Katarína Aragónska

Katarína Aragónska (* 16. december 1485, Alcalá de Henares – † 7. január 1536, Kimbolton Huntingdonshire) bola španielska infantka (infantka Catalina de Aragón y Castilla alebo Infanta Catalina de Trastámara y Trastámara). 

Svojím prvým sobášom s Arturom, waleským princom, synom Henricha VII., získala titul princezná waleská. Po Arturovej smrti sa vydala za jeho brata, Henricha VIII., a tak sa v rokoch 1509 až 1533 stala anglickou kráľovnou. Po tajnom sobáši Henricha VIII. s Annou Boleynovou bola odstránená z verejného života. Katarína odmietla akceptovať Henricha ako najvyššiu hlavu cirkvi v Anglicku a naďalej sa až do svojej smrti považovala za právoplatnú kráľovu manželku a kráľovnú Anglicka.

Detstvo (1485 – 1501) 
Katarína sa narodila* v arcibiskupskom paláci v Alcalá de Henares v Madride v noci 16. decembra 1485 ako najmladšie dieťa kráľa Ferdinanda II. Aragónskeho a kráľovny Izabely I. Kastílskej. Katarína bola nižšej postavy, mala dlhé zlatohnedé vlasy a okrúhlu tvár s modrými očami a peknú pleť. Vďaka svojej prastarej mame Kataríne Lancasterovej, podľa ktorej je pomenovaná, bola potomkom anglického kráľovského rodu a jej pra-prastará mama Filipa Lancasterová bola dcérou Jána z Gentu a vnučkou Eduarda III. z Anglicka. V dôsledku týchto príbuzenstiev bola sesternicou z tretieho kolena pre svojho svokra, Henricha VII. a sesternicou zo štvrtého kolena pre svoju svokru, Alžbetu z Yorku.

Na Katarínine vzdelanie dohliadal jej učiteľ, Alessandro Geraldini, rehoľný klerik. Katarína študovala náboženstvo, klasiku, románsku históriu, cirkevné a civilné právo. Mala silnú náboženskú výchovu. Naučila sa rozprávať, čítať aj písať v španielčine a latinčine a rozprávať vedela po francúzsky a grécky. Tiež ju učili domácim zručnostiam – vedela vyšívať, háčkovať, zaujímala sa o hudbu aj tanec. Veľký učenec neskôr povedal, že Katarína „miluje dobrú literatúru, ktorú s úspechom študovala už od detstva“.

Dôvody pre Katarínin sobáš s Arturom 
Už od raného detstva bola považovaná za vhodnú manželku pre Artura, waleského princa, staršieho syna Henricha VII. a následníčku trónu pre jej pôvod, ktorý mala po matke, kráľovnej Izabele I. Kastílskej. Prostredníctvo svojej matky mala silnejší legitímny nárok na anglický trón cez dve prvé manželky Jána Gaunta, prvého vojvodu z Lancasteru, Blanche z Lancasteru a španielsku infantku Constance Kastílsku, prostredníctvom ktorých Ján dúfal v získanie kastílskej koruny. Na druhej strane Henrich VII. z Anglicka bol potomok Jána Gaunta a jeho tretej manželky Kataríny Swynfordovej, ktorých deti sa narodili mimo manželstva a boli zlegalizovaní až po smrti Constance a svadbe Jána s Katarínou. Deti Jána a Kataríny po ich legalizáciu neboli oprávnení dediči anglického trónu. Z tohto dôvodu neboli tudorovskí monarchovia akceptovaní všetkými európskymi kráľovstvami. V tom čase bola Trastamaraská dynastia veľmi významnou, takže spojenectvo Kataríny a Artura by potvrdilo tudorovský rod v očiach európskych kráľovských rodín a posilnilo právo Tudorovcov na anglický trón prostredníctvo pôvodu Kataríny Aragónskej. Ich mužský potomok by mal nesporný nárok na trón. Dvojica bola 19. mája 1499 zosobášená spôsobom, aký bol v tých časoch bežný – každý mal svadbu vo svojej rodnej zemi, pričom ženích, resp. nevesta, boli zastúpení niekým iným.

Manželka a vdova Artura 

Pár sa osobne stretol až 4. novembra na Dogmersfielde v Hampshire. Všeobecne je veľmi málo známe, aké boli ich prvé pocity na stretnutí, ale Artur napísal Kataríninim rodičom, že bude „verný a milujúci manžel“ a svojím rodičom povedal, že bol nesmierne šťastný, keď „zbadal tvár svojej milej nevesty“. Mladomanželia však zistili, že neboli schopní komunikácie, pokým sa nenaučili rozličné výslovnosti latinčiny. O desať dní neskôr, 14. novembra 1501 boli oficiálne zosobášení v Katedrále svätého Pavla. Katarína, ako waleská princezná, prijala svoje osobné motto a svoj osobný symbol – korunovačné granátové jablko. Thomas More napísal o jej príchode do Anglicka:

Artur bol poslaný na Hrad Ludlow na waleské hranice, aby predsedal Rade Walesu a Marchesu (the Council of Wales and the Marches), čo bolo jeho povinnosťou ako waleského princa a jeho nevesta išla s ním. O niekoľko mesiacov neskôr, obidvaja vážne ochoreli vysoko nákazlivým ochorením vírusového pôvodu, známe ako Sweating sickness (alebo English sweate; latinsky sudor anglicus), ktorému v priebehu niekoľkých epidémií podľahlo niekoľko tisíc ľudí. Nakoniec Artur chorobe podľahol a zomrel 2. apríla 1502. Niektorí historici sa však domnievajú, že zomrel na tuberkulózu alebo mor. Katarína skoro tiež zomrela, no podarilo sa jej uzdraviť a stala sa vdovou.

Od tohto momentu čelil Henrich VII. výzve, aby vrátil Katarínino veno jej otcovi. Aby sa predišlo komplikáciám, dohodol sa ďalší sobáš – Katarína sa mala vydať za mladšieho syna Henricha VII., teda za Henricha, vojvodu z Yorku, ktorý bol o päť rokov mladší ako Katarína. Smrť Kataríninej matky však spôsobila, že Katarína už ako nevesta nebola taká cenná. Manželstvo s Henrichom bolo údajne odložené, pokým mladý princ nebude dosť starý na sobáš. Katarína zatiaľ žila na Durham House v Londýne. Niektoré z jej listov adresovaných jej otcovi sa dodnes zachovali.

Manželstvo s Arturovým bratom záviselo pre veľmi blízke príbuzenské vzťahy na pápežovom povolení. Katarína dosvedčila, že manželstvo s Arturom nikdy nebolo naplnené, a tak im dal pápež dišpenz.

Anglická kráľovná (1509 – 1533) 

Katarínina druhá svadba sa konala 11. júna 1509, sedem rokov po smrti princa Artura. S Henrichom mali súkromný obrad v greenwichskom kostole.

Korunovácia 
V sobotu 23. júna sa konal tradičný sprievod v predvečer korunovácie vo Westminsteri, ktorý vítal veľký a nadšený dav. Ako bolo zvykom, manželia strávili predkorunovačnú noc v londýnskom Toweri. V nedeľu, 24. júna 1509, boli Henrich VIII. a Katarína Aragónska pomazaní a korunovaní arcibiskupom z Canterbury v Westminster Abbey. Po korunovácii nasledovala hostina vo Westminster Hall. Na počesť korunovácie bolo pasovaných veľa nových rytierov.

Katarínine tehotenstvá a deti 
Katarínin prvý syn, Henrich, vojvoda z Cornwallu, sa narodil v roku 1511 na Nový rok. Žil však len 52 dní. O dva roky neskôr (v roku 1513) bola Katarína opäť tehotná. V tom čase musel Henrich VIII. odísť do Francúzska na vojenské ťaženie, a tak ju určil regentkou pre prípad jeho smrti. Keď Škóti zaútočili, boli porazení v bitke na Floddenskom poli. Keď sa Henrich vrátil z Francúzska, Katarína prišla o ďalšieho syna. Ten sa narodil buď mŕtvy, alebo zomrel krátko po pôrode. V roku 1514 porodila ďalšie mŕtve dieťa, opäť to bol syn. 18. februára 1516 porodila Katarína zdravé dievča. Pomenovali ju Mária a tri dni po pôrode ju pokrstili v kostole The Church of Observant Friars. Krstiny sprevádzal veľký obrad. V roku 1517 Katarína potratila a o rok neskôr (1518) naposledy otehotnela a v novembri toho roku sa jej narodila dcéra, ktorá však bola veľmi slabá a o niekoľko dní zomrela. Dovedna bola Katarína tehotná šesťkrát.

Neskoršie vzdelanie 
Katarínino náboženské zanietenie rástlo s jej vekom, rovnako ako jej záujem o vzdelanie. Pokračovala v rozširovaní svojich vedomostí a tiež sa starala o vzdelanie svojej dcéry. Vzdelanie sa v tej dobe stalo medzi ženami módnou záležitosťou, čiastočný vplyv na tom mala aj Katarína. Katarína tiež niekoľkokrát darovala veľké finančné dary mnohým univerzitám. Henrich VIII. však stále považoval mužského dediča za nutnosť. Tudorovský rod bol nový a jeho legitimita mohla byť ešte preverovaná. Dlhá občianska vojna (prebiehajúca v rokoch 11351154) bola vedená práve ženou, cisárovnou Maud, ktorá zdedila trón. Katastrofy občianskej vojny mali ľudia ešte v čerstvej pamäti aj z Vojny ruží.

V roku 1520, Katarínin synovec Karol V., cisár svätej ríše rímskej navštívil Anglicko a Katarína naliehala na Henricha, aby s ním uzavrel spojenectvo, skôr ako tak spraví s Francúzskom. Hneď po jeho odchode, Katarína sprevádzala Henricha do Francúzska na slávnostnú návštevu Františka I. V priebehu dvoch rokov bola vyhlásená vojna proti Francúzsku a cisár opäť navštívil Anglicko, kde sa začali chystať plány na jeho zásnuby s Kataríninou dcérou Máriou.

Kráľova snaha o rozvod 

V roku 1525 sa Henrich VIII. zamiloval do Anny Boleynovej, dvornej dámy kráľovnej Kataríny, ktorá bola bola o 10 až 17 rokov mladšia ako Henrich. Henrich ju začal pozorovať. V tom čase už Katarína nebola schopná podstúpiť ďalšie tehotenstvo. Henrich začal veriť, že jeho manželstvo bolo prekliate a hľadal potvrdenie o tom v Biblii, ktorá hovorila, že ak sa muž ožení s bratovou manželkou, bude toto manželstvo bezdetné. Ak Katarína klamala, keď tvrdila, že jej manželstvo s Arturom nebolo naplnené, znamená to, že ich manželstvo bolo v očiach Boha hriechom. Je možné, že myšlienku rozvodu navrhol Henrich oveľa skôr ako prišiel s touto teóriou. Je viac než isté, že celá táto jeho snaha bola podmienená túžbou po synovi. Pred nástupom Henrichovho otca, Henricha VII., na trón, Anglicko ničila občianska vojna medzi súperiacimi rodmi o anglickú korunu a Henrich možno chcel podobným udalostiam predísť. Čoskoro sa dostala na verejnosť Henrichova túžba anulovať manželstvo. Katarína nesúhlasila, keď jej bolo navrhnuté, aby ticho odišla do kláštora a tvrdila:

Henrich postavil svoju nádej na odvolanie sa na Svätú stolicu, kde pôsobil nezávislý kardinál Thomas Wolsey, ktorému Henrich nepovedal nič zo svojich plánov. William Knight, kráľov tajomník, bol vyslaný k pápežovi Klementovi VII. žiadať anulovanie manželstva na základe toho, že vydanie povolenia pápeža Júliusa II. bolo založené na nepravdivých informáciach.

Vzhľadom k tomu, že pápež bol v tomto čase väzňom Kataríninho synovca cisára Karola V., čo nasledovalo po plienení Ríma jeho žoldniermi v máji roku 1527, Knight mal problémy, keď sa k pápežovi chcel dostať. Nakoniec sa Henrichov veľvyslanec musel vrátiť späť do Anglicka bez toho, aby splnil úlohu. Henrich VIII. teraz nemal inú možnosť, ako dať celú záležitosť do rúk Thomasovi Wolseyovi, a ten sa snažil urobiť všetko preto, aby dosiahol Henrichov rozvod. Wolsey zašiel tak ďaleko, že zvolal cirkevný súd v Anglicku.

Pápež nemal v úmysle povoliť rozhodnutie dosiahnuté v Anglicku a jeho pápežský vyslanec bol odvolaný. Ako veľmi bol pápež ovplyvnený Karolom V., je ťažké povedať, ale je jasné, že Henrich videl, že bolo málo pravdepodobné, že pápež dovolí anulovanie jeho manželstva s cisárovou tetou. Pápež zakázal Henrichovi znovu sa oženiť pred rozhodnutím z Ríma. Wolsey bol neúspešný a bol prepustený z verejného úradu v roku 1529. Wolsey potom začal plánovať tajné sprisahanie dostať Annu Boleynovú do exilu, a preto sa spojil s pápežom. Keď bolo sprisahanie odhalené, Henrich nariadil zatknúť Wolsey a, keby ten nezomrel v roku 1530 na smrteľnú chorobu, bol by popravený za zradu. O rok neskôr bola Katarína vyhnaná z kráľovského dvora a jej staré komnaty dal kráľ Anne Boleynovej. Keď zomrel Canterburyský arcibiskup William Warham, boleynovský rodinný kňaz, Thomas Cranmer, obsadil jeho miesto.

Keď sa Henrich rozhodol anulovať jeho manželstvo s Katarínou, John Fisher sa stal Kataríninym najspoľahlivejším poradcom a jeden z jej podporovateľov. Objavil sa v delegácií kráľovského dvora v jej mene, kde šokoval ľudí úprimnosťou svojej reči a vyhlásením, že rovnako ako Ján Krstiteľ je ochotný zomrieť v prospech nerozlúčenia manželstva. Henrich bol týmto tak rozčúlený, že napísala dlhú reč vyslancovi ako odpoveď na Fischerovu reč. Fischerova kópia listu stále existuje. Ďalšími ľuďmi, ktorí podporovali Katarínu v tejto veci, boli Thomas More, Mária Tudorová (manželka Ľudovíta XII.) a sestra Henricha VIII., Martin Luther, Maria de Salinas, Karol V., nemecký panovník a pápež Pavol III.

Posledné roky 1533 – 1536 
Po návrate do Doveru zo stretnutia s francúzskym kráľom František I. v Calais, sa Henrich v januári 1533 oženil s Annou Boleynovou. Ich sobáš bol tajný a Anna bola v tom čase už tehotná.
23. mája 1533 Thomas Cranmer, člen špeciálneho súdu, prijal na Dunstable Priory zákon, ktorým vyhlásil Henrichovho manželstvo s Katarínou za nezákonné. O päť dní neskôr, 28. mája 1533, Cranmer vyhlásil Henrichove manželstvo s Annou za právoplatné.

Až do konca svojho života sa Katarína označovala za jedinú právoplatnú Henrichovu manželku a zákonnú anglickú kráľovnú. Katarínini verní služobníci ju naďalej označovali titulom kráľovná a väčšina obyvateľov Európy takisto naďalej verilo, že kráľovnou je ona a Annu považovali len za konkubínu a jej dcéru za ľavobočka, teda nemanželské dieťa. Henrich odmietol jej právo na akýkoľvek titul, ale titul Vdova – Waleská princezná hovoril o jej pozícii vdovy po jeho bratovi.

V roku 1535 bola odvedená na poškodený a vzdialený hrad Kimbolton Castle. Zavrela sa do jednej izby, ktorú opustila len keď išla na omšu a väčšinu času držala pôst. Mala dovolené prijímať občasné návštevy, no mala prísny zákaz vidieť svoju dcéru Máriu. Takisto mali zakázané spolu komunikovať, ale Katarínini blízki ľudia dopravovali listy medzi matkou a dcérou. Henrich obom ponúkol lepšie bývanie a vzájomnú spoločnosť, ak uznajú Annu Boleynovú za jeho novú kráľovnú. To však nikdy nespravili.

Koncom decembra 1535 Katarína cítila, že zomiera, a preto spísala svoju poslednú vôľu. Napísala list svojmu synovcovi, cisárovi Karolovi V., v ktorom žiadala o ochranu svojej dcéry. Potom napísala posledný list aj Henrichovi, svojmu drahému pánovi a manželovi:

Katarína zomrela 7. januára 1536 na Kimbolton Castle. Nasledujúci deň zastihla spáva o jej smrti kráľa. Povesti hovorili, že Katarína bola otrávená Annou alebo Henrichom, prípadne oboma. Anna sa totiž pri viacerých príležitostiach vyhrážala smrťou Kataríne aj Márii. Povesti začali vznikať po Kataríninom balzamovaní, kedy jej na srdci našli čierny nádor, ktorý podľa vtedajších ľudí mohol byť spôsobený otravou. Súčasní lekárski odborníci sa zhodujú, že zafarbenie srdca nebolo spôsobené otravou, ale rakovinou, ktorú v tých dobách ešte nevedeli diagnostikovať.
Katarínu pochovali v peterboroughskej katedrále s obradom pre Vdovu – Waleskú princeznú, nie kráľovnú. Henrich sa pohrebu nezúčastnil a Kataríninej dcére Márii tiež nedovolil zúčastniť sa.

Tituly získané počas života 
 16. december 1485 – 14. november 1501 – infantka Catalina z Kastílie a Aragónu
 14. november 1501 – 2. apríl 1502 – waleská princezná, vojvodkyňa z Cornwallu, kontesa z Chesteru
 2. apríl 1502 – 11. jún 1509 – Vdova – waleská princezná, Vdova – vojvodkyňa z Cornwall, Vdova – kontesa z Chesteru
 11. jún 1509 – 23. máj 1533 – Jej Milosť Kráľovná Anglicka
 1519 – 23. máj 1533 – Jej Veličenstvo Kráľovná Anglicka
 23. máj 1533 – 7. január 1536 – Jej Výsosť Vdova – waleská princezná, Vdova – vojvodkyňa z Cornwall, Vdova – kontesa z Chesteru

Predkovia

Dedičstvo a pamiatka 

Za vlády jej dcéry, Márie I., bolo jej manželstvo s Henrichom vyhlásené za dobré a zákonné. Katarínina dcéra, kráľovná Mária I. tiež objednala niekoľko obrazov svojej matky. Po Kataríninej smrti bolo teda namaľovaných niekoľko jej obrazov, najmä s témou jej prejavu.

Jej hrob v peterboroughskej katedrále je možné navštíviť a celoročne je ozdobený kvetmi alebo granátovými jablkami, jej heraldickým znakom. Na hrobe je napísaný titul Katarína, anglická kráľovná.

V 20. storočí dala Mária Tecková zrekonštruovať jej hrob a v súčasnosti sa tam nachádzajú plakety označujúce Katarínu ako anglickú kráľovnú. Každý rok sa v peterboroughskej katedrále koná bohoslužba na jej pamiatku. Na bohoslužbe pripomínajúcej 470. výročie jej smrti sa zúčastnil aj španielsky veľvyslanec v Británii. Bohoslužba začínala sprievodom, ktorý viedol starosta, v peterbourghskej radnice a pozvaní hostia potom spolu pochodovali cestou. Predtým než vstúpili do katedrály, žiaci z kráľovskej školy hrali na hudobných nástrojoch a trubači ohlasovali začiatok sprievodu. Keď hostia vstúpili do katedrály, začala hrať hudba zo zrekonštruovaného organu. Po bohoslužbe si hostia prezerali portréty Kataríny Aragónskej namaľované deťmi z miestnej školy pre umelecké súťaže, ktoré potom veľvyslanec vyhodnotil.

Umenie o Kataríne Aragónskej 
William Shakespeare ju opisuje ako „Kráľovnú pozemských kráľovien“. Katarínini súčasníci hovorili, že bola „milovaná viac, než ktorákoľvek kráľovná, aká kedy vládla“. V priebehu niekoľkých rokov jej bolo venovaných mnoho umeleckých a kultúrnych diel. Počas niekoľkých rokov bolo o nej napísaných veľa kníh alebo ju spomínali, vrátane diela, ktoré napísal Henrich VIII., Green groweth the holly. Henrich toto dielo napísal o nej a pre ňu. Juan Luís Vives jej venoval dielo Vzdelanie kresťanských žien (The Education of Christian Women).

Katarínu Aragónsku tiež veľakrát stvárnili vo filme, televízii, divadelných hrách, knihách a ďalších publikačných dielach, čo malo za následok, že zostala známa aj v pamäti obyčajných ľudí. Nikdy však nebol natočený film alebo televízny seriál, kde by jej osoba bola stvárnená ako hlavná postava, aj keď diskutabilnou výnimkou je prvý diel seriálu Šesť žien Henrich VIII. (The Six Wives of Henry VIII), ktorého dej je rozprávaný z jej uhla pohľadu a kde ju stvárnila Annette Crosbie. Tiež existuje veľmi veľa románov, piesní aj básní, ktoré zobrazujú jej život.

Poézia 
 O balade od Henricha VIII. Zábava s dobrou spoločnosťou (Pastime with Good Company) sa hovorí, že bola napísaná pre Katarínu Aragónsku
 Kataríne je venovaný aj verš v piesni Kto zastrelil Henricha VIII.? (Who shot Henry VIII?)
 O piesni Green groweth the holly sa tiež hovorí, že ju Henrich VIII. napísal pre Katarínu
 Dokonca aj v detskej riekanke Mám malý orieškový strom (I had a little nut tree) je Katarína spomenutá.

Knihy 
Osoba Kataríny ako hlavná postava sa vyskytuje v dielach:
 Americký historik Garrett Mattingly je autorom známej biografie Katarína Aragónska, ktorú napísal v roku 1942.
 V roku 1966 bola Katarína a jej veľký počet priaznivcov na kráľovskom dvore ústredným motívom knihy Katarína Aragónska a jej priatelia od autora Johna E. Paula.
 V roku 1967 Mary M. Lukeová napísala prvú knihu Kráľovná Katarína z trilógie Tudorovci, ktorá zobrazuje Katarínu a kontroverzné obdobie anglickej histórie, v ktorom žila.
 V posledných rokoch historička Alison Weirová detailne zobrazila jej život v autobiografii Šesť žien Henricha VIII. (The Six Wives of Henry VIII), ktorá bola prvý krát publikovaná v roku 1991.
 Antonia Fraserová v roku 1992 opísala Katarínin život v rovnomennom titule.
 Takisto aj britský historik David Starkey v roku 2003 vo svojej knihe Šesť manželiek: Kráľovné Henricha VIII. (Six Wives: The Queens of Henry VIII).

 Život Katarína zachytili aj tri diela Jean Plaidyovej Katarína, panna – vdova (Katharine, The Virgin Widow), Tiene granátového jablka (The Shadow of the Pomegranate) a Kráľova tajná záležitosť (The King's Secret Matter); tieto tri historické romány boli neskôr vydané v jednom zväzku Katarína Aragónska (Katharine of Aragon).
 Ďalším dielom o kráľovnej je Kráľove potešenie (The King's Pleasure) od autorky Norah Loftsovej.
 Philippa Gregoryová ju zachytila v románe, ktorý zobrazuje mladosť Kataríny, Verná princezná (The Constant Princess).
 Román od Carolyn Meyerovej, Trpezlivosť, princezná Katarína (Patience, Princess Catherine) tiež opisuje Katarínin život.
 Charity Bishop napísal o nej dielo Izabelina dcéra (Isabella's Daughter)

Katarínina osoba sa objavila aj vo vedľajších úlohách v dielach:
 Od autorky Jean Plaidy – Murder Most Royal
 Dielo Ďalšie Boleynové dievča od autorky Philippy Gregoryovej rozpráva o živote Márii Boleynovej
 Autorka Cynthia Harrod-Eaglesová ju spomenula v diele Tmavá ruža, v druhom zväzku diela Dynastia Morlandovcov (The Dark Rose, The Morland Dynasty)

Filmové a televízne snímky 
 V roku 1911 sa jej postava prvýkrát objavila v hre Williama Shakespearea Henrich VIII. a stvárnila ju herečka Violet Vanbrughová.
 Nemecká herečka Hedwig Pauly-Wintersteinová ju stvárnila vo filme Anna Boleynová (Anna Boleyn).
 Vo filme Meč a ruža (The Sword and the Rose), ktorý vysvetľuje vzťah Márie Tudorovej s vojvodom zo Suffolk v roku 1515, si ju zahrala Rosalie Crutchleyová (táto herečka neskôr hrala Henrichovu šiestu manželku Katarínu Parrovú vo filme Šesť žien Henricha VIII.).
 Vo filme Hal B. Wallis Tisíc dní s Annou (Anne of the Thousand Days) ju stvárnila grécka herečka Irene Pappasová.
 V roku 1973 vo filme Henrich VIII. a jeho šesť žien (Henry VIII and his Six Wives) ju hrala Frances Cukaová. Kráľa si zahral Keith Michell.
 V roku 1979 si ju v shakespearej adaptácii zahrala Claire Bloomová.
 V 90-minútovej televíznej dráme s názvom Katarána Aragónska (Catherine of Aragon) ju stvárnila britská herečka Annette Crosbieová, bola to prvá časť spoločnosti BBC Šesť žien Henricha VIII. (The Six Wives of Henry VIII)
 V dokumentárnom seriáli David Starkey z roku 2001, Henrichových šesť žien (Henry VIII's Six Wives) ju zahrala herečka Annabelle Dowlerová.
 Španielska herečka Yolanda Vasquezová ju stvárnila v krátkej scéne britskej televíznej verzii Ďalšie Boleynové dievča (The Other Boleyn Girl) v januári 2003; Henricha VIII. si zahral Jared Harris a Máriu Boleynovú Natascha McElhoneová.
 V dvojdielnej televíznej dráme spoločnosti ITV v októbri 2003, Henrich VIII. (Henry VIII) Kataríninu osobu zahrala Assumpta Sernaová, kráľa stvárnil Ray Winstone.
 V televíznej sérii Tudorovci (The Tudors) z roku 2007 si jej postavu zahrala Maria Doyle Kennedyová, úlohu kráľa získal Jonathan Rhys Meyers.
 Vo filmovej adaptácii románu Ďalšie Boleynové dievča (The Other Boleyn Girl) od Philippy Gregoryovej, nakrútenej v roku 2007, ju stvárnila Ana Torrentová.
 V hre Šesť mŕtvych kráľovien a nafúknutý Henrich (Six Dead Queens and an Inflatable Henry) Katarínu stvárnila Virginia Weeks.
 V roku 2008 ju zahrala Victoria Pelroová vo filme Zamotaný príbeh a krvavá Mária (The Twisted Tale of Bloody Mary).
 Siobhan Hewittová si jej postavu zahrala v roku 2009 v dokumentárnom filme Henrich: Myseľ tyrana (Henry: Mind of a Tyrant).
 V rokoch 2019 a 2020 vznikol seriál spoločnosti HBO, Španielska princezná, ktorý stvárňuje jej život od počiatku do konca.

Pozri aj 
 Henrich VIII.
 Mária I.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka venovaná Kataríne Aragónskej 
 Text Henrichovho diela Green Groweth the Holly

Zdroj 

Kráľovské manželky Anglicka
Španielske osobnosti