Reprezentovala tiež Slovensko na Majstrovstvách Európy 2017. Zaznamenala tu v siedmich zápasoch 31 bodov s priemerom 4,4 bodu na zápas.

Klubová štatistika 
Aktualizované ku koncu sezóny 2017/2018.

Referencie

Slovenské basketbalistky
Osobnosti z Bratislavy
Fortnite: Save the World

Fortnite: Save the World je kooperatívna sandboxová videohra vyvinutá a publikovaná spoločnosťou Epic Games. Hra bola vydaná zdarma vo forme včasného prístupu (nedokončená, určená na verejné testovanie) pre Microsoft Windows, MacOS, PlayStation 4 a Xbox One 25. júla 2017. Dokončenie sa očakáva v roku 2019. Maloobchodné verzie hry boli distribuované spoločnosťou Gearbox Software, zatiaľ čo elektronická distribúcia verzií je riešená cez rozhranie spoločnosti Epic.

Fortnite: Save the world sa odohráva v deň, kedy Zem zasiahne záhadná búrka a zabije 98% ľudí. Preživší sú napadnutí zombie. Hra vznikla ideovým spojením hier Minecraft a Left 4 Dead. Jednu hru môžu hrať spoločne až štyria ľudia a pomáhať si pri zbieraní predmetov, chránení preživších, stavaní pevnosti a  ochrane zariadení, ktoré  zbierajú informácie o búrke alebo ju potláčajú. Počas hrania dostávajú odmeny za zložitejšie misie alebo nové oblečenie.

Vývoj je financovaný hlavne mikrotransakciami, ale aj predajom samotnej hry. V septembri 2017 vyšlo jej nepriame rozšírenie, hra Fortnite Battle Royale.

Epic Games
Videohry
Basketbalista roka

Basketbalista roka je anketa o najlepšieho hráča a hráčku basketbalu. V období Česko-Slovenska ju od roku 1965 vyhlasovala sekcia basketbalu ÚV ČSTV, od roku 1970 potom Basketbalové združenie ČSTV a od roku 1990 občianske združenie Českej a slovenskej basketbalovej federácie. Po zániku Česko-Slovenska anketu vyhlasujú Česká basketbalová federácia a Slovenská basketbalová asociácia.

V mužskej kategórii je päťnásobným víťazom ankety bývalý česko-slovenský reprezentant, Slovák Stanislav Kropilák, ktorý je tiež desaťnásobným víťazom (19751984) obdobnej ankety o najlepšieho basketbalistu Slovenska. Štvornásobnými víťazmi ankety sú František Konvička a Zdeněk Kos a v ženskej kategórii, tri hráčky: Anna Kozmanová, Helena Malotová-Jošková a Milena Jindrová.

Česká basketbalová federácia a Asociácia ligových klubov v roku 2001 vyhlásili anketu o najlepšieho českého basketbalistu 20. storočia. Víťazom bol vyhlásený Jiří Zídek st., na druhom a treťom mieste boli Kamil Brabenec a Ivan Mrázek. Najlepšou českou basketbalistkou storočia sa stala Milena Jindrová.

Slovenská basketbalová asociácia vyhlásila anketu o najlepšieho basketbalistu Slovenska 20. storočia, ktorej výsledky boli vyhlásené v decembri 2000, víťazom sa stal Stanislav Kropilák.

Basketbalista roka 
Anketa o najlepšieho basketbalistu Česko-Slovenska bola vyhlasovaná medzi rokmi 1965 až 1991. Na Slovensku sa v rokoch 19711990 konala obdobná anketa, ktorá sa týkala špecificky slovenských hráčov a hráčok. Po roku 1992 Česká basketbalová federácia a Slovenská basketbalová asociácia vyhlasujú samostatné ankety, ale v niektorých rokoch sa neuskutočnili. Výsledky ankiet:

Ankety Basketbalista roku od roku 1992

Referencie

Externé odkazy 
 První 3 z české ALL STAR GAME v hale Sparta Praha 1995, 1996, 1997 
 25.03.2007 Welsch s Vítečkovou sú opäť najlepší basketbalisti z webu šport.cz 
 23.04.2008 Nejlepším hráčem basketbalové ligy se stal Radoslav Rančík web basketbal.idnes.cz 
 14.07.2012 Česká basketbalová federace se rozhodla obnovit slavnostní vyhlašování nejlepších basketbalistek a basketbalistů 
 08.08.2013 Vládci českého basketbalu jsou Satoranský a Vítečková stránky cbf.cz 
 Rančík je po štvrtýkrát najlepším basketbalistom Slovenska 16.02.2014 webnoviny.sk

Zdroj 

Basketbal v Česko-Slovensku
Českí basketbalisti
Česko-slovenské športové ocenenia
Slovenskí basketbalisti
PF Schio

Pallacanestro Femminile Schio, tiež zo sponzorských dôvodov známy ako Famila Schio, v minulosti Beretta Famila Schio podľa talianskej siete supermarketov Famila, je taliansky ženský basketbalový tím, ktorý pôsobí v meste Schio a hrá v najvyššej talianskej lige Serie A1.

Klub bol založený v roku 1973 a prvé úspechy dosahoval medzi rokmi 1996 a 2002, kedy dvakrát vyhral taliansky pohár Coppa Italia a tiež dva posledné ročníky pohára Ronchetti Cup. V roku 2005 sa PF Schio prvý raz stal majstrom Talianska, čo sa mu podarilo o rok aj obhájiť spolu s prvým národným double. V roku 2008 Schio spolu s národným titulom vyhralo aj Európsky pohár FIBA (EuroCup Women), druhú najvýznamnejšiu európsku súťaž po Eurolige.  V roku 2011 tím opäť dosiahol národné double.  Double získali aj v roku 2018, kedy za tím hrala tiež slovenská pivotka Žofia Hruščáková.

Schio hralo od roku 1999 9x Euroligu a jeho najväčší úspech doteraz bolo prebojovanie sa do štvrťfinálne (Final 8) v sezóne 2011/2012 po tom, ako porazili obhajcu titulu zo sezóny 2010/2011 Perfumerías Avenida.

Tituly 
 Ronchetti Cup
 2001, 2002
 Európsky pohár FIBA
 2008
 Serie A
 2005, 2006, 2008, 2011, 2013, 2014, 2015, 2016, 2018
 Coppa Italia
 1996, 1999, 2004, 2005, 2010, 2011, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018

Súpiska 2017/2018

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Schio
Organizácie založené v 1973
MarCO Mars Cube One

Mars Cube One (alebo MarCO ) je misia, ktorá štartovala 5. mája 2018 spolu s misiou NASA InSight. Pozostáva z dvoch cubesatov, MarCO-A a MarCO-B, ktoré boli schopné poskytnúť komunikáciu v reálnom čase so Zemou pre InSight pri vstupe, zostupu a pristátí (EDL) 26. novembra 2018 – keď bol InSight mimo zorný pohľad od Zeme.  Oba sú vo formáte 6U (10 × 20 × 30 cm) CubeSat a misia je testom nových miniaturizovaných komunikačných a navigačných technológií. Toto sú prvé CubeSaty určené na prevádzku mimo obežnej dráhy Zeme a okrem telekomunikácií testovali vytrvalosť CubeSatov v hlbokom vesmíre.

Zariadenie InSight vyslalo svoje telemetrické údaje čoskoro po pristátí, a preto Marco nebol kritický pre misiu InSight, ale skôr demonštroval nový reléový systém a technológiu pre budúce použitie v misiách do iných častí Slnečnej sústavy, ktoré nemusia mať prenosový orbiter nasadený.

Hmotnosti každého je 13,5 kg. Sú vybavené zrkadlovou anténou s vysokým ziskom a miniatúrnym rádiom pracujúcim v UHF (iba príjem) a X pásmom (prijem a prenos). Majú miniatúrny širokouhlý fotoaparát, iónový pohon a sledovač hviezd pre navigáciu.

Štart a trajektória 
Vyniesla ich raketa Atlas V 401 (AV-078) z Vandenberg Air Base Base Spread Complex 3-East spolu so sondou InSight, 5. mája 2018 o 11:05 UTC. Bola to prvá americká medziplanetárna misia, ktorá štartovala z Kalifornie. Po prechode na trajektóriu k Marsu sa cubesaty MarCO oddelili a leteli vlastnou trajektóriou na Mars, kde otestovali funkčnosť a navigáciu CubeSatov v hlbokom vesmíre.

Cesta k Mars trvala 6,5 mesiaca.

Prenos signálu z EDL Insight 
Kontrolóri misie sondy Insight dostali signál EDL (entry, descent, and landing) do riadiaceho centra prostredníctvom satelitov Mars Cube One (MarCO), ktoré signál zo sondy Insight úspešne zachytili a preposlali na Zem.

Podobné misie za obežnou dráhou Zeme 
Nadchádzajúca Exploration Mission 1 k Mesiacu bude mať 13 CubeSatov ako sekundárne užitočné zaťaženie. Každý CubeSat je vyvíjaný iným tímom s rôznymi cieľmi.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka na webe JPL NASA

Kozmonautika v 2018
Sondy NASA
CubeSat
Telekomunikačné družice
Prieskum Marsu
Prápor podpory velenia Pozemných síl

Prápor podpory velenia je taktický prápor Pozemných síl Slovenskej republiky. Zabezpečuje podporu veliteľstvu Pozemných síl SR, v súčinnosťou s Ministerstvom vnútra sa podieľa na úlohách "spojených s ochranou štátnej hranice a so zachytávaním a odsunom nelegálnych imigrantov." Prápor sídli od novembra 2007 v Trenčíne, jeho veliteľom je od 1. júla 2018 podplukovník. Ing. Michal Rázga.

Dejiny  
Prápor svoju históriu odvodzuje od Cisárskeho a kráľovského pešieho pluku č. 71 známeho tiež ako 71. trenčiansky pluk. Tento vznikol v roku 1860, od roku 1982 sídlil v Trenčíne. Pluk bojoval v Prvej svetovej vojne. V rámci Česko-Slovenska bol premenovaný na 17. peší pluk a v rokoch 1921 až 1938 sídli v Štefánikových kasárňach v Trenčíne. Medzi rokmi 1922 a 1937 pluk patril do 18. pešej brigády 9. pešej divízie, neskôr bol reorganizovaný do 15. pešej divízie až do jeho zrušenia 15. marca 1939. Niektoré jeho časti však boli včlenené do Armády Slovenského štátu. Obnovený bol koncom mája 1945, k 1. októbru 1949 bol opäť zrušený. K 1. okt´obru 1963 bol vytvorený 2. prevádzkový prápor (VÚ 6767), k nemu bola pripojená finančná, proviantná a výstrojná skupina VVO. K 1. januáru 1992 bol premenovaný na 3. prevádzkový prápor a k 1. januáru 1993 na 3. prevádzkový pluk. Od 1. októbra 2000 bol prevádzkovým práporom Veliteľstva Pozemných síl (a VÚ 4650). K 1. aprílu 2004 prápor zmenil názov z Prápor zabezpečenia velenia na Prápor podpory velenia pozemných síl OS SR. Medzi 31. decembrom 2005 a 1. novembrom 2007 bol prápor dislokovaný v Novom Meste nad Váhom.

Velitelia 
 od 1- júla 2018 pplk. Ing. Michal Rázga.
 2015 až 28. február 2018 pplk. Ing. Zuzana Kraushuberová

Referencie

Externé odkazy 
 Prápor podpory velenia

Pozemné sily Slovenskej republiky
Slovenské vojenské jednotky
Prápory
Organizácie založené v 2004
Magtens Korridorer

Magtens Korridorer (doslovne Koridory Moci) je dánska rocková hudobná skupina založená v roku 1995 v Kodani. Hrá kombináciu rocku a poetického post-punku. Skupina pozostáva z Johana Olsena (vokály), Rasmusa Kerna (gitara, syntetizátor, samplery a iné klávesy), Niklasa Schneidermanna (gitara), Terkela Møhla (basgitara) a Andersa Ramhedea (bicie).

História 
V roku 1996 skupina vytvorila demo-CD obsahujúce pieseň „Hestevisen“, ktorú v roku 1997 predstavili vo veľmi populárnej relácii Tæskeholdet stanice Dánskeho rozhlasu P3 a preslávila ich v Dánsku. Zostavu vtedy tvoril Johan Olsen (spev), Jacob Ihlemann (gitara), Rasmus Kern (gitara), Peter Bregnsbo (bicie) a Henrik Dylmer (basgitara).

V roku 1998 skupina nahrala svoj debutový album Bagsiden af medaljen, ale albumu sa nepodarilo preraziť na trhu. Nasledujúcich sedem rokov nebolo o zostave počuť. V roku 2005 Magtens Korridorer pritiahli pozornosť programu Karrierekanonen na objavovanie nových hudobných talentov v Dánsku. Toho roku skupina vydala album Friværdi, ktorý bol úspešný komerčne aj kriticky. Bolo vydaných niekoľko singlov ako napríklad „Lorteparforhold“, „Picnic (på Kastellet)“, „Nordhavn Station“ a „Sara har...“.

Frontman skupiny Johan Olsen má tiež titul Ph.D. v molekulárnej biológii a učí na Kodanskej univerzite.

Magtens Korridorer otvárali Orange Stage na Roskilde Festivale v roku 2006.

Skupina vydala 31. októbra 2011 svoj piaty štúdiový album, Imperiet falder. Po troch zlatých a platinových albumoch vydaných cez Universal sa skupina rozhodla predĺžiť zmluvu s nahrávacou spoločnosťou. V roku 2012 nasledoval šiesty štúdiový album Spil noget vi kender!, v roku 2014 album Før alting bliver nat a 23. februára 2018 vydali ôsmy štúdiový album Halvt til helt.

Členovia

Súčasní členovia

 Johan Olsen – spev
 Anders Ramhede – bicie, perkusie, zbor
 Niklas Schneidermann – gitara, zbor
 Rasmus Kern – gitara, ústna harmonika, klávesy, zbor
 Terkel Møhl – basgitara

Bývalí členovia
 Peter Bregnsbo – bicie (1995–1998)
 Jacob Ihlemann – gitara (1995–1998)
 Henrik Dylmer – basgitara (1995–1998)

Diskografia

Štúdiové albumy

Koncertné albumy
2003: Magtens Korridorer i Humlebyen
2003: Stengade Live

EP
1995: Intet nyt under solen
1996: Den første

Single

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy
 Oficiálna webstránka
 Myspace

Zdroj

Dánske hudobné skupiny
Bell UH-1Y Venom

UH-1Y Venom je americký dvojmotorový viacúčelový vrtuľník, ktorý bol vyvinutý pre United States Marine Corps s ohľadom na podporu globálnych misií nasledujúce štyri desaťročia. 

Venom je najmladším členom rodiny vrtuľníkov Huey a následovník veterána z vietnamskej vojny UH-1 Iroquois. Predstavuje v súčasnosti najvýznamnejšie vylepšenie bojom preverených vrtuľníkov rodiny Huey. Srdcom modernizácie je nový štvorlistý, kompozitný rotorový systém, ktorý sa vyznačuje balistickou odolnosťou proti palným zbraniam až do kalibru . Má tiež vylepšené motory a prevodovky, integrovaný digitálny kokpit s viacúčelovými displejmi. V porovnaní s UH-1N má Venom väčšie užitočné zaťaženie, takmer o 50% väčší operačný dolet, vyššiu cestovnú rýchlosť a znížené vibrácie. Zdieľa až 84% svojich súčiastok (vrátane avioniky) s bojovým vrtuľníkom AH-1Z Viper.

UH-1Y je známy aj pod prezývkou "Yankee". Dokáže operovať aj v tých najnáročnejších klimatických podmienkach, od arktického chladu až po púštne horúčavy. V americkej námornej pechote nahradil zastaraný typ UH-1N Twin Huey.

Konštrukcia 

V prednej časti kokpitu sedia dvaja piloti vedľa seba a vďaka rozmerným čelným sklám majú výborný výhľad. V zadnej časti kabíny je priestor pre prepravu cestujúcich alebo materiálu. 

Dvojica turbohriadeľových motorov T700-GE-401C s výkonom 1800 koní poháňa hlavný štvorlistý rotor ako aj menší chvostový rotor. Venom dosahuje maximálnu rýchlosť /h a cestovnú rýchlosť /h. Vrtuľník vydrží vo vzduchu 3,3 hodiny, má dostup viac ako  a stúpavosť /s.

Optický senzor sa nachádza v prednej časti pod trupom stroja a na boku vrtuľníka sú dva závesné body pre výzbroj. Venom môže byť vyzbrojený dvojicou kanónov M240 kalibru , GAU16/A kalibru  alebo GAU17/A kalibru . Pozemné ciele však dokáže veľmi účinne eliminovať aj neriadenými raketami vzduch-zem Hydra70 alebo raketami s laserovým navádzaním APKWS.

Používatelia 
 USA
United States Marine Corps

Špecifikácie

Technické údaje 
 Posádka: 2 piloti
 Dĺžka trupu: 
 Priemer rotora: 
 Výška: 
 Kapacita paliva: 1468 litrov
 Užitočné zaťaženie: 
 Max. vzletová hmotnosť : 
 Pohonná jednotka: 2x turbohriadeľový motor T700-GE-401C
 Výkon pohonnej jednotky: 1 800 koní

Výkony 
 Maximálna rýchlosť: /h
 Cestovná rýchlosť: /h
 Akčný rádius: 
 Letová vytrvalosť: 3,3 hodiny
 Praktický dostup: viac ako 
 Maximálne preťaženie: -0,5/+2,3 g
 Stúpavosť: > /s

Výzbroj 
 2x kanón M240 kalibru , kanón GAU16/A kalibru  alebo kanón GAU17/A kalibru 
 neriadené rakety vzduch-zem Hydra70 kalibru 
 rakiet so súpravou APKWS (laserové navádzanie)

Referencie

Pozri aj 
 Sikorsky UH-60 Black Hawk
 AgustaWestland AW139
 Eurocopter EC725
 KAI KUH-1 Surion

Vojenské vrtuľníky
Vrtuľníky Bell
Tukan pestrý

Tukan pestrý (Ramphastos dicolorus) je pestro sfarbený vták z čeľade tukanovitých. S dĺžkou 42 –  náleží k najmenším zástupcom rodu tukan (Ramphastos). Zobák má dlhý asi 8 – . Je prevažne čierny s červeným bruchom, pomarančovo-žltým hrdlom, pomarančovými lícami a svetlo zeleným zobákom. Žije prevažne v atlantských pralesoch na území južnej a východnej Brazílie, východného Paraguaja a severovýchodnej Argentíny.

Chov v Zoo 
Mimo juhoamerický kontinent sa s ním stretneme len výnimočne.  Na Slovensku ho chová zároveň ako jedna z dvoch zoo v Európe Zoologická záhrada Košice

Referencie 

Tukanovité
Najmenej ohrozené druhy
Veľká Vidlová veža

Veľká Vidlová veža, dávnejší autori uvádzajú Veža nad Cmiterom, (, , ) je najvyššia a najmarkantnejšia Vidlová veža, jeden z najstrmších tatranských štítov, medzi Vidlovým sedlom (Západnou Vidlovou vežou) a Lievikovou štrbinou (Východnou Vidlovou vežou).

Popis 
Vrchol  Veľkej Vidlovej veže je najvyššie položeným objektom na Vidlovom hrebeni. Steny veže sa týčia nad Veľkou Zmrzlou dolinou a Cmiterom v Skalnatej doline. Severozápadná stena nad Medenou kotlinou je vysoká asi . Južná stena je vysoká asi . Týči sa nad Cmiterom.

Štít je veľmi dobre vidieť zo Skalnatej doliny i z visutej lanovky na Lomnický štít. Na Veľkú Východnú vežu je možné vystúpiť len s horským vodcom. Horolezecké cesty z obidvoch strán sú klasifikované ako (III–V UIAA).

Názov 
Veža dostala meno ako najvyššia spomedzi troch Vidlových veží.

Prvovýstupy 
Mikuláš Sontág a Ján Hunsdorfer, koniec augusta 1903.
Ernst Dubke, Ján Breuer a  Ján Franz, 17. februára 1906 v zime.

Film 
Veľká Vidlová veža „účinkovala“ vo filme režiséra Martina Holého Medená veža.

Referencie

Externé odkazy 
Horolezecké cesty

Dvojtisícovky na Slovensku
Vrchy Vysokých Tatier
Mississauga

Mississauga je kanadské mesto s viac ako 700 000 obyvateľmi. Nachádza sa v provincii Ontário pri ústí rieky Credit do Ontárijského jazera. Názov „Mississauga“ je algonkinského pôvodu a znamená „severná rieka s mnohými ústiami“.

S populáciou 721 599 obyvateľov v roku 2016 je šiestym najväčším mestom v Kanade a tretím najväčším v provincii Ontário.

Patrí do oblasti nazývanej Veľké Toronto, kde žije viac ako 5 miliónov obyvateľov. S Torontom je Mississauga spojená na východe.

Mesto ako také vzniklo spojením obcí Streetsville (najstaršia obec), Erindale (do roku 1890 Springfield), Port Credit, dediny Meadowvale, Cooksville, Clarkson, Lakeview, Dixie, Lorne Park, Sheridan a Summerville. U posledných piatich obcí je niekedy uvádzané, že patria pod správu mesta Toronto.

Podľa údajov z roku 2006 v meste žilo 704 000 obyvateľov, ale kvôli značnému prísunu obyvateľstva sa toto číslo za posledných 100
rokov neustále zvyšuje. Od roku 2001 do roku 2006 bol zaznamenaný rast obyvateľstva o 9,1% ročne.

Doprava a priemysel 
Mnohé veľké spoločnosti tu majú dôležité pobočky: Hewlett-Packard, Microsoft, PepsiCo, General Electric, Heidelberger Druckmaschinen, Fujitsu a Wal-Mart Canada.

Nachádza sa tu najväčšie kanadské letisko Pearson.

Mestom tiež prechádza najväčšia diaľnica Ontária, diaľnica 401 (Highway 401). Diaľnica je nielen najväčšou, ale aj najdôležitejšou dopravnou tepnou pre juh Ontária: spája všetky veľké mestá na juhu a pokračuje do susednej provincie Quebec a má medzištátny význam. Je jedným z najrušnejších a najzaťaženejších dopravných úsekov na svete.

Osobnosti mesta 
 Yanga R. Fernández (* 1971), kanadsko-americký astronóm 
 Santino Marella (* 1979), wrestler
 Jason Spezza (* 1983), hokejista
 Shay Mitchellová (* 1987), herečka a modelka
 John Tavares (* 1990), hokejista

Partnerské mestá 
  Karija, Japonsko

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 Mississauga News 
 Streetsville

Zdroj 

 
Mestá v Ontáriu
Sídla na Ontárijskom jazere
Gábor Szentpétery

Gábor Szentpétery (* 4. február 1981, Rožňava) je slovenský architekt, fotograf ale hlavne cestovateľ. Zaoberá sa obytnými aj občianskymi stavbami. Syn Adama Szentpéteryho.

Po štúdiu na gymnáziu Jana Amosa Komenského v Košiciach v roku 1995, pokračoval v roku 2000 štúdiom na Fakulte architektúry ČVUT v Prahe. Absolvoval odbor architektúry (Jan Bočan, Arnošt Navrátil, Michal Hlaváček). Po absolvovaní vysokej školy zakladá samostatnú kanceláriu GÁSE.

Zakladateľ SkyCity Challenge. V súčasnosti sa spolupodieľa na projektovaní architektonických návrhov v Číne.

Biografia 
1981 narodený v Rožňave
1995 gymnázium Jana Amosa Komenského v Košiciach
2000 Fakulta architektury ČVUT v Prahe
2003 College of Architecture Planning & Design na Kansas State University, Manhattan, Spojené štáty americké
2005 Facultad de Bellas Artes na Universitat Politécnica de Valéncia, Valencia, Španielsko

Vybrané projekty 
2005 Nike Spiral, projekt pre Designblok Praha, Česko
2007 Ošetrovateľský dom v Cañete, Španielsko
2007 Radnica v Mos, Španielsko
2009 interiéry pre Ogilvy & Mather, Praha, Česko
2012 sídlo spoločnosti Greenland, Čchang-ša, Čína
2013 hlavná stanica vysokorýchlostnej železnice v Zibo, Čína
2014 stanica metra v Šanghaji, Čína

Výstavy a prezentácie 
„I Want More“, Taipei 2012
„One Human Race“ TEDx, Shanghai 2016
„Peopleimeet“, Long Museum West Bund, Shanghai 2016

Referencie

Externé odkazy 
 Instagram
 SkyCity Challenge
 Osm let chodí po světě a sbírá lidské příběhy ...
 Gabor na DVTV
 Ľudia, ktorých stretávam
 Sedem rokov na cestách
 projekt PEOPLEIMEET

Slovenskí architekti
Slovenskí fotografi
Slovenskí cestovatelia
Absolventi Českého vysokého učení technického
Osobnosti z Rožňavy
Ivona Fialková

Mgr. Ivona Fialková (* 22. november 1994, Brezno) je slovenská biatlonistka. Reprezentovala Slovensko na Zimných Olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu a pravidelne sa zúčastňuje pretekov Svetového pohára v biatlone. Je členkou klubu VŠC Dukla Banská Bystrica. Vyštudovala učiteľstvo geografie a telesnej výchovy. Jej staršia sestra, Paulína Fialková, taktiež reprezentuje Slovensko v biatlone.

Kariéra 
Biatlonu sa začala venovať keď mala sedem rokov – nasledovala svoju staršiu sestru. V žiackych kategóriách súťažila za klub biatlonu Čierny Balog. Keď ako pätnásťročná prešla do dorasteneckých a juniorských vekových kategórií trénovala v klube biatlonu Osrblie s trénerkou Annou Murínovou. Od roku 2015 je členkou Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica.

Výsledky

Olympijské hry

Majstrovstvá sveta

Svetový pohár

Sezóna 2017/2018

Sezóna 2018/2019

Sezóna 2019/2020

X - zrušené preteky (kvôli opatreniam proti koronavírusu)

Sezóna 2020/2021

Všetky výsledky sú brané z oficiálnej stránky Medzinárodnej biatlonovej únie.

Najväčšie úspechy 
Svetový pohár

 

 Majstrovstvá sveta 
 

Olympijské hry

Referencie

Iné projekty

Pozri aj 

 Paulína Fialková
 Anna Murínová

Slovenskí biatlonisti
Súrodenci v biatlone
Slovenskí olympionici
Pretekári VŠC Dukla Banská Bystrica
Biatlonisti na Zimných olympijských hrách 2018
Osobnosti z Brezna
Geosynchronous Satellite Launch Vehicle Mark III

Geosynchronous Satellite Launch Vehicle Mark III (GSLV Mk-III) (), tiež uvádzaná ako Launch Vehicle Mark 3 (LVM3) je stredne ťažká nosná raketa, vyvíjaná Indickou vesmírnou agentúrou (ISRO).

Táto nosná raketa je schopná umiestniť na GTO až štvortonovú družicu a umožňuje tak Indii zachovať si úplnú sebestačnosť v oblasti vypúšťania satelitov na obežnú dráhu. Vďaka GSLV Mk.3 má India vlastnú raketu s vyššou nosnosťou, než má GSLV Mk.2. GSLV Mk.3 bude možné využiť ako nosič družíc na GEO, aj ako nosič kozmických lodí.

História 
Vývoj GSLV Mk.3 začal krátko po roku 2000. Prvý štart bol plánovaný na rok 2009 – 2010. Oneskorenie bolo spôsobené viacerými faktormi. 

Suborbitálny letový test nosiča GSLV Mk.3 (LVM 3-X) s pasívnym horným stupňom sa uskutočnil 18. decembra 2014. Pri lete na suborbitálnu trajektóriu bol otestovaný pristávací modul kozmickej lode. Prvý štart s vynesením nákladu na obežnú dráhu bol uskutočnený 5. júna 2017. Pri ňom bola podľa plánu vynesená na dráhu prechodovú ku geostacionárnej telekomunikačná družica GSAT-19 s hmotnosťou . Pri ďalšom štarte 14. novembra 2018 bola úspešne vynesená telekomunikačná družica GSAT-29 s hmotnosťou .

Nasledujúci štart GSLV Mk.3 prebehol 22. júla 2019 a vyniesol indický komplex Čandraján-2, skladajúci sa z orbitera Mesiaca, pristávacieho modulu Vikram s vozítkom Pragyan, všetko o celkovej hmotnosti .

Budúci vývoj 
Prvý štart s kozmickou loďou Gaganján a kozmonautmi na palube je plánovaný po roku 2021. V roku 2024 má vyniesť k Marsu Mangalján-2.

V budúcnosti je predpokladaný vývoj čiastočne kryogénneho motora (na kvapalný kyslík a letecký petrolej RP-1) pre druhý stupeň tohto nosiča, ktorý umožní zvýšenie nosnosti na GTO na 6 ton.

Popis nosiča

Prvý stupeň 
GSLV Mk.3 používa raketové motory na pevné palivá (boostery) typu S200. Každý z nich má priemer 3,2 metra, dĺžku 25 metrov a obsahuje 207 ton paliva, prázdna hmotnosť je . Tieto motory horia 130 sekúnd a oba celkovo produkujú ťah približne 10 000 kN (čo znamená asi 1000 ton ťahu).

Druhý stupeň 
Centrálny stupeň, označený L110, má priemer 4 metre, dĺžku 21,39 metrov, prázdna hmotnosť je . Spaľuje kvapalné palivo: nesie 116 ton UDMH a N2O4. Tento stupeň je prvým indickým komplexom motorov na kvapalné palivá. Používa dva vylepšené motory Vikas, každý s ťahom okolo 700 kN (asi 70 ton ťahu). Raketové motory používajú regeneratívne chladenie a pri porovnaní s predchádzajúcimi motormi Vikas majú zníženú hmotnosť a zvýšenú účinnosť (špecifický impulz). Tento stupeň sa spúšťa 113 sekúnd po štarte a poskytuje ťah po dobu približne 200 sekúnd.

Tretí stupeň 
Kryogénny tretí (tzv. horný) stupeň C25 je poháňaný raketovým motorom CE-20 vyvinutým v Indii. Tento motor spaľuje kvapalný kyslík a kvapalný vodík. Produkuje 186 kN (približne 18 ton ťahu) počas približne 640 sekúnd. Stupeň má priemer 4 metre a dĺžku 13,5 metra, prázdna hmotnosť je . Obsahuje 28 ton paliva.

Kryt nákladu 
Kryt nákladu má priemer 5 metrov a umožňuje niesť náklad o objeme .

História štartov

Referencie

Zdroj 

Nosné rakety
Kozmonautika v Indii
Cez okno

Cez okno je prvý samostatný štúdiový album Jaroslava Filipa, na ktorom spolupracoval s Richardom Müllerom. Pôvodné vydanie obsahuje okrem zvukových záznamov ako bonus aj softvérové aplikácie. CD bolo neskôr, po smrti autora vydané vydavateľstvom OPUS v roku 2008. Pôvodné vydanie vydalo vydavateľstvo Salvador.

Zoznam skladieb
 "Cez okno" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 4:19
 "Keď" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 2:26
 "Noc" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 4:36
 "Kormidelník čas" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 4:12
 "Salvador Dali" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 3:32
 "LSD" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 6:46
 "Sila" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 2:43
 "Milovanie v hrošej koži" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 5:08
 "Už zajtra" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 2:32
"Život" (Jaroslav Filip, Richard Müller) – 4:21

Nahrávanie albumu

Spev 
Jaroslav Filip, Silvia Josifoská (1, 4, 6, 9), Richard Müller (8)

Hudba 
 Jaroslav Filip - piano, klávesy
 Leo Filip - bicie nástroje
 Martin Revický - basová gitara
 Martin Zajko - gitara (2, 4, 6, 7, 9)
 Marek Rostoka - gitara (5) 
 Marian Jaslovský - alt saxofón (1, 2)

Spolupráca 
 Foto: Richard Müller
 Cover foto: Majo Hirc
 Zvuková réžia a mixáž: Ivan Minárik
 Mastering: Ján Došek
 Produkcia: Roman Kittler, Richard Müller

Ďalšie verzie albumu 
Ďalšími verziami albumu boli:
 Salvador (SD 001 - 2 - 331) 1996 - kazeta
 Salvador (SD 001 - 2 - 331) 1996 - CD
 Opus (91 0020-2) 2008 - CD, reedícia

Referencie

Externé odkazy 
 Slovenské legendárne albumy II.: Jaro Filip - Cez okno, hudba.zoznam.sk
 Jaro FIlip - Cez okno, sme.sk

Debutové albumy
Hudobné albumy z 1996
Hudobné albumy Milana Lasicu
Hudobné albumy Júliusa Satinského
Hudobné albumy Jaroslava Filipa
Ten čo hrával s Dežom

Ten čo hrával s Dežom je posledný štúdiový album Jaroslava Filipa. Vydalo ho vydavateľstvo Opus v roku 1998, len dva roky pred autorou smrťou. Hudbu vytvoril Jaroslav Filip a texty Richard Müller. CD bolo nahraté v štúdiách Bonton v Bratislave.

Zoznam skladieb

 "Ja som ten čo hrával s Dežom" – 3:16
 "Informácia o ovzduší" – 3:16
 "Diabol v slabom tele" – 3:16
 "Syn nosí moju tvár" – 3:16
 "Lady Di" – 3:16
 "Rocker" – 3:16
 "Vízum do pekla" – 3:16
 "Boh aj v pekle prsty má" – 3:16
 "Absolútne" – 3:16

Nahrávanie albumu

Jaroslav Filip – klávesy, spev, produkcia
Andrej Šeban – gitary
Oskar Rózsa – basové gitary U.P.G., mixáž
Marcel Buntaj – bicie
Richard Müller –  spev, texty, produkcia
Andrej Sloboda – zvuková réžia

Referencie

Externé odkazy 

 Jaro Filip - Ten čo hrával s Dežom (1998), musicone.sk
 Jaroslav Filip - Ten čo hrával s Dežom - v rozhovore pre SME tvrdí..., sme.sk

Hudobné albumy z 1996
Hudobné albumy Jaroslava Filipa
Pred popravou

Pred popravou je CD Júliusa Satinského a Milana Lasicu z roku 1999, ide o nahrávku predstavenia s rovnakým názvom z roku 1971.

Zoznam nahrávok 
 „Rokovanie MV PPPP“
 „Pred popravou“
 „Pokračujeme v rokovaní“
 „Španielska čižma“
 „Rokovanie končí“
 „Prstom po mape“
 „O povaľovaní“
 „Prvá pomoc“
 „23 baktérií doktora Pasteura“
 „Komické dvojice“
 „Fíha“
 „Ženy“

Autorstvo 
Autori: Milan Lasica, Július Satinský

Účinkujú: Milan Lasica, Július Satinský, Jaroslav Filip (8) a Kamila Magálová (2)

Réžia: Peter Mikulík

Zostrih: Ľudmila Soldánová

Remastering: Alexander Soldán

Fotografie: Vilém Sochúrek, Martin Šec, Jaroslav Skála, Jozef Lietavec

Vizuálny koncept: Gibon s.r.o.

Editor: Martin Plch

Producent: Koloman Kertész Bagala

Hudobné albumy z 1999
Hudobné albumy Milana Lasicu
Hudobné albumy Júliusa Satinského
S vetrom o preteky

S vetrom o preteky je druhý štúdiový album trojice Milan Lasica, Július Satinský a Jaroslav Filip. Pôvodne vyšiel v roku 1982, neskôr v roku 1999 vyšiel v upravenej forme na CD.

Zoznam skladieb 
A-strana

 "Pekne vítam" (Milan Lasica, Július Satinský, Jaroslav Filip)
 "Fair Play" (Milan Lasica, Jaroslav Filip)
 "Smola" (Július Satinský)
 "Seriál" (Milan Lasica, Zuzana Kronerová)
 "Klobúk" (Milan Lasica, Július Satinský)
 "Zázrak" (Jaroslav Filip)
 "Kde bolo, tam bolo" (Milan Lasica, Jaroslav Filip)
 "Rozlúčka" (Milan Lasica)
 "Priateľovi" (Milan Lasica, Július Satinský, Jaroslav Filip)

B-strana

 "Peniaze" (Milan Lasica)
 "Jama" (Jaroslav Filip)
 "Majstrovstvá" (Milan Lasica, Július Satinský, Jaroslav Filip)
 "Rozpačité blues" (Jaroslav Filip)
 "Bicykel" (Július Satinský)
 "Rotschild" (Milan Lasica)
 "S vetrom o preteky" (Július Satinský)
 "Clivota" (Milan Lasica)
 "Čerešne" (Zuzana Kronerová)

Autorstvo 
 Hudba: Jaroslav Filip
 Text: Milan Lasica
 Spev: vokálna skupina „Bolo nás jedenásť“ - Milan Lasica (A1,A2,A4,A5,A7,A8,A9,B1,B3,B6,B8), Július Satinský (A1,A3,A5,A9,B3,B5,B7), Jaroslav Filip (A1,A2,A6,A7,A9,B2,B3,B4), Zuzana Kronerová (A4,B9)
 Hrá skupina YPS: Jaroslav Filip – klávesy, Marián Manhardt – bicie, Ján Kapusta – basová gitara, akustická gitara, Ján Hangoni – elektrická gitara; hostia: Gabriel Škriečka - flauta, Boris Kopčák – trombón, Sláčiková skupina Oswalda Willmanna
 Hudobná réžia: Martin Burlas
 Zvuková réžia: Ivan Bradáč
 Výtvarný návrh: Jan Meisner
 Editor: Martin Plch
 Remastering: Alexander Soldán – Akcent 1999
 Producent: Koloman Kertész Bagala

Hudobné albumy Jaroslava Filipa
Hudobné albumy Milana Lasicu
Hudobné albumy Júliusa Satinského
Sťahovaví vtáci

Sťahovaví vtáci je album od dvojice Milan Lasica a Jaroslav Filip. LP vyšlo v obnovenej verzií v roku 2018.

Zoznam skladieb 
A-strana

 "Sťahovaví Vtáci" – 1:34
 "Vtip" (Jaroslav Filip) – 3:30
 "Maškrtnice" (Milan Lasica) – 3:04
 "Rodinné Zázemie" (Jaroslav Filip) – 3:55
 "Dotazník" (Milan Lasica) – 1:37
 "Mäso" (Jaroslav Filip, Július Satinský, Milan Lasica) – 2:57
 "Slovenčina" (Richard Müller) – 2:04
 "Valutový Cudzinec" (Jaroslav Filip, Milan Lasica) – 3:05

B-strana

 "Turci Idúúú..." (Jaroslav Filip) – 3:33
 "Kapitán" (Milan Lasica) – 2:45
 "Studnica múdrosti" (Milan Lasica) – 2:12
 "Nezačínaj" (Milan Lasica) – 2:49
 "Ďalekohľad" (Milan Lasica) – 2:27
 "Sťahovaví vtáci" (Milan Lasica) – 3:13
 Sťahovaví Vtáci 2 – 1:58

Autorstvo 
 Hudba: Jaroslav Filip
 Text: Milan Lasica
 Spev: Milan Lasica (A3, A5, A6, A8, B2, B3, B4, B5, B6); Jaroslav Filip (A2, A4, A6, A8, B1); Július Satinský (A6); Richard Müller (A7)
 Hrá skupina Provizórium: Jaroslav Filip – klávesové nástroje; Vladimír Kaššay – basová gitara, zbor; Ľubomír Stankovský – bicie nástroje; Dežo Ursiny – gitara; hostia: Andrej Šeban – gitara, programovanie bicích; Richard Müller – klarinet, Jaroslav Filip ml. – basová gitara; Leo Filip – bicie; Gabriel Škriečka – flauta; Karol Lago – saxofón; Viktor Szarka – akordeón; Norbert Boka – Roland W 30; Sláčiková skupina Oswalda Willmanna
 Hudobná réžia: Milan Vašica, Peter Smolinský, Ján Lauko
 Zvuková réžia: Juraj Filo

Referencie 

Hudobné albumy Jaroslava Filipa
Hudobné albumy Milana Lasicu
Pevnina detstva

Pevnina detstva je druhý štúdiový album slovenského speváka a skladateľa Deža Ursínyho z roku 1978.

Zoznam skladieb 
Vinylové LP, strana „A“
 „Vtáci“ (Text: Dušan Mitana) – 1:02
 „Ostrov“ (Text: Ivan Štrpka) – 18:42
Vinylové LP, strana "B"
 „Privretými Očami“ (Text: Ivan Štrpka)  – 8:23
 „Nové dieťa“ (Text: Ivan Štrpka)  – 3:18
 „Jedného dňa“ (Text: Ivan Štrpka)  – 5:43

Výroba albumu 
 Autorstvo
 Text: Dušan Mitana, Ivan Štrpka
Hudobníci
 Basová gitara: Anton Jaro
 Vokály: Dežo Ursíny
 Klávesy: Jaroslav Filip
 Saxofón, tuba: Dušan Húščava
 Trubka: Juraj Lehotský
Hostia
 Vladimír Malý – Anglický roh
 Cyril Zelenák – bicie nástroje, perkusie
Produkcia
 Dirigent: Milan Tedla
 Návrh obalu albumu: [[Jozef Pernecký]

Albumy Deža Ursinyho
Hudobné albumy z 1978
Nové mapy ticha

Nové mapy ticha je štúdiový album od skladateľa a speváka Deža Ursinyho a textára Ivana Štrpku z roku 1979.

Zoznam skladieb 
Strana "A"

 "Nové mapy ticha" – 6:09
 "A na to myslím" – 6:07
 "Na malej stanici" – 9:26 

Strana "B"

 "Víťaz" – 1:58
 "Dnes v noci" – 4:24
 "Zelené jablko" – 5:12
 "Domestic flight" – 10:24
 "Hádanka" – 2:00

Autorstvo 
Text: Ivan Štrpka

Hrá skupina Burčiak.

Klávesy: Jaroslav Filip

Hudba, vokály, gitara, elektrická gitara, klavír - Dežo Ursiny 

Perkusie: Jozef Škvařil

Basová gitara: Pavol Daněk

Bicie: Ctibor Hlinenský

Hostia: Peter Smolinský - akustická gitara, Martin Karvaš - hoboj, Marián Varga - organ, Dušan Húščava - saxofón, flauta

Hudobná réžia: Milan Vašica

Zvuková réžia: Peter Smolinský

Technická spolupráca: Ivan Minárik

Albumy Deža Ursinyho
Albumy skupiny Burčiak
Hudobné albumy z 1979