joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tibor Frešo

Tibor Frešo (* 20. november 1918, Spišský Štiavnik – † 7. júl 1987, Piešťany) bol slovenský hudobný skladateľ a dirigent.

V rokoch 19341940 vyštudoval Hudobnú a dramatickú akadémiu v Bratislave. Jeho pedagógmi boli Alexander Moyzes – kompozícia, Jozef Vincourek – dirigovanie a Anna Kafendová – klavír. Už v posledných rokoch štúdií pôsobil ako hudobný redaktor, klavirista a hudobný režisér bratislavského Rádiojournalu. V nasledujúcich rokoch po skončení bratislavskej akadémie odišiel študovať do Ríma na Regia academia di Santa Cecilia. Po návrate z Talianska pôsobil ako dirigent v Slovenskom národnom divadle. Bolo to v rokoch v rokoch 19421949. Potom sa stal umeleckým šéfom opery v Košiciach, kde bol až do roku 1952. Po návrate do Bratislavy, počas rokov 19521953 bol šéfdirigentom orchestra Slovenskej filharmónie. Od roku 1953 znova pôsobil v Slovenskom národnom divadle, najprv ako dirigent, neskôr šéfdirigent a nakoniec ako umelecký šéf opery SND.

8. januára 2009 mu prezident Slovenskej republiky Ivan Gašparovič udelil štátne vyznamenanie Pribinov kríž II. triedy in memoriam za mimoriadne zásluhy o kultúrny rozvoj Slovenskej republiky v oblasti hudobného a hudobno-dramatického umenia.

Napísal operu Martin a slnko.
Postavy: zakliata snehová princezná, nebojácny Martin, Milica.

Bol otcom rokového basgitaristu Fedora Freša.

Referencie

Externé odkazy 
 Storočnica Tibora Freša, maestra zázračných rúk a rýchlych temp na operaslovakia.sk

Slovenskí hudobní skladatelia
Slovenskí dirigenti
Skladatelia hudby 20. storočia
Česko-slovenskí národní umelci
Osobnosti zo Spišského Štiavnika
Laureáti Pribinovho kríža II. triedy
Salmonelová osteomyelitída

Salmonelová osteomyelitída je vzácna komplikácia infekcie baktériou rodu Salmonella, pri ktorej vzniká zväčša subakútny hnisavý zápal kostí a kostnej drene. Salmonela je pôvodcom menej ako 1% osteomyelitíd. Tri najčastejšie izolované druhy sú Salmonella typhimurium, Salmonella typhi a Salmonella enteritidis. Najčastejšie sú postihnuté rebrá, diafýzy dlhých kostí a najmä stavce driekovej chrbtice). Obyčajne postihuje pacientov s vrodenou alebo získanou poruchou imunity, napríklad ľudí s kosáčikovitou anémiou. U detí do veku dvoch rokov sa vyskytuje viacložisková infekcia, ktorá sa šíri hematogénne (krvnou cestou).

Diagnóza
Salomonelová osteomyelitída sa klinicky a röentgenologicky nedá odlíšiť od osteomyelitíd spôsobených inými baktériami. Klasickými príznakmi sú bolesť, opuch a zvýšená teplota. Pravidelne je zvýšená sedimentácia a pozitívne krvné kultúry.

Liečba
Liečba u detí je väčšinou konzervatívna a infekcia dobre reaguje na antibiotickú liečbu (chloramfenikol). U dospelých je často nutný chirurgický zákrok (názory na to sa rozchádzajú).

Klasifikácia 
 A02: Iné infekcie salmonelami
 A02.2†: Lokalizované salmonelové infekcie
 Salmonelová osteomyelitída (M90.2*)

Zdroje 
Adeyokunnu AA, Hendrickse RG. - Salmonella osteomyelitis in childhood. A report of 63 cases seen in Nigerian children of whom 57 had sickle cell anaemia. Arch Dis Child. 3/1980; 55(3):175-84.
Pierrotti LC, Santos Sde S, Barone AA. - Osteomyelitis by Salmonella enteritidis and sickle cell hemoglobinopathy. Report of a case and review of the literature. Rev Hosp Clin Fac Med Sao Paulo. 5-6/1996; 51(3):96-8.
A Arora, S Singh, A Aggarwal, PK Aggarwal - Salmonella osteomyelitis in an otherwise healthy adult male—successful management with conservative treatment: A case report. Journal of Orthopaedic Surgery 2003: 11(2): 217–220
   
A02 Iné infekcie salmonelami
Zápalové ochorenia
Michael Madsen (hokejista)

Michael Madsen (* 21. november 1980) je dánsky hokejový brankár.

Klubový hokej 
V sezóne 2005/06 bol hráčom klubu Herleve Hornets v najvyššej dánskej súťaži.

Reprezentácia 
Dánsky reprezentačný tréner Mikael Lundström ho nominoval na Majstrovstvá sveta 2006 v lotyšskej Rige, do bránky sa však nedostal, pretože všetky zápasy odchytal Peter Hirsch. Na drese nosil číslo 30.

Narodenia v 1980
Dánski hokejoví brankári
Dánski hokejisti
Účastníci MS v hokeji 2006
Spoločenské bohatstvo

Spoločenské bohatstvo alebo národné bohatstvo je súhrn materiálnych statkov, ktoré sú v danom období vlastníctvom určitého spoločenstva/národného celku na ohraničenom, spravidla štátnom území, ako súhrn vlastníctiev jednotlivých skupín, vrstiev a osôb.

Pozostáva z národného imania, t. j. z výrobných prostriedkov a spotrebných predmetov, ktoré sa nahromadili ako výsledok minulej práce v priebehu celého predchádzajúceho obdobia ekonomického rozvoja spoločnosti, a jednak z prirodného bohatstva krajiny (nerastné bohatstvo, obrábaná a obrábateľná pôda, lesy, vody, prírodné krásy a pod.) využívaného v procese  reprodukcie a výroby; niekedy sa do národného bohatsva zahrnuje aj výrobná zručnosť, kvalifikácia, vedeckotechnické skúsenosti pracujúcich.

Externé odkazy 
 

Makroekonómia
Sociológia
Príliv

Príliv je slapový jav, ktorý vzniká gravitačným pôsobením Mesiaca a Slnka a prejavuje sa vzdúvaním morskej hladiny. Opakuje sa každých 12 hodín. Podľa toho, v akej fáze sa Mesiac nachádza, resp. podľa toho, v akej polohe sa nachádzajú Zem, Mesiac a Slnko rozoznávame skočný príliv – vtedy sa Zem, Mesiac aj Slnko nachádzajú na jednej priamke – 2x za mesiac; a hluchý príliv – Zem, Mesiac a Slnko spolu tvoria pravý uhol – 2x za mesiac. Tento príliv má o niečo menšiu silu ako skočný.

Opakom prílivu je odliv.

Miesta najvyšších prílivov 

Zdroj:

Referencie

Iné projekty 

Geografia
Hydrológia
Oko (rozlišovacia stránka)

Oko môže byť:
 v zoológii a lekárstve: orgán zraku živočíchov a človeka, pozri oko
 niečo tvarom podobné zoologickému oku, napríklad:
 diera v pančuche
 mastný kruh v polievke, pozri mastné oko
 slučka ako výsledok pletenia siete, svetra a podobne
 drôtená slučka na chytanie zveri, pozri oko (poľovníctvo)
 v technike: 
 časť s otvorom zakončujúca niektoré strojové súčasti, napr. oko lana zakončeného slučkou (=lodné lano), oko ťahadla, závesné oko
 oceľový článok v tvare U s uzavieracím čapom na spojenie napr. koncov reťaze
 v meteorológii: pokojná oblasť v strede tropického cyklónu/hurikánu/orkánu a podobne, pozri oko (meteorológia)
 hry:
 hazardná kartová hra; synonymá: vingt et un, dvadsaťjeden, Vingtunspiel, Gespenst, velus; pozri oko (hra)
 výraz pre 21 bodov v hre s kockami alebo v kartách; v skate sa celkový počet očí rovná 120
 názov českej edície náučných kníh pre mládež
 názov kina
 v Prahe-Holešoviciach, pozri Kino Oko (Praha)
 v Šumperku, pozri Kino Oko (Šumperk)
 film
 film Honkgongu {po čínsky: Ťien kuej), pozri Oko (film z roku 2002)
 film USA, pozri Oko (film z roku 2008)

Pozri aj 
 amaroutické mačacie oko (ochorenie oka)
 božie oko (=oko prozreteľnosti; zobrazenie oka so svätožiarou v trojuholníku)
 kurie oko
 magické oko (viacero významov)
 morské oko (viacero významov)
 pávie oko (viacero významov)
 rybie oko (širokouhlý objektív s veľmi krátkou ohniskovou vzdialenosťou a mimoriadne širokým zorným uhlom)
 temenné oko (=parietálny orgán; tretie oko u vymretých plazov)
 tigrie oko (odroda kremeňa)
 volské oko (a) typ kruhového alebo oválneho okna umiestňovaného spravidla do strechy zo 17. – 18. storočia, b) nerozmiešané upražené vajce)
 zajačie oko (=lagoftalmus; neúplné zakrytie očnej gule pri zavretých mihalniciach)
 zložené oko (=facetované oko) 
 Nazar (tzv. „modré oko“; modré oko v tureckom ľudovom umení a ľudovom islame ako symbol proti zlu)
Ernst Florens Friedrich Chladni

Ernst Florens Friedrich Chladni (* 30. november 1756, Wittenberg – † 3. apríl 1827, Vroclav) bol významný nemecký prírodovedec.

Život 
Ako syn právnika  Ernst Martin Chladniho študoval najprv na univerzite v Lipsku právo a promoval ako doktor filozofie. Po smrti svojho otca sa začal viac venovať muzikálnemu talentu a začal študovať experimentálnu akustiku na základoch a poznatkoch Leonard Eulera  a Daniel Bernoulliho. Chladni je známy pre svoje práce, ktoré boli základom akustiky. V roku 1787 uverejnil prvé poznatky o kmitaní pevných kruhových a kvadratických platní a na nich vznikajúcich obrazcoch, ktoré boli tvorené z jemného piesku. Tieto obrazce boli pomenované po ňom ako chladniho obrazce.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Život, dielo a odkaz Ernsta Chladného na stránkach Monoskopu

Nemeckí prírodovedci
Nemecké osobnosti slovenského pôvodu
Štruktúrna geológia

Štruktúrna geológia je vedný odbor geológie, ktorý sa zaoberá rozložením horninových telies pomocou štúdia geologických štruktúr v priestore, študuje najmä ich vznik a vývoj. Je to interdisciplinárna veda, zahŕňajúca v sebe znalosti z geomorfológie, tektoniky a metamorfných procesov. Na zistenie veku, kedy sa niektorý útvar vymodeloval, využíva geochronológiu. Pri štúdiu deformácie hornín používa metódy štruktúrnej analýzy, ktorú aplikuje pri analýze zmeny tvarov horninových telies. Má význam aj pri vyhľadávaní nerastných surovín, kde sa využíva napr. pri vyhľadávaní štruktúrnych pascí na uhľovodíky, najmä ropy a plynu, pri sledovaní rudných štruktúr, napr. rudných žíl. Pri tom je potrebné analyzovať údaje zo zemského povrchu, vrtov, seizmických alebo iných geofyzikálnych meraní. V súčasnosti sa v štruktúrnej geológii vo zvýšenej miere začína využívať 2D/3D analógové aj počítačové modelovanie.

Metódy výskumu 
Štruktúrnogeologický výskum možno rozdeliť na niekoľko základných metód:
 geometrická alebo orientačná analýza - najzákladnejšia metóda analyzuje priestorové a orientačné dáta, používa stereografické projekcie, zhromažďuje a vyhodnocuje informácie získané terénnym výskumom, z máp alebo GIS
 deformačná analýza - popisuje a klasifikuje štruktúry a úzko nadzväzuje na kinematickú aj orientačnú analýzu
 kinematická analýza - popisuje ako boli horniny deformované, rekonštruuje deformačné dráhy a umožňuje klasifikáciu štruktúr
 dynamická analýza - na základe pozorovaných deformačných štruktúr odvodzuje napätia, ktoré spôsobovali deformáciu
 fyzikálne experimenty a numerické modelovanie - sú doplnkové metódy, ktoré pomáhajú objasniť fungovanie geologických javov, ak majú byť ich výsledky správne, musia zodpovedať javom pozorovaným v prírode

Referencie

Externé odkazy 
 Marko, F., Jacko, S.: Štruktúrna geológia I (Všeobecná a systematická). Vydavateľstvo Harlequin ISBN 80-88896-36-3, Košice 1999, 181 s. - učebnica štruktúrnej geológie
Interpunkcia

Interpunkcia (iné názvy: interpunkčné znamienka, rozdeľovacie znamienka) sú grafické znaky, ktoré nemajú fonetickú ani lexikálnu hodnotu a používajú sa na členenie textu v pravopise. Pri čítaní nahlas sa prejavujú zmenou intonácie a prestávkami v texte. 

Každé interpunkčné znamienko podľa svojej povahy plní v texte vyčleňovaciu, pripájaciu alebo odčleňovaciu funkciu.

Tabuľka slovenských interpunkčných znamienok:) 

Bodka, čiarka, otáznik, výkričník, dvojbodka, bodkočiarka a tri bodky sa píšu bez medzery hneď za slovom. Medzera sa robí až za nimi. Text, vložený do zátvoriek alebo úvodzoviek, sa medzerou od týchto interpunkčných znamienok neoddeľuje. Ak v texte nasledujú dve interpunkčné znamienka po sebe (napr. bodka a čiarka či výkričník a otáznik), medzera medzi ne nepatrí.

Referencie

Pozri aj 
 diakritické znamienko

Externé odkazy 
 Jazyková poradňa: interpunkcia
Oliver Cromwell

Oliver Cromwell (* 25. apríl 1599, Huntingdon, Anglicko – † 3. september 1658, Londýn) bol anglický štátnik, ktorý najskôr ako podriadený a neskôr ako vrchný veliteľ viedol počas anglickej revolúcie armády anglického parlamentu proti kráľovi Karolovi I., neskôr vládol na Britských ostrovoch ako Lord Protector od roku 1653 do svojej smrti v roku 1658. Pôsobil súčasne ako hlava štátu a hlava vlády nového republikánskeho spoločného štátu.

V roku 2002 bol v ankete BBC zvolený 10. najväčším Britom. Jeho opatrenie proti írskym katolíkom býva označované ako genocída (alebo takmer genocída)  a v Írsku je tvrdo kritizovaný.

Životopis 
Pochádzal z rodiny drobného šľachtica. O prvých 40 rokoch jeho života sa nevie veľa, pretože prežili iba štyri jeho osobné listy, spolu so zhrnutím prejavu, ktorý predniesol v roku 1628.

V rokoch 1628 – 1629 a 1640 – 1642 bol členom parlamentu.
V rokoch 1642 - 1648 viedol občiansku vojnu medzi kráľom Karolom I. a parlamentom. Parlament vo vojne zvíťazil. Kráľ bol popravený ako "zradca národa". Vtedy v Anglicku na chvíľu vládol parlament. Ten však nebol jednotný, a preto ho Oliver Cromwell rozpustil a začal vládnuť ako lord protektor (diktátor).

Zomrel na maláriu, ktorou sa nakazil v Írsku, a obličkové kamene. Krátko predtým zomrela jeho obľúbená dcéra Elisabeth.

Cromwellov syn Richard bol ako jeho nástupca neúspešný, preto v apríli 1659 rezignoval a odišiel do exilu do Paríža. V roku 1660 zasadol na trón syn popraveného kráľa, Karol II.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oliver Cromwell po slovensky
 Oliver Cromwell
 Oliver Cromwell na University of Cambridge
 Oliver Cromwell vo World History Database
 The Cromwell Association
 Cromwellovo múzeum v Huntingdone
 Biografia na British Civil Wars & Commonwealth website

Vládcovia Anglicka
Britskí slobodomurári
Úmrtia na maláriu
Catherine Deneuve

Catherine Deneuve (rodným menom Catherine Fabienne Dorléac) (* 22. október 1943, Paríž, Francúzsko) je francúzska herečka.

Nominácie na Oscara 
 2001 - 8 Femmes (8 žen)
 1999 - Place Vendôme
 1997 - Les Voleurs
 1994 - Ma saison préférée
 1989 - Drôle d'endroit pour une rencontre
 1988 - Agent trouble
 1982 - Hôtel des Amériques
 1976 - Le Sauvage

Filmografia

 Palais Royal! (2005) 
 Princesse Marie (TV) (2004)
 Les temps qui changent (2004)
 Roi et reine (2004)
 Un filme falado (2003)
 Les liaisons dangereuses (TV) (2003)
 Au plus près du paradis (2002) 
 8 femmes (2002) 
 The musketeer (2001)
 Je rentre à la maison (2001)
 Dancer In The Dark (Lars von Trier), (2000)
 Belle maman (1999)
 Est-Ouest (1999)
 Le Temps retrouvé (1999) 
 Pola X (1999) 
 Le vent de la nuit (1999) 
 Place Vendôme (1998)
 Sans titre (1997)
 Généalogies d'un crime (1997) 
 Court toujours : l'inconnu (TV) (1996) 
 Les voleurs (1996) 
 O Convento (1995) 
 Ma saison préférée (1993) 
 Indochine (1992)
 La reine blanche (1991) 
 Drôle d'endroit pour une rencontre (1988)
 Fréquence meurtre (1988) 
 Agent trouble (1987)
 Le lieu du crime (1986)
 Paroles et musique (1984) 
 Fort Saganne (1984) 
 Le bon plaisir (1984) 
 The Hunger (1983)
 L'africain (1983)
 Le choc (1982)
 Hôtel des Amériques (1981)
 Le choix des armes (1981)
 Je vous aime (1980) 
 Le dernier métro (François Truffaut), (1980) 
 Courage fuyons (1979) 
 A nous deux (1979) 
 Ils sont grands ces petits (1979)
 Ecoute voir… (1979)
 L'argent des autres (1978) 
 Casotto (1977) 
 March or die (1977)
 Anima persa (1977)
 Si c'était à refaire (1976)
 Hustle (1975)
 Le sauvage (1975)
 L'agression (1975)
 Zig zig (1975)
 La femme aux bottes rouges (1974)
 Touche pas à la femme blanche (1974)
 Fatt di gente per bene (1974)
 L'évènement le plus important depuis que l'homme a marché sur la lune (1973)
 Un flic (1972) 
 Liza (1972)
 Ca n'arrive qu'aux autres (1971)
 Peau d'âne (Jacques Demy), (1970)
 Tristana (1970) 
 La sirène du Mississippi (François Truffaut), (1969)
 The april fools (1969)
 Mayerling (Alain Resnais), (1968)
 Manon 70 (1968)
 Benjamin (1968)
 La chamade (1968)
 Belle de jour (Luis Buñuel), (1967)
 Les demoiselles de Rochefort (Jacques Demy), (1967)
 Les créatures (1966)
 La vie de château (1966)
 Le chant du monde (1965)
 Repulsion (Roman Polański), (1965)
 Un monsieur de compagnie (1965)
 La chasse à l'homme (1964)
 Les Parapluies de Cherbourg (Jacques Demy), (1964)
 La costanza della ragione (1964)
 Vacances portugaises (1963) 
 Le vice et la vertu (1963) 
 Les portes claquent (1960)

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Všetko o Catherine Deneuve na free.fr

Francúzske filmové herečky
Francúzske televízne herečky
Držiteľky Césara za najlepšiu herečku v hlavnej úlohe
Osobnosti z Paríža
Účastníci Medzinárodného filmového festivalu Karlovy Vary
Pseudonymy
Bernard Ferdinand Lyot

Bernard Ferdinand Lyot (* 27. február 1897, Paríž, Francúzsko – † 2. apríl 1952, Káhira, Egypt) bol francúzsky astronóm.

O astronómiu sa začal zaujímať v roku 1914. Zaobstaral si štvorpalcový ďalekohľad, ktorý čoskoro vylepšil na šesťpalcový. Po ukončení štúdií v roku 1918 pracoval nasledujúcich 11 rokov ako asistent na École Polytechnique. Na Parížskej univerzite študoval inžinierstvo, fyziku a chémiu. 

Od roku 1920 až do svojej smrti pracoval na Meudonskom observatóriu. V 30-tych rokoch bol považovaný za experta v oblasti polarizovaného a monochromatického svetla. Venoval sa aj pozorovaniu planét. Pomocou merania polarizácie svetla objavil prachové búrky na Marse a odhalil prachový charakter mesačnej pôdy. V tom istom období pracoval na zdokonalení koronografu, prístroja, ktorým sa dá pozorovať koróna Slnka aj mimo jeho zatmenia. V roku 1931 sa stal prvým človekom, ktorý ju tak pozoroval. V koróne objavil spektrálne čiary a zhotovil niekoľko filmov, ktoré v roku 1938 predviedol na zasadaní IAU. O rok neskôr bol zvolený do Francúzskej akadémie vied a v roku 1943 sa stal hlavným astronómom na Meudonskom observatóriu. 

Zomrel 2. apríla 1952 vo veku 55 rokov na zástavu srdca pri návrate z expedície za zatmením Slnka v Sudáne.

Ocenenia 
 1939 Zlatá medaila Kráľovskej astronomickej spoločnosti
 1947 Bruceova medaila
 1951 Medaila Henryho Drapera

Jeho meno nesú krátery na Mesiaci a Marse, a planétka 2452 Lyot.

Referencie

Literatúra 
 Dossier documentaire réalisé sur le fonds Bernard Lyot conservé à la Bibliothèque de l'Observatoire de Paris
 « Bernard Lyot : une bibliographie sélective ». Bibliothèque de l’Observatoire de Paris, octobre 2007.
 Inventaire du fonds Bernard Lyot. Bibliothèque de l'Observatoire de Paris.

Externé odkazy 

 Veröffentlichungen von B. Lyot v Astrophysics Data System
 Nachrufe auf B. Lyot v Astrophysics Data System
L'histoire du pic du Midi, très liée à celle de Bernard Lyot

Francúzski astronómovia
Členovia Francúzskej akadémie vied
Portable Game Notation

Portable Game Notation (skratka PGN) je univerzálny formát pre šachové počítačové programy. Je navrhnutý tak, aby ho okrem počítačových programov vedeli čítať aj ľudia.
Vychádza z anglickej algebraickej šachovej notácie. PGN súbor má obvykle rozšírenie ".pgn".
Je to obyčajný textový súbor. Jeden riadok súboru môže mať najviac 255 znakov, doporučuje sa, aby mal najviac 80 znakov. Komentáre sa píšu medzi "{" a "}". Súčasná verzia PGN formátu bola schválená 12.3.1994.

Ukážka 
[Event „F/S Return Match“]
[Site „Belgrade, Serbia JUG“]
[Date „1992.11.04“]
[Round „29“]
[White „Fischer, Robert J.“]
[Black „Spassky, Boris V.“]
[Result „1/2-1/2“]
 
1.e4 e5 2.Nf3 Nc6 3.Bb5 {This opening is called Ruy Lopez.} a6 4.Ba4 Nf6
5.O-O Be7 6.Re1 b5 7.Bb3 d6 8.c3 O-O 9. h3 Nb8 10.d4 Nbd7 11.c4 c6
12.cxb5 axb5 13.Nc3 Bb7 14.Bg5 b4 15.Nb1 h6 16.Bh4 c5 17.dxe5 Nxe4
18.Bxe7 Qxe7 19.exd6 Qf6 20.Nbd2 Nxd6 21.Nc4 Nxc4 22.Bxc4 Nb6 23.Ne5
Rae8 24.Bxf7+ Rxf7 25.Nxf7 Rxe1+ 26.Qxe1 Kxf7 27.Qe3 Qg5 28.Qxg5 hxg5
29.b3 Ke6 30.a3 Kd6 31.axb4 cxb4 32.Ra5 Nd5 33. f3 Bc8 34.Kf2 Bf5 35.Ra7
g6 36.Ra6+ Kc5 37.Ke1 Nf4 38.g3 Nxh3 39.Kd2 Kb5 40.Rd6 Kc5 41.Ra6 Nf2
42.g4 Bd3 43.Re6 1/2-1/2

Pozri aj 
Portable bridge notation

Externé odkazy 
 PGN specification by Steven J. Edwards (HTML by Thomas Stahl)
 Portable Game Notation Specification and Implementation Guide, Steven J. Edwards

Šach
Herné súborové formáty
David Kimchi

David Kimchi (* 1160, Narbonne – † 1235) (hebr. דוד קמחי), známy aj pod hebrejským akronymom Radak alebo Redak (רד"ק), bol stredoveký rabín, komentátor Biblie, filozof a gramatik. Jeho otec bol rabi Josef Kimchi a brat rabi Moše Kimchi, obaja takisto komentátori a gramatici.

Z jeho diel je najznámejší komentár k Prorokom, v ktorom často polemizuje s kresťanskou exegézou, gramatické dielo Michlol a jeho slovníková časť Sefer ha-šorašim (Kniha koreňov).

Externé odkazy
Sefer ha-šorašim v Zbierke digitalizovaných kníh Židovskej národnej a univerzitnej knižnice v Jeruzaleme

Rabíni
Predstavitelia židovskej filozofie
Jazykovedci židovského pôvodu
Youngov modul

Youngov modul alebo aj modul pružnosti v ťahu je číslo, ktoré charakterizuje správanie materiálu zaťaženého ťahovým napätím. Čím je Youngov modul vyšší tým treba väčšie napätie (pri rovnakom priereze väčšiu silu) na dosiahnutie rovnakej deformácie (predĺženia). 

Youngov modul vystupuje ako konštanta v Hookovom zákone. Označuje sa písmenom E a udáva sa v jednotkách napätia – v pascaloch [Pa]. Pre jeho vysoké hodnoty je praktickejšie používať násobnú jednotku gigapascal [GPa]. Modul je pre daný materiál závislý od teploty, s narastajúcou teplotou môže klesať. Je pomenovaný po Thomasovi Youngovi, britskom fyzikovi, lekárovi a egyptológovi.

Experimentálne určovanie 

Modul je definovaný priamo z Hookovho zákona ako pomer napätia v ťahu a pomernej deformácie v oblasti malých napätí.
 
 

ε = Δ l  / l

 E – Youngov modul [Pa]
 σ – napätie v ťahu [Pa]
 ε – pomerné predĺženie pod napätím [-]
 Δ l – zmena dĺžky pri zaťažení
 l – dĺžka pred zaťažením

Experimentálne sa dá zmerať z ťahového diagramu – závislosti napätia od predĺženia. Je úmerný smernici (tangens uhla sklonu) lineárnej časti krivky od nulového napätia po medzu proporcionality.

Využitie 
Youngov modul sa používa na výpočet deformácií materiálov na základe ich zaťaženia. Napríklad na výpočet predĺženia oceľového lana žeriavu, ak je na ňom zavesené bremeno možno použiť vzťah:

(Ide o úpravu predtým uvedeného vzťahu, kde napätie σ bolo vyjadrené silou F a prierezom lana S, pri čom  σ=F/S ) 

 Δ l – predĺženie lana [m]
 l – dĺžka lana [m]
 S – prierez lana [mm2]
 E – Youngov modul [MPa]
 F – sila = tiaž bremena [N]
 σ – napätie v ťahu [MPa]

Typy materiálov 
Pre mnoho materiálov je modul konštantný pre veľký rozsah napätí. Tieto materiály sa nazývajú lineárne a ich správanie zodpovedá Hookovmu zákonu. Do tejto skupiny patria napríklad oceľ, uhlíkové vlákno, sklo.

Pre iné materiály, napríklad guma sa ich modul pružnosti mení v závislosti od zaťaženia, t. j. závislosť napätia od deformácie nie je lineárna. Preto sa nazývajú aj nelineárne materiály.

Niektoré materiály, najčastejšie kompozitné ale aj iné, majú vnútornú štruktúru, ktorá ovplyvňuje ich mechanické vlastnosti podľa toho v ktorom smere sa vzhľadom na jej orientáciu zisťujú. Takéto materiály sa nazývajú anizotropné a majú rozdielny aj Youngov modul v rôznych smeroch. Napríklad kompozitný materiál s uhlíkovými vláknami má modul vyší v smere rovnobežnom s vláknami, ako v iných smeroch. 

Youngov modul je rádovo vyšší ako medza pevnosti, ktorá platí pre rozsahy mimo medzu proporcionality (pozri obrázok bod 3.). Materiály u ktorých je pomer Youngovho modulu k medzi pevnosti

sa nazývajú vysokopevné.

Približné hodnoty 
Youngov modul závisí hlavne na presnom zložení materiálu. Napríklad pre kovy môže byť rozptyl hodnôt až 5 % a viac v závislosti od presného zloženia zliatiny a tepelného spracovania. V tabuľke sú uvedené približné hodnoty pre vybrané materiály.

Mechanické vlastnosti materiálov
Materiálové konštanty
Luiz Inácio Lula da Silva

Luiz Inácio Lula da Silva, vlastným menom Luiz Inácio da Silva (* 27. október 1945, Caetés, Brazília) je brazílsky politik. Od 1. januára 2003 do 1. januára 2011 bol 35. prezidentom Brazílie. Jeho nástupkyňou sa stala Dilma Rousseffová.

Známy je pod svojou prezývkou Lula, čo je hypokoristikum jeho krstného mena Luiz a takisto znamená kalmár.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profile: Luiz Inácio Lula da Silva
 The 2010 TIME 100: Luiz Inácio Lula da Silva
 General Debate of the 64th Session
 

Prezidenti Brazílie
Osobnosti na brazílskych poštových známkach
Ján Šimonovič

Ján Šimonovič (* 17. február 1939, Siladice – † 21. december 1994, Bratislava) bol slovenský básnik, esejista a prekladateľ.

Životopis 

Pochádza z robotníckej rodiny a vzdelanie získaval v Siladiciach, Hlohovci a napokon na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, odbor slovenčina – ruština. V rokoch 1961 – 1962 pracoval ako redaktor v Československom rozhlase, v rokoch 1962 – 1971 pracoval vo vydavateľstve Smena, od roku 1971 pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ a v rokoch 1980 – 1982 bol šéfredaktorom detského časopisu Zornička. Neskôr pracoval opäť pre vydavateľstvo Smena.

Tvorba 

Prvé diela začal uverejňovať v roku 1957 v časopise Mladá tvorba, knižne debutoval zbierkou Pyramída v roku 1965. Inšpiroval sa v nich nielen súdobými autormi, ale i nadrealizmom a surrealizmom. Vo svojich básniach presadzoval čisté estetické vnímanie, zameriaval sa na vyjadrenie životnej a prírodnej harmónie. Venuje sa pomerne úzkemu okruhu tém, ako sú oslava domova, prirodzenej krásy ženy a najmä prírody. Tieto témy sa v jeho posledných dielach obracajú do úplných protikladov – od oslavnosti k chorobe, škaredému mestu, sklamaniu či ekologickým katastrofám. Okrem vlastnej tvorby tiež prekladal diela zo španielčiny (Federico García Lorca) a ruštiny (Sergej Alexandrovič Jesenin)

Dielo

Poézia 

1964 – Pyramída
1968 – Obrazotvorná lúka
1969 – Belavá z helénskeho sveta
1970 – Útek z júla, o srdciach
1971 – Sen, jama vo mne
1972 – Vysoko miznú vtáky
1972 – Deti
1974 – Tichým krokom
1976 – Mesto
1980 – Deti. Mesto. Chvenie
1981 – Život o sne
1984 – Hustý čas
1986 – Rodáci
1990 – Zo strieborného rozcestia
1993 – Krk ľalie
1995 – Skepsa

Výbery 

1973 – Vybrané básne

Eseje 

1972 – Próza v básni
1994 – Pastier slov

Preklady 

1965 – F. A. Faiz: Ruka vánku
1966 – H. M. Enzensberger: Obrana vlkov
1967 – Rafael Alberti: Premeny býka
1969 – Federico García Lorca: Raz do vyhne vošla luna
1971 – G. A. Bécquer: Šum bozkov v trepotaní krídel
1974 – Juan Ramón Jiménez: Srdce v nepohode
1975 – Federico García Lorca: Tak som ťa videl
1978 – E. Clarová: Voda a oheň
1979 – Sergej Alexandrovič Jesenin: Pieseň nad poľami

Externé odkazy 
 Ján Šimonovič na litcentrum.sk

Osobnosti zo Siladíc
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Slovenskí prekladatelia
Laureáti Ceny Jána Hollého
Štefan Strážay

Štefan Strážay (* 10. november 1940, Igram) je slovenský básnik.

Životopis 

Pochádza z robotníckej rodiny a vzdelanie získaval v Bratislave, kde po maturite pokračoval v štúdiu na filozofickej fakulte Univerzity Komenského, odbor slovenčina – ruština. Po ukončení štúdia pracoval v rokoch 1964 – 1970 ako stredoškolský učiteľ na SEŠ (dnes Obchodná akadémia) v Poprade, v rokoch 1970 – 1972 bol redaktorom v časopise Slovenské pohľady a od roku 1972 do roku 2000 pracoval vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ.

Tvorba 

Jeho prvé diela vznikali v čase jeho vysokoškolských štúdií, a spolu s prekladmi z ruštiny ich od roku 1960 uverejňoval v literárnom časopise Mladá tvorba. Knižne debutoval v roku 1966 zbierkou básní Veciam na stole. Do povedomia čitateľov sa zapísal ako citlivý maliar vecných zátiší, spontánnosťou a bezprostrednosťou výrazu. Vo svojich dielach sa venuje témam rodiska, vojny, sociálnym motívom či téme matka. Po čase sa do jeho diel začalo vkrádať psychické napätie a skepsa, ktoré ju nadlho ovplyvnili. Okrem vlastnej tvorby a venuje tiež prekladom z ruskej literatúry.

Dielo

Básnické zbierky 

1966 – Veciam na stole
1971 – Úsvit, ale neurčitý
1974 – Sviatky
1975 – Igram
1977 – Podhorany
1977 – Palina
1981 – Dvor
1985 – Sestra
1985 – Malinovského 96
1989 – Elégia
1990 – December
1992 – Interiér

Výbery 

1978 – Básne

Narodenia v 1940
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Osobnosti z Igramu
CryoSat

CryoSat je prvý z projektov Európskej kozmickej agentúry zameraných na výskum Zeme. S projektom družice prišiel v roku 1998 profesor University College v Londýne profesor Duncan Wingham. Misia má za úlohu prieskum a výskum kryosféry, zamrznutej vody vo forme snehu, ľadovcov, plávajúcich krýh a trvalo zamrznutej pôdy.

Popis 
Družica Cryosat s hmotnosťou 650 kg mala pracovať vo výške 720 km od zemského povrchu. S rozmermi 4,6 m na dĺžku a 2,34 m na šírku mala byť na meranie vybavená novým nástrojom SIRAL (Synthetic Aperture Interferometric Radar Altimeter). SIRAL je novou generáciou radarových altimetrov, ktorý dokáže merať aj plávajúci ľad v oceánoch. Ostatné zariadenia na palube Cryosatu mali slúžiť najmä na presné určenie polohy družice na obežnej dráhe a na udržanie stability družice. Tieto zariadenia boli skonštruované pre zmapovanie svetových zásob ľadu s presnosťou 1 — 3 cm vo vertikálnom a 300 metrov v horizontálnom smere.

Zničenie družice 
8. októbra 2005 došlo k zničeniu družice, keď zlyhala nosná raketa Rockot. Chyba riadiaceho softvéru rakety zapríčinila, že sa od rakety neoddelil druhý stupeň, ktorý sa potom s tretím stupňom a družicou zrútil do Severného ľadového oceánu severne od Grónska. Pre ruský nosič sa ESA rozhodla z dôvodu, že nosič zodpovedajúcej nosnosti vo svojom portfóliu nemá.

CryoSat-2 
24. marca 2006 Európska kozmická agentúra oznámila, že sa rozhodla vytvoriť nový exemplár strateného satelitu. Nová družia CryoSat-2 by mala byť pripravená k letu začiatkom roku 2009.

Externé odkazy 

 ESA - oficiální stránky projektu

Sondy ESA
Eliáš (prorok)

Eliáš (staršie Elijáš; po hebr. אליהו – Elijahu, doslova: Mojím Bohom je Hospodin) bol starozákonný prorok pôsobiaci v izraelskom kráľovstve za vlády kráľa Achaba v prvej polovici 9. storočia pred Kr. Eliášov život a skutky zaznamenávajú Prvá a Druhá Kniha kráľov. Je opradený mnohými zázrakmi, vystupoval proti modloslužobníctvu, bol vzatý do neba na ohnivom voze. Jeho žiakom bol Elizeus.

Pôsobil v dobe, keď viera v cudzie božstvá medzi Izraelitmi takmer vytlačila vieru v jediného pravého Boha. Achabovi predpovedal, že v krajine nastane hlad ako trest za uctievanie cudzích božstiev.

Keď sa utiahol v časoch trestu do Sarepty, zázračne sa nemíňalo jedlo vdove so synom, ktorí sa ho ujali. Vzkriesil aj jej syna. Potom na hore Karmel presvedčil ľud, že hlad je dôsledkom Božieho trestu za ich neveru.

V Novom zákone sa aj s Mojžišom zjavuje pri Ježišovom premenení na hore Tábor.

Literatúra 
 "Eliáš, prorok : 20. júl." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 290-291. ISBN 80-967341-1-3
 "Dňa 20. júla : Svätý prorok Eliáš, Tezviťan." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 396-399. ISBN 80-7165-381-0
 "16. júl : Sv. ELIÁŠ, prorok." In: Daniel Dian - Viliam Judák: Každý deň so svätými : II. diel. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 2007. s. 22. ISBN 978-80-7162-679-4

Knihy o Eliášovi 
 Plananský, Petr: Tišbejský (Návrat domů, 2006)

Biblické postavy
Proroci v Starom zákone
Proroci v judaizme
American Contract Bridge League

American Contract Bridge League (skratka ACBL) je najväčšia bridžová organizácia v Severnej Amerike i na svete. Podporuje bridž v USA, Mexiku, Kanade a na Bermudách.
ACBL je nezisková organizácia, vznikla v roku 1937. V roku 2005 mala okolo 160-tisíc členov. Vydáva časopis The Bridge Bulletin magazine, ktorý dostávajú všetci členovia.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka ACBL

Bridž
Vyšná Vladiča

Vyšná Vladiča je časť obce Vladiča.

Osada bola založená na zákupnom práve, prvý raz sa spomína v roku 1553 pod názvom Waddisko. Patrila panstvu Makovica, v 19. storočí Jekelfalussyovcom a Dobrianskovcom. Počas prvej svetovej vojny bola zničená. 

V osade stojí barokovo-klasicistická gréckokatolícka cerkev (kostol) z roku 1838.

Vladiča
Miestne časti na Slovensku
Penroseov trojuholník

Penroseov trojuholník alebo tribar je asi najznámejší obrázok grafického paradoxu. Ukazuje tri trámy, ktoré sú vzájomne spojené v pravých uhloch a napriek tomu tvoria trojuholník. Tým samozrejme porušujú niekoľko zákonov euklidovskej geometrie. Medzi inými aj zákon, ktorý hovorí, že súčet uhlov v každom trojuholníku je 180°. Pozorovateľ tohto telesa len ťažko znovu a znovu interpretuje daný tvar a pred očami sa míhajú rôzne interpretácie jednotlivých častí - dĺžky a umiestnenia v priestore.

Objaviteľ 
Tribar sa po prvýkrát objavil v roku 1934 v diele švédskeho umelca Reutersvärda. Jeho dielo ale ostalo prakticky až do 80. rokov 20. storočia neznáme.

Druhýkrát sa objavil tribar v roku 1954. Vtedy sa ním zaoberal matematik Roger Penrose, ktorý teleso objavil na výstave obrazov holandského grafika M. C. Eschera. Inšpirovaný Escherovými obrazmi sa pokúsil sám zostrojiť ďalšie paradoxné obrazy. Spoločne so svojím otcom Lionelom Penrosom, ktorý zkonštruoval nekonečné schodisko, publikoval v roku 1958 článok o tribare v britskom časopise Journal of Psychology.

Tribar v umení 
Obrazy, založené na rovnakom princípe ako tribar, sa objavovali v umení od dôb objavenia perspektívneho zobrazenia. Jedným z príkladov je taliansky umelec Giovanni Battista Piranesi, ktorý vytváral obrázky nemožnej architektúry.

V 20. storočí experimentoval od roku 1934 už spomínaný Reutersvärd. Jeho dielo až do 80. rokov ostalo širšej verejnosti neznáme. V 80. rokoch vydala švédska pošta tri poštovné známky s jeho nemožnými objektmi, ktoré využívajú rovnaký princíp ako tribar.

Escher vo svojich dielach často vychádzal z tribaru. Inšpirovaný Penrosovým návrhom schodiska vytvoril obraz „Ascending Descending“, neskôr pridal obraz Vodopád, na ktorom divák pozoruje vodopád, ktorý sám seba zásobuje vodou. Takisto ten je založený na rovnakom princípe ako tribar.

Ako je nemožný objekt ako tribar možný? 
Penrose dal na túto otázku veľmi jednoduchú odpoveď: Každý jednotlivý diel obrazu je možné brať ako zobrazenie objektu, ktorý môže existovať v reálnom svete. Nemožný objekt na obrázku vzniká ako dôsledok nesprávneho spojenia jednotlivých dielov. Vzniká tak klamný dojem existencie nemožného.

Nemožné objekty tak spĺňajú dve podmienky:
 skladajú sa z jednotlivých dielov, ktoré sú bezpochyby správne a ich existencia je možná
 jednotlivé diely sú spojené takým spôsobom, ktorý je možný iba na dvojrozmernej ploche obrazu, nie však v reálnom trojrozmernom svete.

Vnímanie týchto objektov je vysvetľované tým, že videnie nie je žiadny pasívny proces, ale že ide o aktívne vnímanie videného, že celkový vnem je niečo iného ako jednoduché zloženie jednotlivých častí obrazu a že v niektorých prípadoch toto vnímanie nemusí odhaliť nesprávnosť interpretácie aj napriek tomu, že výsledok vyzerá nevierohodne.

Pozri aj 
 optický klam

Externé odkazy 
 http://MCEscher.com/ Oficiálna stránka M. C. Eschera (po anglicky / po holandsky)
 http://www.computersvision.wz.cz/index.php?m=1&pm=1_3_2&id=1_3_2_3&sub_id_pos=&sub_id=1 Penroseov trojuholník

Optické klamy
Havajská erupcia

Havajská erupcia je relatívne pokojná vulkanická erupcia, pomenovaná podľa erupcií sopiek Havajského súostrovia. Hlavné prejavy takejto erupcie je pokojný výlev riedkych láv, väčšinou bazaltového zloženia, s nízkym obsahom rozpustených plynov a vysokou teplotou (nad 1 000°C). Pri takýchto erupciách je tiež veľmi nízky obsah emitovaného popola a prachu.

Častá forma lávových prúdov po utuhnutí sú rôzne jazyky, laloky, alebo laminárne prúdy. Vďaka svojej nízkej viskozite je prevažujúci vulkanický tvar – štítová sopka.

Pozi aj 
 Typy sopečných erupcií

Typy sopečných erupcií
Vavrinec

Vavrinec môže byť:

 mužské meno, pozri Vavrinec (prvé meno)
 svätec († 258), pozri Vavrinec Rímsky
 učeník sv. Cyrila a Metoda, pozri Vavrinec (učeník Cyrila a Metoda)
 obec v okrese Vranov nad Topľou, pozri Vavrinec (okres Vranov nad Topľou)
 priezvisko, pozri Vavrinec (priezvisko), napr.:
 Miroslava Vavrincová (* 1978), švajčiarska tenistka slovenského pôvodu

Pozri aj 
 Vavřinec
Mlynica (rieka)

Mlynica je tatranská rieka, preteká západnou časťou okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Popradu, meria  a je tokom IV. rádu. Na hornom toku preteká Mlynickou dolinou, tečie cez Pleso nad Skokom a následne vytvára cca 30 metrov vysoký vodopád Skok. V oblasti osady Štrbské Pleso tečie súbežne s riekou Poprad na ľavom brehu (cca ), pričom v období zvýšených prietokov odvádza časť vody do jej koryta. Na mieste rašeliniska bolo na Mlynici umelo vybudované Nové Štrbské pleso. Je typicky vysokohorským typom vodného toku s bystrinným charakterom, utvára početné sihote a koryto sa na niekoľkých miestach rozvetvuje. Za obcou Lučivná, na dolnom toku, sa tok výraznejšie vlní.

Prameň  
Pramení vo Vysokých Tatrách v Mlynickej doline, v priestore medzi vrchmi Štrbské Solisko () a Satan (), v nadmorskej výške cca

Smer toku  
Od prameňa tečie najprv na juh, v dolnej časti Mlynickej doliny sa stáča na juhovýchod, cez osadu Štrbské Pleso tečie opäť severojužným smerom, ďalej vytvára oblúk vypnutý na východ, za samotou Stredný mlyn pokračuje na juhovýchod, od sútoku so Štrbským potokom tečie k ústiu viac-menej na východ

Geomorfologické celky 
Tatry, podcelok Východné Tatry, časť Vysoké Tatry
Podtatranská kotlina, podcelky
Tatranské podhorie
Popradská kotlina, časť Štrbská pahorkatina

Prítoky  
Pravostranné: Lieskovec, prítok spod vrchu Na háji (), spod Vlčej jamy (), Štrbský potok, prítok zo severovýchodného úpätia Sviniarky (), Lopušná
Ľavostranné: prítok z oblasti Nemeckej, spod kóty , Podhájsky potok, Rakovec a Potôčik

Ústie  
Do Popradu sa vlieva na území mesta Svit v nadmorskej výške približne

Obce  
osady Vysokých Tatier
Štrbské Pleso s časťou Nové Štrbské pleso
Tatranská Štrba (okrajom)
samota Stredný mlyn
osady Prostredný Mlyn a Valtierová
obec Lučivná
mesto Svit

Iné názvy 
Lučivnianka
Malý Poprad

Rieky na Slovensku
Povodie Popradu
Okres Poprad
Vodné toky vo Vysokých Tatrách
Vodné toky v Popradskej kotline
Mlynická dolina
Vodné toky v okrese Poprad
Štrba
Lučivná (okres Poprad)
Svit (mesto)
Ľadový potok (prítok Popradu)

Ľadový potok je potok vo Vysokých Tatrách, na území okresu Poprad, meria . 

Vyteká z Ľadového plesa mengusovského v nadmorskej výške  pod severozápadným svahom Končistej (). Preteká Zlomiskami sprvu juhozápadným smerom, sprava priberá prítok spod Zlomiskovej veže () a pokračuje viac-menej západným smerom. V nadmorskej výške cca  ústi do Popradského plesa, pričom sa vetví na dve ramená, pravé rameno sa vlieva priamo pri horskom hoteli na brehu plesa.

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Okres Poprad
Vodné toky v okrese Poprad
Slavkovský potok (prítok Popradu)

Slavkovský potok je tatranský potok, preteká centrálnou časťou okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Popradu, meria 16,3 km a je tokom IV. rádu. Na hornom toku preteká Slavkovskou dolinou, v Popradskej kotline sa hlavné koryto na niekoľkých úsekoch rozvetvuje. Na dolnom toku sa výraznejšie vlní.

Prameň 
Potok pramení vo Vysokých Tatrách na južnom svahu Slavkovskej kopy (2 345,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 2 100 m n. m.

Smer toku 
Na hornom toku severojužný, na juhozápadnom úpätí Sennej kopy (1 848,1 m n. m.) sa stáča na juhovýchod, po sútoku so Štiavnikom sa oblúkom stáča a na krátkom úseku tečie na východ. Cez obec Veľký Slavkov ďalej pokračuje juhovýchodným smerom, napokon tečie k ústiu viac-menej na východ.

Geomorfologické celky 
Tatry, podcelok Východné Tatry, časť Vysoké Tatry
Podtatranská kotlina
podcelok Tatranské podhorie
podcelok Popradská kotlina, časť Lomnická pahorkatina

Prítoky 
pravostranné: prítok z oblasti Žakovskej poľany, z oblasti Lósov, Červený potok, prítok z oblasti Dlhých lúk
ľavostranné: prítok z južného svahu Sennej kopy (1 848,1 m n. m.), zo severovýchodného svahu Sennej kopy, z oblasti Veľkého jazyka, Štiavnik, Burich (711,9 m n. m.), prítok prameniaci južne od kóty 827,2 m a Piesočný potok

Ústie 
Slavkovský potok ústi do Popradu na východnom okraji intravilánu Matejoviec v nadmorskej výške približne 653 m n. m.

Obce 
osada Tatranské Zruby 
obec Veľký Slavkov
popradská mestská časť Matejovce

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Okres Poprad
Vodné toky v okrese Poprad
Batizovský štít

Batizovský štít (, , ) je mohutný dvojvrcholový štít ležiaci v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier v závere Batizovskej doliny na Slovensku.

Charakteristika 
Zo severnej strany uzatvára Bielovodskú dolinu resp. čnie nad jej odnožami: Litvorovú dolinu a Kačaciu dolinu. Štít je viditeľný aj z podhoria (z Batizoviec a blízkeho okolia). Popod štít, popri Batizovskom plese vedie turistický chodník, Tatranská magistrála. Z nej sa naskytá na štít pekný pohľad, kedy sa tento odráža v hladine plesa. Pred štítom leží malý vrchol, ktorý sa nazýva Kostolík.

Batizovský štít je najvyšším vrcholom hrebeňa medzi Zadným Gerlachovským štítom a Popradským Ľadovým štítom. Od Zadného Gerlachu ho oddeľujú Západné a Východné Batizovské sedlo, medzi ktorými leží hrebeň, tzv. Batizovské zuby. Do obidvoch dolín padajú zo štítu steny vysoké od  (Gerlachovské spády na severe), po ktorých vedie mnoho horolezeckých trás (hlavne na juh, v smere z Batizovskej doliny). Na západ od neho leží Kačací štít, od ktorého je oddelený množstvom zubov a štrbín (napr. Batizovská ihla, Prostredná Batizovská štrbina, Batizovská kopa, Kačací hrb, Prostredné Kačacie sedlo a iné). Štít má dva vrcholy – hlavný: Veľký Batizovský štít a o 3 metre nižší západný: Malý Batizovský štít, ktoré sú oddelené Vyšnou Batizovskou štrbinou.

Okolie štítu 
Zo štítu je možný výhľad do Batizovskej a Bielovodskej doliny, na okolité hrebene a štíty (Gerlachovský štít, Končistá, Gánok a iné).

Názov štítu
Pomenovanie štítu je odvodené od obce Batizovce, v katastrálnom území ktorej štít do roku 1947 ležal. Pastieri z tejto obce v minulosti pásli svoje stáda v Batizovskej doline.

Prístup 
Vrchol Batizovského štítu nie je pre turistickú verejnosť prístupný po značkovanom chodníku. Vedú naň len horolezecké trasy od obťažnosti III, preto patril k posledným dosiahnutým vrcholom Tatier.

Prvovýstupy 
letný prvovýstup: Karol Jurzyca a Józef Galko-Rusnák v roku 1900
zimný prvovýstup: Zygmunt Klemensiewicz a Jerzy Maślanka v roku 1909

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Dvojtisícovky na Slovensku
Vrchy Vysokých Tatier
Vonkajšie ucho

Vonkajšie ucho (lat. auris externa) je vonkajšia časť ucha.

Časti u človeka:
 Ušnica: Je tvorená chrupavkou (iba lalôčik ušnice nemá chrupkovitú kostru) a smeruje akustické vlny do zvukovodu. Veľkosť a tvar ušnice ale nemá vplyv na sluch.
 Vonkajší zvukovod (Meatus acusticus externus) alebo sluchový kanálik: Je to trubica, ktorá má časť chrupavkovitú a kostenú. Na konci vonkajšieho zvukovodu sa nachádza bubienok, hranica medzi vonkajším a stredným uchom. Zvuková vlna, ktorá prejde vonkajším zvukovodom, naráža do bubienka a putuje ďalej do vnútra ucha. Dĺžka vonkajšieho zvukovodu dospelého človeka je asi 3 cm. Výstelka zvukovodu obsahuje mazové žľazy, ktoré produkujú ušný maz. Zvukovod má samočistiacu schopnosť - nečistoty sa z neho vypudzujú smerom von.
 Bubienok: Je to väzivová blanka na konci zvukovodu, hrubá asi 0,1 mm. Zvuková vlna ho rozochveje, bubienok ju zosilní a odovzdá do stredného ucha. Zdravý bubienok je lesklý a má sivastú farbu.

Ucho
Ján Bocatius

Ján Bocatius (iné mená: Ján Bock, Ján Bogac, Ján Bogas, Ján Bogáthy, Jan Bok; * 25. december 1569, Wetschau, Nemecko – † 31. október 1621, Uherský Brod) bol uhorský humanistický básnik nemeckého pôvodu, pedagóg, historik a knihovník, pôsobiaci na území dnešného Slovenska.

Životopis 
Pochádzal z protestantskej obchodníckej rodiny a vzdelanie získaval v Sasku a Drážďanoch, kde sa zoznámil so slovenskými študentmi, a neskôr pokračoval v štúdiu na univerzite vo Wittenbergu. Po ukončení štúdia odišiel na územie dnešného Slovenska, kde pôsobil ako pedagóg, verejný činiteľ a básnik. Ako pedagóg pracoval v Banskej Bystrici, na Spiši a v Prešove. V roku 1599 sa stal rektorom a v roku 1603 richtárom v Košiciach. V roku 1605 sa zapojil do Bočkajovho protihabsburského povstania, počas ktorého podnikal diplomatické cesty a napokon bol zajatý v Nemecku a následne väznený v Prahe. Po oslobodení sa vrátil k svojmu učiteľskému povolaniu a v roku 1619 vstúpil do služieb Gabriela Bethlena, u ktorého pôsobil ako historiograf a knihovník. Zomrel počas jednej zo svojich diplomatických ciest.

Svojou pedagogickou činnosťou nielen pozdvihol kultúrny život v dnešnom východoslovenskom regióne, ale vďaka pokrokovým učebným metódam podľa zásad humanistickej výchovy pre praktický život si získal veľké uznanie najmä v protestantskom školstve. Ako básnik si získal uznanie nielen doma (od panovníka Rudolfa II. dostal titul poeta laureatus caesareus), ale i v zahraničí, kde udržiaval čulé písomné styky s českými a nemeckými humanistickými spisovateľmi.

Tvorba 
Okrem svojej knihy uhorských básní písal tiež oslavné, gratulačné a ľúbostné básne, chválospevy, epigramy, lamenty, epitafy, rozlúčkové a smútočné básne - elégie. Písal tiež epické diela, v ktorých sa venoval historickým udalostiam (vojna s Turkami a pod.) alebo oslave miest a osobností. Svoje diela písal v latinčine a nemčine a uverejňoval ich najmä v zbierkach iných autorov. Pod menom svojho nedospelého syna tiež vydal Otčenáš v preklade do 25 jazykov.

Dielo 
 1599 – Päť kníh uhorských básní (Hungaridos libri poematum), prvá kompozične ucelená kniha básní v Uhorsku
 1605 – Hungaroteutomachia vel colloquium de bello nunc inter Caesareos et Hungaros excitato. (Edited in 2014. Bilingual edition.)
 1611 – Štvorročie väzenia (Olympias carceraria, andächtige schöne geistliche Lieder in Gefängnis…), zbierka nemeckých básní, ktorá bola do polovice 19. storočia takmer neznáma
 1614 – Oratio Dominica polyglotta, vydanie Otčenáša v preklade do 25 jazykov (vyšlo pod menom jeho syna)

Pocty 
 Verejná knižnica Jána Bocatia v Košiciach – premenovaná v roku 1991

Referencie 

Uhorskí spisovatelia
Uhorskí básnici
Uhorskí diplomati
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Slovenskí diplomati
Ján Filický

Ján Filický (Filiczky de Filefalva) (* okolo 1585, Vlková – † 1622, Sárospatak, Maďarsko) bol slovenský humanistický básnik.

Životopis 

Pochádzal zo schudobnenej zemianskej rodiny Filiczky de Filefalva a vzdelanie získaval v Levoči a Kežmarku, neskôr študoval v Nemecku a v Prahe. Vo viacerých rodinách pôsobil ako vychovávateľ a v roku 1617 odišiel ako profesor na kalvínske učilište do Sárospataku.

Tvorba 

Svoje básne venuje vo väčšine prípadov rôznym osobám (svojim chovancom, básnikom, učiteľom, rektorom nemeckých univerzít a pod.), no mnohé tiež obsahujú anekdoty a zvieracie bájky, ostrú satiru až karikatúru, zobrazujúcu kritiku ľudských nerozumností od hlúposti cez opilstvo až po národnostnú intoleranciu. Zaujímavou je jeho báseň na obranu Slovanov Ad Sphettium.

Dielo 

1604 – Xenia natalitia
1609 – Primitiae poeticae
1612 – Domino Johanni, comiti palatino Rheni
1614 – Dve knihy básní (Carminum libri duo)

Narodenia v 16. storočí
Úmrtia v 1622
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Príslušníci zemianskeho stavu
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Osobnosti z Vlkovej