Smižany

Smižany (iné názvy pozri kapitolu Názov) sú spišská obec na východnom Slovensku v Košickom kraji, v okrese Spišská Nová Ves. V blízkosti obce sa nachádzajú obce Arnutovce, Iliašovce, Letanovce, Spišská Nová Ves, Spišské Tomášovce, Mlynky, Dedinky a Stratená. Obec sa rozkladá neďaleko národného parku Slovenský raj. Čingov sa nachádza dva kilometre juhozápadne od obce. Dominantami obce je pôvodný gotický rímskokatolícky kostol, eklektický evanjelický kostol a kaštieľ (bývalý soľný úrad a sklad). Smižany sú najväčšou obcou s najvyšším počtom obyvateľov na Slovensku bez štatútu mesta. Na 4570 hektárovom priestore sa nachádza 22 ulíc a 2 187 domácností. Väčšina obce si zachovala svoj pôvodný ráz a dá sa povedať, že predstavuje modernú dedinu 21. storočia, panorámu obce avšak kazí architektonicky necitlivá radová panelová výstavba z 80. rokov 20.storočia. Vo vonkajšom obvode obce, tj. za traťou sa nachádza rómska osada. Štandard bývania v osade je síce vyšší ako je priemer podobných kolónií na východe Slovenska, avšak i tak časť osady pôsobí zúboženo. Peniaze z EÚ umožnili postaviť na mieste pôvodných príbytkov nové bytové jednotky.

Geografia 

Obec sa nachádza v juhozápadnej časti Hornádskej kotliny a je vstupnou bránou do Národného parku Slovenský raj. V katastri obce sa začína niekoľko turistických ciest do Slovenského raja. Významným turistickým strediskom je Čingov, kde sa nachádzajú reštaurácie, chaty a penzióny. Sú tu rôzne krasové úkazy ako je Zelená Lávka, Prielom Hornádu a Kláštorná roklina. V blízkosti obce sa nachádza známy Tomášovský výhľad. Počtom obyvateľov sa radí medzi najväčšie obce na Slovensku.

Vodné toky 
Katastrom obce pretekajú vodné toky Hornád, Brusník, Smižiansky potok a Čingovský potok.

Vodné plochy a jazerá 
V katastri sa nachádza vodná nádrž Klauzy, ktorá je súčasťou NP Slovenský raj.

Politika 
Smižany je obec najvyšším počtom obyvateľov na Slovensku bez štatútu mesta.

Symboly obce 
Erb obce tvorí gotický štít zložený z modrého štítu a z na ňom umiestneného dvojitého konkávneho kríža s kratšími spodnými ramenami. Strieborný kríž je po bokoch sprevádzaný striebornými ružičkami.

Vlajka obce má podobu raz v jednej tretine od žrde štiepaného a dvakrát deleného listu striedavo modro-bielych farieb. Pomer jej strán je 2:3 a ukončená je troma cípmi. 

Farby obce sú biela a modrá.

Starostovia obce 
19901994Ing. Ladislav Vrana (KDH)
19941998Ing. Ladislav Vrana (KDH)
19982002Ing. Michal Kotrady (HZDS)
20022006Ing. Michal Kotrady (HZDS + KSS + PSNS + SNS + SMER-SD + SDA + SDĽ)
20062010Ing. Michal Kotrady (ĽS-HZDS + SMER-SD + SNS)
20102014Ing. Michal Kotrady (NEKA)
20142018Ing. Michal Kotrady (NEKA)
20182022Mgr. Miroslava Szitová PhD. (KDH + SaS + OĽaNO)
2022(súčasnosť)Mgr. Miroslava Szitová PhD. (KDH + SaS)

Obecné zastupiteľstvo 
19901994 – 24 poslancov (16 KDH, 6 VPN, 2 SNS)
19941998 – 24 poslancov (16 KDH, 7 HZDS, 1 SDĽ)
19982002 – 21 poslancov (12 HZDS, 8 KDH, 1 SDĽ)
20022006 – 12 poslancov (10 HZDS, 2 KDH)
20062010 – 12 poslancov (9 HZDS, 2 KDH, 1 SMER-SD)
2010201413 poslancov (5 NEKA, 4 ĽS-HZDS, 4 KDH + SDKÚ-DS)
2014201813 poslancov  (7 NEKA, 3 KDH, 3 MOST-HÍD)
2018202213 poslancov (7 NEKA, 5 KDH, 1 SMER-SD)

Dejiny

Najstaršie dejiny 
V období mladšej doby kamennej sa v povodí tokov  Hornád a Brusník usadzovali najmä pestovatelia a zberači. V neskorej dobe kamennej (cca. 2500 rokov pred Kristom) v miestnom regióne možno badať vznik štruktúrovaných sídlisk a opevnených hradísk napr. Hradisko na Čingove. Na územie čiastočne zasahovala aj otomanská kultúra. V čase 1400 rokov pred Kristom prichádzajú tu ďalšie etniká, medzi nimi ľud púchovskej kultúry, ktorá na území pretrvala až do konca druhého storočia po Kristovi. Koncom 7. storočia na územie začali prenikať slovanské kmene. Slovania podobne ako predchádzajúce etniká videli strategický význam v Čingovskom hradisku, ktoré ďalej rozširovali, avšak nakoniec bolo zničené pravdepodobne útokom alebo silným požiarom. Smižany pravdepodobne vznikli, ako jedna z mnohých osád patriacich k Hradisku na Čingove. Výstavba obce sa formovala hlavne na západnom brehu Brusníka, juhovýchodne od románsko-gotického kostola.

Stredovek 
Prvýkrát sa Smižany spomínajú v listine kráľa Bela IV. z roku 1254 pod názvom Sumugh, Villa Canis alebo Villa Caniferorum, (t.j obec vodičov loveckých psov). Z listiny vyplýva, že pôvodné obyvateľstvo vykonávalo pre kráľa a zástupcov na Spišskom hrade služby pri poľovačkách. V roku 1293 uhorský kráľ Ondrej III. Smižanom udelil výsady, ktoré ich zaradili medzi privilegované mestá. Oslobodil ich od poddanskej služby voči Spišskému hradu a zrušil súdnu kompetencie spišského župana nad obyvateľmi obce. Daň obyvatelia odovzdávali priamo kráľovi, čo vyvolalo konflikty s ostatnými členmi v Spoločenstve spišských Sasov.

V neskoršom období obec stratila svoju poľovnícku funkciu a obyvateľstvo sa živilo najmä roľníctvom, chovom dobytka a bežnými remeslami. V lesoch sa darilo aj železiarstvu, uhliarstvu a furmanstvu. Za vlády Žigmunda Luxemburského boli Smižany podobne ako celý Spiš plienené spanilými jazdami husitov z Poľska. Smižany boli v tomto období celé vypálené a obnova obce trvala dva roky. Starý románsky kostol bol prestavaný do gotického slohu. V roku 1465 sa Smižany stali dedičným majetkom rodu Zápoľských. Prvá obecná pečať pochádza pravdepodobne v 15. storočia. V jej poli bol dvojramenný kríž.

Novovek 
V prvej polovici 16. storočia sa Spišského hradu a okolitých panstiev násilne zmocnil Ondrej Báthory, avšak už v roku 1553 ich už získali Turzovci. Z prelomu rokov 1564/1565 pochádza urbár turzovských panstiev. Z urbáru vyplýva, že Smižany boli druhé najväčšie spišské mesto. Z nového urbáru (1583) vyplýva, že Smižany boli druhým najbohatším spišským mestom. V priebehu stavovských povstaní bola obec viackrát plienená. Prvýkrát bola obec sčasti vypálená počas Bočkajovho povstania a podobnému plieneniu sa Smižany neubránili ani v roku 1619 počas Bethlenovho povstania. V roku 1638 sa Smižany stali majetkom Čákiovcov, ktorí ich dostali vďaka manželskému zväzku z Turzovcami. V roku 1679 boli Smižany plienené tretíkrát Imrichom Tökölym. Smižany sa pre svoju obnovu museli dokonca na čas založiť aj monštranciu z kostola. Urbár z roku 1771 svedčí o úpadku Smižian na úroveň väčšej poddanskej dediny. V tomto období tu vďaka Čákiovcom vznikla železiareň Maša, ktorá pretrvala do roku 1886. Niekedy od začiatku 18. storočia v Smižanoch existuje soľný sklad. Koncom 18. storočia slúžil aj ako sklad medi. V roku 1806 premiestnený do Spišskej Novej Vsi.

V roku 1831 pre neúrodné roky a epidémiu cholery vypuklo na Zemplíne Východoslovenské roľnícke povstanie, ktoré sa postupne rozšírilo sa na Šariš a Spiš. Najkrvavejšie vzbury sedliakov vypukli práve na Čákiovských majetkoch. Za účasť na vzbure odsúdených 35 mužov a dve ženy zo Smižian. V roku 1880 založený dobrovoľný hasičský spolok. V 19. storočí bola v obcou začala viesť železničná trať Košice - Bohumín, vďaka čomu sa zvýšila miestna zamestnanosť. V roku 1883 obec požiadala o zmenu názvu obce na "Szepes - Sűmegh", ktorý pretrval do prvej svetovej vojny.

Moderné dejiny 
V poslednej štvrtine 20. storočia došlo značným zmenám, obci sa podobne ako iným obciam v regióne nevylo vysťahovalectvo. Zlú situáciu zhoršila aj prvá svetová vojna. Prvorepubliková pozemková reforma umožnila rozšíriť obec aj mimo jej stály chotár. V roku 1927 rozšírený bol rímskokatolícky kostol a v roku 1932 bol vystavaný evanjelický chrám. V tom istom roku vznikol taktiež futbalový klub. V roku 1930 bola obec osvetlená elektrickým osvetlením. Smižany boli postihnuté dôsledkami II. svetovej vojny, zničením majetku, odvlečením Židov do koncentračných táborov a obeťami na životoch (deviati padli priamo v boji a pri náletoch prišli o život dvaja civilisti). Obec bola oslobodená vojskami IV. ukrajinského frontu a I. československého armádneho zboru 27. januára 1945.

V 50. rokoch v Smižanoch vzniklo jednotného roľníckeho družstvo. V máji 1965 bol otvorený nový Kultúrny dom a v roku 1966 sa začalo s výstavbou prvých družstevných bytov na Lenisku, ďalšia výstavba panelových domov pokračovala od roku 1986, keď bola obec pričlenená k mestu Spišská Nová Ves ako jej mestská časť, čo pretrvalo až do referenda o osamostatnení v auguste 1990.  

Pri príležitosti 750. výročia prvej písomnej zmienky o obci bola vydaná kniha „Smižany na prahu tretieho tisícročia“.  Budova novej Základnej umeleckej školy postavená v roku 2004 získala cenu Dušana Jurkoviča za rok 2004. V roku 2007 začala svoju činnosť obecná polícia. V priebehu rokov 2007–2011 prebiehala rekonštrukcia smižianského kaštieľa.

Názov  
Ostatné tvary názvu obce sú:

 latinský názov: VIlla Canis/Villa Caniferorumt.j obec vodičov loveckých psov
 nemecký názov: Schmögen, Schmegen
maďarský názov: Smizsány, Smizsán, Szepessümeg

1246: Micha
1254: Sumugh 
1282: Simigium
1293: Sumugy
1345: Somogy
1570: Smizsán
1651: Smizany
1893: Szepes - Sűmegh

Pamiatky

Kostol Povýšenia svätého Kríža 
Kostol bol postavený v druhej polovice 13. storočia a zasvätený svätému Krížu. V roku 1436 bol kostol vyplienený husitmi. Okolo kostola bol vybudovaný múr oválneho tvaru, ktorý pravdepodobne mal splniť obranu funkciu pre prípadne plienenie a pochovávanie mŕtvych. Loď kostola bola pôvodne jednoloďová. Po roku 1436 bola klenba zaklenutá vyššie na stredný polygonálny pilier, čím vzniklo tzv. spišské dvojlodie. Loď má štyri polia krížovej rebrovej klenby s klinovými rebrami. Bočné oltáre boli zasvätené Panne Márii a svätej Uršule. Presbytérium má obdĺžnikový pôdorys a rovný uzáver. Zaklenutý je krížovou rebrovou klenbou. Na okrúhlom svorníku sú už naturalisticky rozvinuté prvky viniča. Archeológovia datujú zaklenutie presbytéria do 13. storočia. Dekan Matúš Pajdušák, ktorý na základe historických vizitácií farnosti a výdavkov na práce datuje zaklenutie do roku 1786. Pôvodný románsky portál do kostola bol prenesený na južnú stranu čim sa vytvoril bočný vchod. Začiatkom 16. storočia sa v kostole nachádzal gotický oltár svätého Kríža z dielne levočských rezbárov, ktorý sa ale nezachoval. V roku 1519 bola severná stena lode vyzdobená freskami Anjelské pozdravenie, Navštívenie Panny Márie, Narodenie a Očisťovanie. Fresky boli časom zamaľované a definitívne boli zničené pri výstavbe kaplnky Krista Kráľa v roku 1927. 

V 16. storočí sa kostol dostal do rúk evanjelikov. Neskôr Čákiovci na svojom panstve začali presadzovať rekatolizáciu. V 17. storočí bol kostol znovu vylúpený Bočkayovými vojakmi (1605). Z poverenia Leopolda I. v roku 1672 spišský prepošt Juraj Baršoni prevzal kostol od evanjelikov a vrátil ich katolíkom. Počas veľkého požiaru v roku 1719 zhorel kostol a fara. Interiér kostola bol vybavený novými barokovými oltármi (hlavný oltár Povýšenia svätého Kríža a Blahoslavenej Panne Márii, bočné Jánovi Nepomuckému a svätej Anne) a mobiliárom. V roku 1726 bol otvorený nový vchod do kostola prebúraním veže. Pred južný portál bola postavená predsieň, ktorá sa v 20. storočí premenila na malú kaplnku. Neskôr vedľa vznikla lurdská kaplnka. Počas pôsobenia farára Jána Krajňáka bola medzi kostolom a farou postavená kaplnka Jána Nepomuckého, na ktorej mieste bola postavená murovaná kaplnka. V roku 1781 počas pôsobenia farára Vavrinca Kondora bol posvätený nový cintorín a odvtedy sa prestalo pochovávať na kostolnom dvore. V roku 1804 bol kostol značne barokizovaný ako sú okná a výzdoba na fasáde, ktorá už dnes neexistujú. Nachádzajú sa tu obrazy ako napr. Povýšenie sv. Kríža od Jozefa Czauczika z roku 1853, ktorý bol pôvodne asi súčasťou hlavného oltára. Nájdeme tu podobizeň svätej Kataríny Alexandrijskej (olejomaľba z polovice 19. storočia,) tiež obraz Ukrižovaný Kristus z prvej polovice 19. storočia. interiér zdobia aj neskorobarokové sochy svätých z 18. storočia. Mobiliár kostola je pseudogotický. Lavice sú z konca 19. storočia. Zo starého mobiliáru sa zachoval rokokový reliéf kazateľniceRozsievač a neskorobarokové sochy z druhej polovice 18. storočia. Dnes sú umiestnené na pseudobarokovej spovednici. Baroková monštrancia je z 18. storočia a neskorogotický kalich z 19. storočia. 

Po požiari v 20. storočí získal  kostol nová strechu. Strecha veže dostala dnešný ihlanovitý tvar. V roku 1927 bola pristavená kaplnka Krista Kráľa z ľavej strany, čím vznikla nový typ na sakrálnu architektúru veľmi atypický, t.j. má dve lode, ktoré sa seba nesmerujú kolmo, ale ležia vedľa seba paralelne. Po druhej svetovej vojne bola fasáda kostola silne poškodená od výbuchov a detonácií. Oprava poškodeného kostola v roku 1948 už nepočítala s barokovou výzdobou. Rovnako došlo k odstráneniu schodov pod chórom v roku 1921 a otvorenie nových schodov vo veži. V roku 1906 vytvoril rezbár František Repčík nový hlavný oltár do sochami Ježiša Krista a sochami uhorských kráľov svätého Štefana I. a svätého Ladislava. V máji 1932 bola posvätená Krížová cesta od akademického maliara Rudolfa Wencela z Reichenau. Umelci taktiež spolupracovali na bočnom oltári Krista Kráľa a na obraze svätej Terezky.

Storočná kaplnka "Storočná kaplička"
Kaplnka sa nachádza nad obcou pri starej ceste do Iliašoviec, ktorú dal postaviť gróf Štefan Čáky. Dekan a historik Matúš Pajdušák spomína v kronike obce, že na pieskovcovú platňu dal gróf Štefan Čáki vytesať slová svätého Tomáša pri nohách Ježiša Krista „Mein Herr und mein Gott – Pán môj a Boh môj“. Na tomto mieste kedysi stál stĺp, na spôsob akejsi kaplnky so štyrmi obrazmi vo výklenkoch. Tento stĺp dal postaviť mäsiar zo Spišskej Novej Vsi, ako pokutu za cudzoložstvo. Dnes cestu ku kaplnke dopĺňa krížová cesta a na vrchu v blízkosti kaplnky sa nachádza Kalvária.

Hradisko Čingov 

Hradisko je významné archeologické nálezisko slovanského osídlenia. Nájdené pamiatky na lokalite Hradisko potvrdzujú osídlenie z mladšej doby kamennej. Názvom Hradisko bolo asi vápencové bralo, ktorého plošina je opevnená a kde sa dá predpokladať akési centrum (akropola), tú to oblasť celkovo nazývame Hradisko, teda aj okolie. Hradisko bolo zložené z akropoly na brale a z podhradia či podhradu na západnej a severovýchodnej časti. V niektorých publikáciách nájdeme túto lokalitu označovanú ako hradisko Čingov. Pri skúmaní hlavného areálu podhradia bol takmer kompletne odkrytý severný val a 90 m zo západného valu. Daná lokalita je naďalej skúmaná archeologickými vykopávkami.

Domy v blízkosti kostola Povýšenia svätého Kríža 
Domy na námestí vedľa kostola zachovajú  pôvodne črty architektúry na Spiši. Zrekonštruovaný dom Soludus (dnes je to penzión), ako aj rodinné domy nesúce typické priezviská pôvodných obyvateľov Smižian (Karchňakovec, Ondrovec, Brandoburovec).

Kostol evanjelický augsburského vyznania 
Eklektický kostol s prvkami neorománskeho a neoklasicistického slohu postavený po roku 1928. Na vypracovaní návrhu kostola sa podieľal Ing. Alexander Spengel z Levoče. Sieňovitá budova s predstavenou vežou a jednopodlažnými prístavbami po oboch jej stranách.

Kaštieľ 
Nie je známe kto a kedy dal kaštieľ postaviť. Smižany od druhej polovice 17. storočia tvorili súčasť panstva Iliašovce. Prvýkrát sa zmienka o kaštieli v písomných prameňoch objavuje v 18. storočí, keď budova slúžila ako soľný sklad, resp. soľný úrad. V sklade bola uskladňovaná soľ z poľskej soľnej bane Wieliczka. Odtiaľ sa rozvážala kamenná aj jedlá soľ do ďalších miest po Spiši, Oravu a Liptov. Na konci 18. storočia bol objekt využívaný aj na skladovanie a obchod s meďou. Od roku 1808 už len na meď, nakoľko sa soľný úrad presťahoval do Spišskej Novej Vsi. Podľa súpisu majetku grófa Štefana Čákiho z roku 1812 sa už spomína len budova soľného skladu a panský majer. Na základe dohody uzavretej v Pešti z roku 1813 sa dedičom panstva stal gróf Imrich Čáki, ktorý budovu úradu prestaval na jágerňu. V roku 1840 bol kaštieľ rozšírený Antonom Vincentom Čákim o štyri izby. Pri prestavbe bola využitý starší barokový dom. Vznikla jednoduchá dvojtraktová budova priečne delená na päť častí s reprezentačne riešenou centrálnou halou. Napriek mladším prestavbám sa zachoval kamenný kozub s rímsou na volútových konzolách, parketová dlážka a plastická rozeta pod korunnou rímsou. Vtedajšiu podobu si kaštieľ zachoval do dnešných dní. Pred kaštieľom sa dodnes nachádzajúcu tri historické gaštany, vysadené v období keď tu sídlili Čákiovci. Kaštieľ v roku 1870 patril grófovi a spišskému županovi Augustínovi Čákimu. roku 1879 sa sem presťahoval gróf Hilárius Csáky po sobáši s grófkou Annou Normann do Spišského Hrhova. K severnej a južnej fasáde pribudoval Vidor Čáki vstupné rizality, čo budove dodalo reprezentatívny charakter. Počas toho obdobia bola postavená manzardová strecha. V roku 1892 získal správu nad kaštieľom zemiansky rod Máriášovcov z Markušoviec. Areál kaštieľa tvorilo viacero budov (správcovské budovy, dvor, sklady, stajne, ovčinec, dielne a liehovar). V 50. rokoch v kaštieli sídlila základná škola a neskôr odborné poľnohospodárske učilište, ktoré tu pôsobilo do roku 1965. V rokoch 1966 – 2014 tu fungovala materská škola. Po rozsiahlej rekonštrukcii slúži kaštieľ už iba ako kultúrno-osvetovú činnosť.

Pamätný dom Kpt. Jána Nálepku (Nálepkova ulica č.87) 

Rodný dom kpt. Jána Nálepku, hrdinu Sovietskeho zväzu, na dome je umiestnená pamätná tabuľa. Expozícia bola pre verejnosť sprístupnená až v roku 1971. V roku 1978 bola uskutočnená renovácia domu a hospodárskych častí a následná inštalácia expozície (poľnohospodárske náradie, stroje, vozy a ľudový nábytok, predmety zo života a protifašistického odboja kpt. Jána Nálepku).

Národopisné múzeum 
Je externá expozícia Múzea Spiša v Spišskej Novej Vsi. Prezentuje ľudovú kultúru stredného Spiša od druhej polovice 19. storočia až po súčasnosť.

Obyvateľstvo 
Vývoj obyvateľstva od roku 1869po súčasnosť

Zloženie obyvateľstva podľa náboženského vyznania (2001)

Zloženie obyvateľstva podľa národnosti (2001)

Hospodárstvo a infraštruktúra

Významné firmy 
 MIREA – Zákazkové šitie – výroba a predaj štátnych, obecných a historických zástav, kostýmov a iných odevov šitých na mieru
 RUPKKI s.r.o. – najväčší poskytovateľ internetu v okrese
 Herba Drug s.r.o. – výroba čistiacich a kozmetických prípravkov
 AutoVMV s.r.o. – predaj, dovoz a servis vozidiel značiek Fiat a Alfa Romeo
 Miva s.r.o. – veľkoobchod s kancelárskymi potrebami.
 Lovo s.r.o. – výroba Spišských zemiakových lupienkov

Školstvo 
V obci sa nachádzajú štyri materské škôlky, dve základné školy, jedna základná umelecká škola a dve Centrá voľného času.

Materské škôlky 

 Cirkevná materská škola
 MŠ Komenského ul.
 MŠ Ružová ul.
 MŠ Zelená ul.

Základné školy
 Základná škola Povýšenia Sv. Kríža 
 Základná škola
 Základná umelecká škola

Šport a kultúra 

V obci sa nachádza dedinské futbalové ihrisko, kde sa konajú majstrovské zápasy domáceho družstva. V jeseni roku 2007 bola slávnostne otvorená úplne nová tribúna so šatňami a prípravnými priestormi. Okrem toho je v areáli TJ Smižany priestor, na ktorom pri dostatočne studenej zime vzniká klzisko, ktoré slúži na verejné korčuľovanie a hokej. Hneď vedľa ihriska sa nachádza ZŠ Komenského, ktorá poskytuje multifunkčné ihrisko s umelou trávou a telocvičňu. V obci sa nachádza aj lezecká stena a kynologický klub. Tradičný je aj Beh ulicami obce Smižany, ktorý sa koná každý rok v septembri.

V obci sa stále udržiavajú tradičné zvyky vďaka podpore folklórnej skupiny Smižančaka, ako je Pálenie Moreny "Vynašane šmertky", stavanie obecného Mája. Fungujú tu folklórne súbory Oriešok, Šafolka a Smižančaka, ale aj MO Živena. V obci sa konajú rôzne umelecké akcie (výstavy v kaštieli), festivaly, remeselné trhy. Výnimočné sú slávnosti otvorenia letnej sezóny a každoročná odpustová slávnosť (tzv. Smižiansky kermeš). Najmä v minulosti, ale aj v dnešnej dobe sa v Smižanoch hovorí spišským nárečím.

Doprava 

Obec leží na železničnej trati ŽilinaKošice. V obci sa nachádza taktiež mestská hromadná doprava (Spišská Nová Ves a späť). Obec leží na trase do Košíc, leží mimo hlavného ťahu, napriek tomu, ale cez centrum obce denne prejde niekoľko tisíc osobných áut a niekoľko sto nákladných áut. V minulosti boli vyvíjané snahy na zmenu tohto stavu (vznikla aj štúdia odklonenia takejto dopravy cez stred dediny). Mesto Spišská Nová Ves plánovalo severný obchvat s ktorým obec Smižany nesúhlasila a presadzovala svoj južný obchvat obce. Časť severného obchvatu bol realizovaný, ale pre nezhody bol postavený iba na území mesta Spišská Nová Ves, končiac na tamojšom sídlisku Západ I..

Osobnosti 
 Jozef Brandobur (*1908†1976) pedagóg, rozhlasový pracovník, spisovateľ, prekladateľ
 Štefan Hoza (*1906†1982), slovenský operný spevák, libretista, dramaturg, režisér, hudobný publicista a historik, pedagóg, herec, zberateľ ľudových piesní
 Ján Nálepka (*1912†1943), partizánsky veliteľ
 Vladimír Durdík ml. (*1949†2003), slovenský herec
 Pavol Suržin (*1939†1992), slovenský spisovateľ
 PhDr. Anton Kret CSc. (*1930†2019), dramaturg, publicista
 František Hossa (*1954), bývalý tréner slovenského reprezentačného družstva v ľadovom hokeji
 ThDr. Michal Lapšanský (*? †2010) kňaz Spoločnosti Božieho Slova, misionár
 Matúš Pajdušák (*1871†1950) dekan, farár, historik
 Dr. Ing. Dezider Eugene Slavoj  (*1914†2012) univerzitný profesor, inžinier v odbore zememeračstva, odborník na fotogrametriu a leteckú typografi u, člen ACSM, CLSA, prezident ASP, nositeľ vyznamenania ACCM, FELLOW, zakladateľ Nadácie Dezidera Slavoja Štraucha a mecenáš Základnej umeleckej školy v Smižanoch
 prof. Štefan Šmálik (*1908†1991) historik, pedagóg a rímskokatolícky kňaz
 Mgr. Klaudia Dernerová (*1971) operná speváčka – sopranistka, sólistka Opery Slovenského národného divadla, stredoškolská a vysokoškolská pedagogička
 Ing. Ladislav Vrana (*1935) prvý starosta po osamostatnení obce v roku 1990, elektrotechnický inžinier, spisovateľ, zostavovateľ a prekladateľ
 Ing. Peter Lacko (*1930†2004) kultúrny a spoločenský činovník, zakladateľ a 1. predseda Miestneho odboru Matice slovenskej v Smižanoch po roku 1989, spoluzakladateľ spolku MO Živena, zostavovateľ a prekladateľ
 Ing. Vojtech Skyva (*1925†2016) reprezentant Československa a československých futbalových klubov, trojnásobný majster Československa, futbalový tréner
 Mgr. František Skyva (*1929†2010) pedagóg, reprezentant Slovenska a československých futbalových klubov, trojnásobný majster Československa, člen slovenskej trénerskej rady, futbalový tréner
 Anton Ján Vaško (*1913†2009) učiteľ, hokejový tréner a  rozhodca, funkcionár rozhodcovskej komisie, rozhodcovský metodik, člen pravidlovej komisie LIHG (dnešnej IIHF), priekopník zavedenia funkcie hokejových delegátov
 Jozef Petrulák (*1936†2002) reprezentant československých futbalových klubov, futbalový tréner, učiteľ

Turizmus 
Obec a jej okolie patrí k atraktívnym cieľom turistov. V samotnom okolí Smižian je niekoľkých chránených lokalít, Národný park Slovenský raj.

Turistika 
 po  značke na Čingov
 po  značke na Tomášovský výhľad
 po   značke na Klauzy
 po    značkách na Letanovský mlyn a Kláštorisko
 po   značke k SansSouci (neďaleko Iliašoviec)
 po  značke na Prielom Hornádu

Partnerské mestá 
  Komorniki (Poľsko)
  Kamienica (Poľsko)
  Borsodnádasd (Maďarsko)
  Crikvenica (Chorvátsko)
  Vinodolská općina (Chorvátsko)

Galéria

Poznámky

Referencie

Literatúra

Pozri aj 
 Slovenský raj
 Klauzy
 Čingov
 Čingovské hradisko

Iné projekty

Externé odkazy 
 Richtári a starostovia 20. storočia
 Stránka rímskokatolíckej farnosti
 Smižany
 Slovenský raj
 Slovenský raj
 Oficiálna stránka obce
 Poľsko slovenský deň
 Čingovské hradisko

 
Obce okresu Spišská Nová Ves
Okres Spišská Nová Ves
Turistická značkovaná trasa číslo 2829
Turistická značkovaná trasa číslo 8737