joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Farnosť svätých Petra a Pavla Oponice

Rímskokatolícku cirkev Farnosť Oponice tvoria obce Oponice a Súlovce v okrese Topoľčany. Patrí do Dekanátu Bošany a Biskupstva Nitra. Patrónmi farského kostola v Oponiciach sú svätí apoštoli Peter a Pavol.  Administrátorom farnosti je Michal Šrank.

História farnosti 
Farnosť Oponice od nepamäti tvorili dve obce – Oponice (ktoré sa do roku 1910 delili na Veľké Oponice a Malé Oponice) a Súlovce, do ktorých patrí aj časť Betlehem a od druhej polovice 19. storočia tiež osada Podlužany. V katastrálnom území obce Súlovce má dodnes Nitrianska kapitula veľké majetky.

Najstaršie dejiny farnosti Oponice sú úzko spojené s Nitrianskou kapitulou, keďže obec Súlovce bola od 13. storočia jej majetkom, neskôr získala cirkev významné majetky aj v Oponiciach. Farnosť Oponice už fungovala medzi rokmi 1332-1337, s vlastným chrámom svätých Petra a Pavla, ktorý sa prvý raz spomína v roku 1244. Prvým známym farárom farnosti bol Getard, ktorý bol zároveň dekanom. Kostol navštevovali aj obyvatelia Súloviec, keďže tie kostol nemali.

Od polovice 16. storočia do roku 1674 bola v Oponiciach prítomná evanjelická reformácia. Miestni šľachtici Aponiovci prestúpili do evanjelickej cirkvi, následne ich nasledovalo aj poddanstvo. Miestny chrám vypálili koncom 16. storočia Turci, nechal ho zrekonštruovať Gašpar Apponyi. Po roku 1674 sa obnovila rímskokatolícka farnosť. V rokoch 1707-1719 bola farnosť spojená s farnosťou Kovarce, pričom farár sídlil v Kovarciach a Oponice boli filiálkou. V tom čase patrila spoločná farnosť do dekanátu Topoľčany.

Farnosť Oponice bola obnovená 19. októbra 1788, prvým farárom sa stal Juraj Hollý.  Farnosť Oponice bola začlenená do Dekanátu Skačany (dnešný dekanát Bošany), v rokoch 1789-1952 patrila do samostatného dekanátu Kovarce.

Kanonické vizitácie 

V 18. až 21. storočí sa konali nasledujúce kanonické vizitácie:
 5. novembra 1731 gróf PhDr. ThDr. František Zichy, archidiakon Archidiakonátu Nitra; 
 26. mája 1755 gróf ThDr. Anton Révay, archidiakon Archidiakonátu Nitra; 
 20. marca 1798 PhDr. ThDr. František Fuchs, biskup Diecézy Nitra; 
 17. júla 1816 Jozef Kluch, biskup Diecézy Nitra; 
 21. júna 1828 Jozef Wurum, biskup Diecézy Nitra;
 17. septembra 2009 Mons. ThDr. Marián Chovanec, pomocný biskup Diecézy Nitra.

Kňazi farnosti

Organisti farnosti

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka farnosti

Oponice
Biskupstvo Nitra
Dark Throne

Dark Throne je online multiplayer hra (MMORPG). Jej prostredie je textové a je prístupné z vačšiny rozšírených webových prehliadačov.

História
Hra sa už vyvíja dlhší čas. Od začiatka už bola vo viacerých verziách, pár sa ich ešte chystá:
 Alfa - prvá verzia hry
 Beta - aktuálna verzia
 Omega - chystaná verzia, pripravované vylepšenia funkčnosti a stability
 Gold - finálna verzia

Profil hráča
Na začiatku si vytvoríte postavu, ktorú charakterizuje rasa a jej zameranie:
Rasy (Races):
 Ľudia (Humans)
 Škriatkovia (Goblins)
 Elfovia (Elves)
 Nemŕtvi (Undead)

Zamerania (Classes):
 Bojovník (Fighter)
 Kňaz (Cleric)
 Zlodej (Thief)
 Zabijak (Assassin)

Neskôr si môžete pridať obrázok (avatar).

Hra
Po vytvorení profilu je možné začať hrať. Cieľom je vypracovať sa na čo najvyšší level, alebo celkové hodnotenie. Na začiatku má každý hráč level 1, ktorý sa ale zvyšuje pri vačšom počte skúsenostných bodov (Experience), ktoré dostávame za úspešný útok.
V hre sa musíme starať o vlastnú populáciu. Mali by sme zabezpečiť jej rast a ľudí je potrebné zaškoliť na nejakú odbornosť. Medzi tie patria: baník, vojak-útočník, voják-obranca, špión, strážca. 
Ku dôležitým ukazovateľom hry patria Útok (Offense), Obrana (Defense), Útok špiónov (Spy Offense) a Obrana strážcov (Spy Defense). Pomocou nich sa vypočíta sila útoku, obrany..
Tieto ukazovatele sa dajú zvyšovať viacerými spôsobmi. Medzi najefektívnejšie patrí zvyšovanie úrovne prisluchajúcich budov alebo kupovanie príslušenstva pre daný typ ľudí.
Všetko toto by sme nemohli robiť, keby sme nemalidostatok peňazí. Peniaze sa zarábajú v baniach alebo ako korisť pri útokoch.

Prostredie hry
Prostredie hry je celé v angličtine. Položky sú logicky štrukturované. Naľavo je panel s údajmi o počte nových prijatých správ, zarobenom zlate, netrénovaných vojakoch, leveli, skúsenostných bodoch, zostávajúcich ťahoch a aktuálnom čase. Hore je lišta s ponukou:
 Hlavné (Main)
 Užívateľ (Members)
 Novinky (News)
 Levely (Levels)
 Profil (Profile)
 Nastavenia (Settings)
 Otázky a odpovede (FAQ)
 Bitka (Battle)
 Útok (Attack)
 Výcvik (Training)
 Žoldnieri (Mercenaries)
 Vylepšenia (Upgrades)
 Špióni (Spy Center)
 História bojov (War History)
 Budovy (Structures)
 Baníctvo (Mining)
 Banka (Bank)
 Výzbroj (Armory)
 Vylepšenia (Upgrades)
 Bývanie (Housing)
 Opravy (Repair)
 Aliancie (Structures)
 Moje aliancie (My Alliances)
 Všetky aliancie (Alliance Listing)
 Komunita (Community)
 Na sťiahnutie (Downloads)
 Webstránky (Website)
 Rebríčky (Rankings)
 Fórum (Forum)
 Správy (Messaging)
 Verbovanie (Recruiter)

Externé odkazy
Oficiálna stránka hry

MMORPG
Počítačové hry
Ministerstvo obrany Slovenskej republiky

Ministerstvo obrany Slovenskej republiky (skratka MO SR) je jedno z ministerstiev Slovenska. Funguje ako ústredný orgán štátnej správy Slovenskej republiky na úseku obrany SR so sídlom v Bratislave. Bolo zriadené zákonom Slovenskej národnej rady č. 347/1990 Zb. o organizácii ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky v znení neskorších predpisov a vzniklo dňa 1. januára 1993. Činnosť ministerstva upravuje zákon č. 575/2001 Z. z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy (tzv. kompetenčný zákon).

Pôsobnosť ministerstva 
Ministerstvo obrany SR je ústredným orgánom štátnej správy Slovenskej republiky pre: 
  riadenie a kontrolu obrany Slovenskej republiky, 
 výstavbu, riadenie a kontrolu ozbrojených síl Slovenskej republiky, 
 koordináciu činností a kontrolu orgánov štátnej správy, orgánov územnej samosprávy a iných právnických osôb pri príprave na obranu Slovenskej republiky, 
 koordináciu obranného plánovania, 
 zabezpečenie nedotknuteľnosti vzdušného priestoru Slovenskej republiky, 
 koordináciu vojenskej letovej premávky s civilnou letovou premávkou, 
 vojenské spravodajstvo, 
 civilnú službu.

Minister obrany 

Ministerstvo obrany riadi a za jeho činnosť zodpovedá minister obrany, ktorého vymenúva a odvoláva prezident SR na návrh predsedu vlády SR.

Súčasným ministrom obrany je Jaroslav Naď od 21. marca 2020.

Časová os ministrov obrany Slovenskej republiky

Štátny tajomník ministerstva obrany 
Ministra obrany v čase jeho neprítomnosti zastupuje v rozsahu jeho práv a povinností štátny tajomník. Minister môže poveriť aj v iných prípadoch štátneho tajomníka, aby ho zastupoval v rozsahu jeho práv a povinností. Štátny tajomník má pri zastupovaní ministra na rokovaní vlády poradný hlas. Štátneho tajomníka vymenúva a odvoláva vláda na návrh ministra obrany.

Súčasným štátnym tajomníkom ministerstva obrany je Marián Majer.

Referencie

Externé zdroje 
 Oficiálna stránka MO SR

 
Obrany
Dominika

Dominika môže označovať:
 štát v Karibiku, pozri Dominika (štát)
 ženské krstné meno, pozri Dominika (prvé meno)
Hoste

Hoste môže označovať:
 obec na Slovensku, pozri Hoste (okres Galanta)
 obec na Slovensku, pozri Malé Hoste
 obec na Slovensku, pozri Veľké Hoste
 ostrov v Ohňovej zemi, pozri Hoste (ostrov)
Halušky

Halušky (ďalšie názvy: čuse, glgačke, hičkoše, nočky, noky, strapačky, trepanky) sú jedlo pripravované hádzaním kúskov redšieho cesta do vriacej vody. Sú považované za jeden z tradičných pokrmov Slovenska. Tvoria neodmysliteľnú časť slovenskej, špecificky liptovskej, oravskej a okolitej kuchyne. 

Hlavnými surovinami pri varení sú, múka (a prípadne vajce). Často sú pridávané zemiaky nastrúhané (ľudovo „narajbané“) na jemnú kašovitú hmotu, ktoré sa zmiešajú s múkou a vajcami, čím sa vypracuje polotuhé cesto, ktoré sa „sádza“ do vriacej vody. Takýto variant s pridanými zemiakami sa nazýva „strapačky“. Práve technika sádzania malých kúskov cesta (nárečovo „metania“) – z drevenej dosky (lopárik) a scedenia halušiek – patria k veľmi dôležitým momentom. Existuje množstvo receptov, ako pripravovať halušky.

Najznámejšie sú bryndzové halušky. Do nich sa pridáva bryndza, ktorá im dodáva výnimočnú chuť, môže sa posypať slaninovými oškvarkami a pažítkou, prípadne kôprom a podľa chuti dosoliť. Taktiež sa môže podávať s pohárom kyslého mlieka, alebo žinčice alebo priamo pridať smotanu k haluškám na tanieri. 

Obľúbené sú aj halušky s (kyslou) kapustou. Bryndza môže byť nahradená  smotanou s tvarohom.  Robia sa aj halušky s makom a dokonca aj halušky s lekvárom. Zemiakové halušky (nazývané strapačky) sa vždy podávajů s kapustou a vyprážanou slaninou.

Dnes po celom Slovensku vznikajú (novodobé) salaše, ktoré ponúkajú ako jednu zo špecialít práve bryndzové halušky.

Referencie 

Slovenské jedlá
Ukrajinská kuchyňa
Roháčske plesá

Roháčske plesá je sústava plies v závere Roháčskej doliny pod Ostrým Roháčom, Plačlivým a Kopami (Tri kopy, Hrubá kopa).
Hlavné štyri plesá sa nachádzajú v „terasách“ nad sebou (druhé a tretie pri sebe), na zostupe cez Spálenú dolinu sa nachádza ďalšie, Opálové pliesko a nižšie Roháčsky vodopád.

 Veľké Roháčske pleso (alebo Dolné Roháčske pleso)
 nachádza sa v nadmorskej výške 1562,2 m n. m, rozloha 2,22 ha (najväčšie z Roháčskych plies), hĺbka 7 m
 Druhé a tretie Roháčske pleso
 nadmorská výška 1650 a 1653 m n. m
 Horné Roháčske pleso
 nadmorská výška 1719 m

Prístup 

	 
Z autobusovej zastávky Zverovka pešo asi 1 hod. Roháčskou dolinou k bývalej Ťatliakovej chate. Od chaty vedie okolo plies značený náučný turistický chodník dlhý 5,4 km s prevýšením 525 m (čas 4 hodiny).

Iné projekty

Externé odkazy 
 Náučný chodník Roháčske plesá

Plesá Západných Tatier
Orava
Roháče
Mitóza

Mitóza alebo mitotické delenie je typ bunkového delenia eukaryotickej bunky. Je základným spôsobom reprodukcie jadra, za ktorým nasleduje rozdelenie celej bunky na dve dcérske bunky. 

Prvá fáza – delenie jadra sa všeobecne označuje ako karyokinéza. Druhá fáza – delenie bunky sa označuje ako cytokinéza.

Bunkový cyklus 
Pri mitóze predchádza samotnému rozdeleniu bunky zložitý proces rozdelenia bunkového jadra, pri ktorom zostáva v dcérskych jadrách zachovaný počet chromozómov. V rámci bunkového cyklu predchádza mitóze tzv. S fáza, počas ktorej je prostredníctvom replikácie zdvojená genetická informácia, aby mohlo dôjsť k jej rozdeleniu, a G2 fáza, počas ktorej bunka rastie a vykonáva poslednú prípravu pred mitózou. Po mitóze nasleduje G1 fáza (alebo postmitotické obdobie), počas ktorej sa realizuje genetická informácia bunky a syntetizujú sa bielkoviny a RNA. 

Mitóza sama môže slúžiť tak na budovanie viacbunkového organizmu, ako aj na tzv. nepohlavné rozmnožovanie (pri jednobunkových a primitívnejších viacbunkových organizmoch). Produktom takéhoto rozmnožovania sú geneticky identické bunky či organizmy - klony. Výhodou je praktickosť a efektívnosť takéhoto množenia, nevýhodou je uniformita potomstva.

Fázy mitózy 
V procese mitózy rozlišujeme štyri fázy:

 Profáza predstavuje prvú fázu mitózy. Charakterizuje ju špiralizácia chromozómov, ktoré hrubnú a stávajú sa viditeľnými. Počas profázy zaniká jadierko a rozpadá sa jadrová membrána. Po rozrušení jadrovej membrány sa formuje mitotický aparát. Centrioly sa oddialia a medzi nimi vzniká deliace vretienko. Jeho hlavnou úlohou je rovnomerné rozdelenie genetického materiálu. Táto fáza trvá približne 10 – 15 minút.
 Metafáza začína zoskupovaním chromozómov do ekvatoriálnej roviny a v mieste centroméry sa spájajú s mikrotubulami deliaceho vretienka. Dôležitým procesom v tejto fáze mitózy je pozdĺžne rozdelenie chromozómov. Celý proces trvá približne 25 – 35 minút.
 Anafáza je charakterizovaná vzďaľovaním sesterských chromatíd k protiľahlým pólom bunky. Týmto procesom je zabezpečené rovnomerné rozdelenie genetickej informácie medzi budúce dcérske bunky. Anafáza trvá približne 5 – 8 minút.
 Telofáza začína zoskupením chromozómov okolo pólov deliaceho vretienka. Dochádza k dešpiralizácií chromozómov, rekonštrukcii jadierka a jadrovej membrány. Tým vznikajú dve dcérske jadrá. Završuje sa proces delenia jadra (karyokinéza). Zároveň prebehne rozdelenie vlastného tela bunky (cytokinéza) a vznikajú dve dcérske bunky. Trvá približne 20 minút.
Sú známe prípady, kedy dochádza iba k rozdeleniu jadra, ale samotná bunka sa nerozdelí. Takýmto spôsobom vznikajú dvoj a viacjadrové bunky. Z toho vyplýva, že mechanizmy kontrolujúce rozdelenie jadra a bunky sú rozdielne.

Rozdiel medzi mitózou a meiózou 
Pri meióze vznikajú z jednej diploidnej bunky (2n) až štyri bunky haploidné (n), ktorá každá má polovičný počet chromozómov ako materská bunka. Meiózou vznikajú pohlavné bunky eukaryotických organizmov. 
Pri mitóze vznikajú dve bunky, ktoré majú rovnaký počet chromozómov ako materská bunka, ale polovičný obsah DNA. Mitózou vznikajú bunky somatické (telové).

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

Bunka
Centrozóm

Centrozóm je zvláštna zhustená časť cytosólu živočíšnych a niektorých rastlinných buniek spolu s v ňom obsiahnutými valcovitými telieskami – centriolami. Nachádza sa v blízkosti jadra. Spravidla obsahuje dve centrioly (v G1-fáze bunkového cyklu).

Význam 
Centrozóm zohráva nezastupiteľnú úlohu pri mitotickom delení bunky. Počas delenia bukového jadra sa delí aj centrozóm a dcérske centrozómy obsahujúce po dve centrioly a vzniknuté v S-fáze bunkového cyklu putujú k opačným pólom. Medzi od seba putujúcimi centriolami sa vytvorí deliace vretienko. 

Okrem tejto dôležitej úlohy plní centrozóm aj úlohu bazálneho telieska riasiniek a bičíkov. Na začiatku diferenciácie nových riasiniek dochádza k autoreprodukcii centriol, ktoré putujú k povrchu bunky a stávajú sa bazálnymi telieskami vyrastajúcich riasiniek.

Externé odkazy 
 

Bunka
Česko-Slovenská filmová databáza

Česko-Slovenská filmová databáza (, skratka ČSFD) je internetová databáza informácií o filmových dielach a televíznych reláciách, hercoch, moderátoroch a filmároch (režiséroch, kameramanoch a pod.). Webové sídlo založil filmový novinár Martin Pomothy v roku 2001 a od roku 2006 ho prevádzkuje prostredníctvom ním vlastnenej a vedenej spoločnosti POMO Media Group s.r.o. so sídlom v Prahe-Vinohradoch.

ČSFD okrem toho obsahuje aktuality zo sveta filmu a televízie a informácie o premiérách v kinách v Česku a na Slovensku. Od Internet movie database sa okrem lepšieho pokrytia českej a slovenskej filmovej a televíznej scény líši aj v tom, že používateľom umožňuje viesť si prehľad vlastnej filmotéky. Na druhej strane v popisoch filmov na ČSFD chýba zoznam úloh pri jednotlivých hercoch, čo umožňuje napr. konkurenčný web České filmové nebe.

Kontroverzie 
V roku 2009 pravdepodobne český alebo slovenský haker vystupujúci pod pseudonymom igigi (neskôr nazývaný Tom) využil SQL injection a prenikol do databázy používateľov, kde získal prihlasovacie údaje 187 000 používateľov (prihlasovacie mená, e-mailové adresy, heslá v haši). Prevádzkovateľ webu M. Pomothy používateľom rozoslal e-mail, v ktorom ich požiadal o zmenu hesiel z dôvodu „prevodu archivácie hesiel do nového systému“, avšak nezmienil sa o úniku ich údajov.

Referencie

Externé odkazy 
 Česko-Slovenská filmová databáza

Stránky o filmoch
České webové stránky
Slovenské webové stránky
Na západe nič nové

Na západe nič nové () je román Ericha Maria Remarqua z roku 1929. Kniha mala veľký úspech a šokovala hlavne svojím reportážnym a dezilúznym štýlom, miestami až podrobným pohľadom na svetovú katastrofu. Podľa motta je kniha pokusom podať správu o generácii, ktorá bola zničená vojnou - aj keď unikla jej granátom.

Charakteristika 
Už po vydaní v berlínskych novinách v novembri 1928 sa z neho stal bestseller, ktorý šokoval svet a z celkom bezvýznamného novinára urobil adepta na Nobelovu cenu za literatúru. Vďaka enormnému úspechu sa „novinový“ román dočkal aj knižného vydania v roku 1929 a v apríli 1930 aj hollywoodskeho filmového spracovania pod názvom All Quiet on the Western Front (Lewis Milestone, réžia), ktoré dodnes patrí ku klenotom vojnovej kinematografie. Premiéru filmu v Berlíne sprevádzali búrlivé protesty nacistov vedené Josephom Goebbelsom - budúcim ministrom propagandy. Nacisti označovali film za židovský a protinemecký. 11. decembra 1930 bolo nakoniec premietanie zakázané.

Erich Maria Remarque
Nemecké romány
Knihy z 1929
Stratená generácia
Sfilmované knihy
Romány o vojne
Cesta späť

Cesta späť () je román nemeckého prozaika Ericha Maria Remarqua z roku 1931. Témou románu je mýtus frontového kamarátstva prenesený do civilného života. Cesta späť je voľným, umelecky menej vydareným pokračovaním románu Na západe nič nové.

Dej 

Príbeh skupinky vojakov, pochádzajúcich z jedného mesta, ktorý sa po skončení 1. svetovej vojny vracajú späť do svojich domovov. Sú plní optimizmu a dúfajú, že všetko bude tak, ako si predstavujú. Cestou z bojiska stretávajú amerických vojakov a vidia, že vojna bola dopredu rozhodnutá, pretože Američania majú dokonalé vybavenie, dostatok jedla a oni nemajú čo jesť a ich šaty sa na nich doslova rozpadajú.

Po návrate domov im celá vojna pripadá zbytočná a vojakom sa vybavujú staré príjemné spomienky na zážitky, ktoré tu prežili. V ich domovoch ich čaká veľké prekvapenie. Zisťujú, že sa veľmi zmenili, nemôžu si kdekoľvek vziať to čo chcú, ako to robili vo vojne. Tiež sa nedokážu správať ako ostatní, pretože vojna ich tak silno poznamenala, že na ňu nemôžu zabudnúť. Nezáleží, či niekto v afekte niekoho zabije, či sa niekto zblázni alebo spácha samovraždu, všetky tieto činy sú kruté a zbytočné.

V povojnovom Nemecku sa rozširujú podvody a čierne obchody. Vo vojne si boli všetci vojaci rovní a vďaka tomu si perfektne rozumeli a domnievali sa, že ich priateľstvo je skalopevné. Po nej sa ale začína dbať na sociálne postavenie, čo vedie k nenávisti, nepriateľstvu a častým sporom. Najkrutejšie je sklamanie niektorých vojakov, ktorí sa celú vojnu tešili domov, ale po ich návrate zisťujú, že ich manželky ich opustili. Veľa vojakov sa uchyľuje na dedinu, kde zastávajú rôzne obyčajné práce, z dôvodu predovšetkým kvôli vojne nedokončenom vzdelaní. Poslednou ranou je samovražda bývalých priateľov z vojny, ktorí psychicky nezvládnu váhu celej doby a spáchajú samovraždu.

Kniha je zamyslením nad vojnou a budúcnosťou, či sa bojovalo za dobrú vec či len z rozmarov generálov.

Referencie

Erich Maria Remarque
Knihy z 1931
Stratená generácia
Nemecké romány
Sfilmované knihy
Zástava

Zástava (nesprávne  alebo zastarano  [bohemizmus]: prápor) je obyčajne obdĺžniková látka so záväznou kombináciou farieb a vzorov pevne spojená klincami so zástavovou žrďou opatrenou ozdobným špicom, menej často je spojená so zástavovým stožiarom. Používa sa ako symbol istého spoločenstva (zástava spolku, vojenská zástava práporu, pluku a pod.).

Zástava v širšom zmysle 
Výraz zástava sa v širšom zmysle používa ako synonymum vexila, čiže zahŕňa okrem iného aj vlajku - pozri zástava (rozlišovacia stránka).

Zástava a koruhva 
Ak je zástava orientovaná zvislo a je spojená s priečnym rahnom, nazýva sa koruhva. Koruhva sa však často klasifikuje nie ako druh zástavy, ale ako samostatný typ vexila.

Zástava a vlajka 
Zástava sa od vlajky odlišuje najmä tým, že často ide o jedinečný kus, ktorý je nezastupiteľný. Pomer jej strán zástavy však nie je na rozdiel od vlajky záväzne stanovený, čo znamená, že zástava môže byť aj dlhšia.

Zdroje

Pozri aj 
 vexilológia
 vlajka

Symboly
Vexilológia
Čachtická pani

Čachtická pani môže byť:
Alžbeta Bátoriová
román J. Nižnánskeho, pozri Čachtická pani (román)
Czech soccer manager

CSM: Czech soccer manager 2002/FE je česká freeware počítačová hra manažérového typu. Jej autorom je skupina okolo Petra Vašíčka.

História 

Počiatky hry siahajú až do roku 1996, keď vyšla prvá verzia hry pod názvom „Victory Soccer Manager“ vytvorená v programovacom jazyku QBasic. Jej autorom bol Petr Vašíček.
V roku 1998 vyšla graficky aj hrateľne vylepšená verzia s názvom „Czech Socer Manager“. Po jej úspešnom vydaní boli vytvorené aj verzie „CSM99“ v programovacom jazyku Delphi, „CSM2000“ a neskôr „CSM 2001“. V roku 2002 bola vytvorená verzia „CSM2002“, ktorá bola ohlasená ako posledná. Autori sa však nakoniec rozhodli vytvoriť ešte jednu verziu, uzatvárajúcu celú sériu pod názvom „Czech Soccer Manager : Final Edition.“

Ligy a turnaje 

V tejto hre existujú aj rôzne turnaje a ligy. Kedysi boli najkvalitnejšie Master Cup, F Cup a United Cup, dnes záujem o turnaje upadá a všetky tri už zanikli. Momentálne sa hrajú iba S-CSM Cup a Full Cup.

Systémové požiadavky 
CPU (procesor) - 200MHZ, RAM  - 32MB, VGA (grafická karta) - 2MB, HDD (hardisk) - 22MB

Externé odkazy 
 CSMweb - oficiálny web server
 CSM - legální droga - recenzia hry
 S-CSM Cup - turnaj v CSM

Športové počítačové hry
České videohry
Počítačové hry
Boston (Massachusetts)

Boston je hlavné a najväčšie mesto amerického štátu Massachusetts a najväčšie mesto Nového Anglicka. Je to námorný prístav na východnom pobreží USA. Leží pri zálive Massachusetts a ústí rieky Charles a Mystic do Atlantického oceánu. Počet obyvateľov je 617 594 (2010), metropolitná oblasť má 4 552 402 obyvateľov (2010).

Charakteristika 
Je to vedecké a univerzitné stredisko, ďalej významné finančné, obchodné a priemyselné stredisko. Je známe najmä vďaka obchodu s vlnou a rybím trhom, z priemyslu chemickým, polygrafickým, elektronickým a lodiarskym priemyslom. 

Mesto je aj sídlom katolíckeho arcibiskupa a anglikánskeho biskupa.

V súčasnosti (2005) vrcholí zaujímavý projekt (začiatok v roku 1987) premiestnenia všetkých hlavných ciest stredu mesta (highways) celkovej dĺžky 8 míľ pod zem. V USA sa projekt prezýva „The  Dig“ (čo je narážka na stavbu panamského prieplavu označovanú ako „The Big Ditch“)

Obyvatelia sú známi charakteristickým dialektom vypúšťajúcim „r” a pripomínajúcim európsku angličtinu.

Dejiny 
Ide o jedno z najstarších miest severnej Ameriky. Založili ho roku 1625 anglickí puritáni pod názvom Trimountaine. Ako hlavné mesto Massachusetts Bay Colony bolo v 17. storočí východiskom puritánskej kolonizácie v štáte Massachusetts.Mesto žilo ako obchodný a rybársky prístav a centrum lodného priemyslu. Bohatlo najmä z obchodu s Európu, Afrikou a Západoindickými ostrovmi. Od roku 1770 dôležité stredisko boja Američanov za nezávislosť (napr. 1770 bostonský masaker; 1773 tzv. bostonské pitie čaju). Padlo za obeť častým požiarom (1872, 1945). V 19. storočí sa z mesta stalo kultúrno-umelecké centrum a prvé priemyselno-finančné centrum USA.

Významné budovy 

 Old Corner Book Store (1712) – pôvodne polyfunkčná budova, neskôr nakladateľstvo
 Old State House (1713) – bývalé sídlo britskej koloniálnej vlády, dnes múzeum
 Old South Meeting House (1729) – dnes múzeum
 Faneuil Hall (1740-1742) – pôvodne tržnica)
 State House (1795 – 1798) – budova vlády Massachusetts s múzeum; s pozlátenou kupolou
 Trinity Church/Kostol sv. Trojice (1873 – 1877)
 Public Library /Verejná knižnica (1888 – 1892 a 1971)
 Radnica (1962 – 1968)
 State Service Center (1967 – 1972)
 John Hancock Center (1968 – 1975) so známym  vysokým Hancock Tower
 J. F. Kennedy Library/Knižnica J. F. Kennedyho (1977 – 1979)
 Museums School v rámci Museum of Fine Arts (1986 – 1987)
 Boston Design Center (1988)

Osobnosti mesta

Partnerské mestá

Referencie

Pozri aj 
 Hlavné mestá štátov USA

Iné projekty

Externé odkazy 
 https://www.webnoviny.sk/boston-historia-verzus-moderna-v-metroch-stvorcovych/

 
Mestá v Massachusetts
Hlavné mestá štátov USA
Veľkomestá USA
Prístavné mestá v USA
Prístavné mestá Atlantického oceánu
Jack London

Jack London vlastným menom John Griffith Chaney (* 12. január 1876, San Francisco – † 22. november 1916, Glen Ellen) bol americký spisovateľ.

Životopis 

Narodil sa ako polosirota (bol nemanželským synom pána Chaneyho) a vyrastal v biednych podmienkach. Jeho otec bol talentovaný samouk, ktorý sa stal astrológom, jeho matka bola výstredná žena z majetnej Ohioskej rodiny. Svojho otca nikdy nevidel, preto má meno po svojom nevlastnom otcovi (John Griffith London), kým jeho matka Jacka Londona porodila a aj ho pochovala. Po dokončení strednej školy začal navštevovať univerzitu, ktorú však nedokončil. London pracoval v rôznych zamestnaniach a v rokoch 1897 a 1898 sa zúčastnil na výprave za zlatom na Yukon. Bližšie informácie o zlatej horúčke pozri: Zlatá horúčka na Klondike

Po celý život bol samoukom, ktorý obdivoval Darwina a Nietzscheho.

Bol členom socialistickej strany a odborov, uznával Marxa a socializmus. No pred smrťou vystúpil zo socialistickej strany a napísal, že "kapitalizmus nie je nič iné, ako zbastardený socializmus". Osobne vyznával individualizmus, teda osobitosť každého človeka, preto sa v jeho prácach objavovali črty obhajoby vtedy neuznávaných amerických indiánov, či eskimákov.

Začal publikovať v novinách, čoskoro sa stal známym a bohatým, zrejme najlepšie plateným vo svojej dobe. Kúpil si jachtu a vydal sa na cestu okolo sveta. Ako spisovateľ bol veľmi aktívny, napísal viac ako 50 kníh. Jeho knihy boli veľmi obľúbené, pretože London písal realisticky (čerpal námety z vlastného života). Žil na svojom ranči v Kalifornii. Napriek svojim vysokým príjmom mal stále finančné problémy. Celý život sa trápil s alkoholom.

40-ročný London spáchal samovraždu v kalifornskom Glen Ellene - otrávil sa morfínom.

Charakteristika tvorby 
Spracoval životné príbehy individualít, ktoré musia bojovať o svoju existenciu. Vyjadroval názor, že život človeka má zmysel len vtedy, ak musí bojovať o určitý cieľ. Často ako hlavná postava vystupuje zviera, hlavne pes. Vyjadruje presvedčenie, že právo na prežitie má silnejší. Hrdinovia boli výrazné individuality, cieľavedomé a pragmatické. Cieľ dosahujú vynaložením fyzických a psychických síl. Väčšina postáv má autobiografické črty. Základným konfliktom je vzťah jednotlivca s prírodou a spoločnosťou. Charakteristický je vnútorný monológ a opis.

Diela 

Písal aj reportážne črty (napr. Ľudia z priepasti, Tajfún pri brehoch Japonska) a teoretické práce (Triedny boj, Ako som sa stal socialistom a iné). Nenapísaným zostal jeho román Kristus, ktorý sa chystal napísať v prvej osobe jednotného čísla.

Iné projekty

Externé odkazy 

 Cesta online kniha na eknizky.sk  
 Jerry z ostrovů I online kniha na eknizky.sk 
 Jerry z ostrovů II online kniha na eknizky.sk 

 
Spisovatelia USA
Osobnosti zo San Francisca
Obete samovrážd
Charonosaurus

Charonosaurus je meno vyhynutého bylinožravého dinosaura zo skupiny Ornithopoda. Tento pomerne hojný živočích bol opísaný na základe neúplnej lebky, pričom sú známe aj ďalšie pozostatky viacerých uhynutých jedincov pokope. Žil pred 68 až 65 miliónmi rokov, nájdený bol v centrálnej Ázii. Jediný druh je Charonosaurus jiayinensis.

Znaky 

Charonosaurus bol veľmi veľký, zrejme až . dlhý, sedem až osemtonový hadrosaurid („vtákopyskatý dinosaurus“). Pohyboval sa po všetkých štyroch končatinách, pričom väčšina váhy tela spočívala na dlhých zadných končatinách, umožňujúcim vzpriamiť sa do dvojnohého postoja. Podobne ako blízko príbuzný Parasaurolophus, Charonosaurus bol na hlave vybavený dlhým dutým kosteným hrebeňom, ktorý mal tvar trubice, bol napojený na dýchacie cesty zvieraťa a vyrastal z temena smerom dozadu. Tento kostený hrebeň mali pravdepodobne plne vyvinutý iba samce, samice ho mávali kratší. Ako ukázala počítačová animácia rodu Parasaurolophus, tento útvar slúžil pravdepodobne na vydávanie pestrej škály zvukov (dunenie až vysoké tóny, všetko počuteľné na kilometre).

Referencie

Externé odkazy 
 Obrázok a informácie o charonosaurovi (po anglicky)

Hadrosauridae
Kriedové dinosaury
Dinosaury z Ázie
Lambeosaurus

Lambeosaurus bol veľký dvojnohý a štvornohý bylinožravý dinosaurus, ornitopod z čeľade Hadrosauridae. Žil pred 75 až 73 miliónmi rokov, nájdený bol na západe Severnej Ameriky.

Výzor
Podobne ako príbuzné hadrosauridy z podčeľade Lambeosaurinae, aj Lambeosaurus disponoval dutým, z boku splošteným kosteným hrebeňom napojeným na dýchacie cesty, ktorý mávali plne vyvinuté len samce. Mláďatá a samice mávali kostený hrebeň menší. Hlava mala typické znaky Hadrosauridae – kačací zobák a početné rady pravidelne sa obmieňajúcich zubov. Výzor ostatku tela lambeosaura, tak ako aj iných hadrosauridov, stále pripomínal iguanodona a iné primitívne iguanodonty s jedinou výnimkou – chýbal bodec na palci.

Druhy
Lambeosaurus je známy z troch  druhov – L. lambei, L. magnicristatus a L. laticaudus.

Lambeosaurus lambei
Druh L. lambei bol najhojnejší a v priemere 8 až . dlhý.    Jeho hrebeň pripomínal sekeru. Lambeosaurus tiež disponoval tupým kosteným tŕňom, ktorý mu smerom dozadu a dohora vyrastal z tyla hlavy. Tento bol zrejme obrastaný kožou. L. lambei je známy z pozostatkov vyše dvadsiatich jedincov.

Lambeosaurus magnicristatus
L. magnicristatus bol rovnako veľký, ale oveľa vzácnejší než Lambeosaurus lamei. Vybavený bol oválnejším kosteným hrebeňom, ktorý pripomínal polkruhovitý hrebeň korytosaura (Corythosaurus), ale bol viac nasmerovaný dopredu.

Lambeosaurus laticaudus
L. laticaudus bol obrovský devňťtonový zver, s dĺžkou až okolo 15 – . predstavujúci jedného z najväčších hadrosaurov všetkých čias. Tŕne jeho chrbtových stavcov boli aj na lambeosaurina nadmerne dlhé. Bedrá tak tento tvor nosil vo výške takmer , čo je horná hranica dosahu najvyšších dnešných žiráf.

Pozri aj 
 Corythosaurus
 Charonosaurus

Externé odkazy
 Obrázok druhu Lambeosaurus lambei
 Obrázok lebky druhu Lambeosaurus magnicristatus
 Obrázok obrovského druhu Lambeosaurus laticaudus

Hadrosauridae
Age of Empires

Age of Empires (skratka: AOE) je historicky zameraná strategická počítačová hra vydaná v roku 1997. Vytvorená bola firmou Ensemble Studios a je doposiaľ vydávaná spoločnosťou Microsoft. Hra využíva Genie engine, ktorý je použitý aj v iných hrách zo série, napríklad Age of Empires: Age of Kings. Hráč môže v hre ovládať jednotlivé staroveké civilizácie v rozličných epochách.

Úlohou hráča je rozvíjať svoju ríšu od počiatkov, kde je k dispozícii len minimum pracovníkov a jediná budova, po ovládanie pevniny a morí odlišnými jednotkami prístupnými v staroveku. Na zabezpečenie svojich hraníc a prípravu výbojov je nevyhnutné strategicky uvažovať so zameraním na ťažbu surovín, výstavbu a vojenské ťaženia.

Age of Empires umožňuje hru viac hráčov (Multiplayer) a stala sa jedna z najčastejšie hraných sieťových hier na konci 90. rokov 20. storočia, podobne ako hra Starcraft.

Strategická séria Age of Empires je jedna z najznámejších zástupcov herného žánru RTS stratégia. Na hru naväzuje datadisk Age of Empires: Rise of Rome, uvádzajúci nové národy, ako Rimania alebo Kartágo. Herná séria má nástupcov, pričom Age of Empires 2 sa nachádza v období stredoveku a novoveku a tretie pokračovanie je zamerané na objavovanie Ameriky.

Externé odkazy

Odborné recenzie 
 All Game Guide  Odborná recenzia 

 

 
Strategické počítačové hry
Počítačové hry
Počítačové hry z 1997
Počítačové hry pre viacerých hráčov
Korunná dependencia

Korunná dependencia je krajina vo vlastníctve Britskej koruny, ktorá nie je formálnou súčasťou Spojeného kráľovstva.

Od zámorských území Spojeného kráľovstva sa odlišuje tým, že je vlastníctvom Britskej koruny.

Korunné dependencie Spojeného kráľovstva (UK) 
Korunnými dependenciami sú:
 Bailiwick Jersey
 Bailiwick Guernsey 
 Ostrov Man 

Jersey a Guernsey geograficky tvoria Normanské ostrovy v Lamanšskom prielive. Ostrov Man leží v Írskom mori.

Právomoci korunných dependencií 
Korunné dependencie netvoria súčasť Spojeného kráľovstva, majú vlastnú jurisdikciu a nie sú súčasťou Európskej únie, namiesto toho majú štatút pridruženého člena. Dependencie majú vlastné parlamenty, vlády a iné úrady ako samostatné štáty: súdy, samosprávne úrady, správujú vlastné financie a hospodárstvo. Taktiež zodpovedajú za svoju imigračnú politiku a colnú správu.

Vzťahy s Britskou korunou 
Britská kráľovná je hlavou každej z dependencií. Britskú monarchiu v každej z dependencií reprezentuje viceguvernér (Lieutenant Governor), tento post je však skôr reprezentatívny.

Vzťahy s UK 
Od roku 2001 zodpovedá za korunné dependencie Úrad Lorda kancelára (Lord Chancellor's Department), od roku 2003 premenovaný na Ministerstvo pre ústavné záležitosti (Department of Constitutional Affairs).

Každý zákon prijatý v jednej z dependencií musí byť schválený najvyšším obhajcom, nazývaným 'Queen in Council', v skutočnosti však Štátnou radou v Londýne (Privy Council) s ministrom zodpovedným za korunné dependencie - Privy Councillor (člen Štátnej rady).

Spojené kráľovstvo zodpovedá za zahraničné vzťahy a obranu týchto území. Každý z ostrovov má vlastnú medzinárodnú poznávaciu značku ( GBG - Guernsey, GBJ - Jersey, GBM - Ostrov Man) a internetovú doménu (.gg - Guernsey, .je - Jersey, .im - Ostrov Man).

Spojené kráľovstvo
Nikifor Krynicki

Nikifor Krynicki (* 25. máj 1895, Krynica-Zdrój – † 10. október 1968, Folusz), vlastným menom „Epifaniusz Drowniak“, bol významný rusínsky (łemkovský) naivný maliar, ktorý žil a tvoril v poľských kúpeľoch Krynica Zdrój.

Takmer celý život žil nedocenený osamote a v biede, v zajatí psychickej choroby. Jeho diela boli ocenené až ku koncu jeho života a dnes je pokladaný za jedného z najvýznamnejších naivných maliarov. V centre mesta Krynica Zdrój je múzeum Nikiforových prác.

Totožnosť Nikifora Krynického bola úradne vytvorená až v roku 1962, keď bol súdne do matriky zapísaný s fiktívnymi údajmi na žiadosť predsedu Mestskej národnej rady v Krynici. Epifaniusz Drowniak prijal občiansky preukaz na fiktívne meno Krynicki zrejme v obave pred možnými represiami úradov. Samotný Nikifor sa vždy podpisoval ako „Nikifor“, „Netyfor“ alebo „Matejko“. 

Nikiforov talent sa prejavil hlavne v jeho tvorbe malých obrázkov, na krajoch zošitov a na útržkoch papierov, na ktoré maľoval autoportréty, náboženské témy a obrazy z Krynice. Za svoj veľmi plodný život namaľoval niekoľko desiatok tisíc kresieb a obrazov.

Posledné roky Nikiforovho života sa stali námetom pre film poľského režiséra Krzysztofa Krauze „Mój Nikifor“ s Krystynou Feldman v úlohe Nikifora.

Pozri aj 
 maliarstvo
 rusínčina
 Lemkovia

Externé odkazy 
 http://www.lemko.org/lemko/nikifor/ poľské stránky o Nikiforovi
 http://www.imdb.com/title/tt0425278/ IMDB záznam o filme Mój Nikifor
 Art Gallery - Nikifor Krynicki

Poľskí maliari
Maliari rusínskeho pôvodu
Poľské osobnosti rusínskeho pôvodu
Mariánska priekopa

Mariánska priekopa je najhlbšie miesto zemského povrchu s hĺbkou  pod hladinou severného Tichého oceánu (niektoré zdroje uvádzajú hĺbku ). Leží pri Mariánskych ostrovoch. Je dlhá  a široká priemerne .

Bola prvýkrát objavená v roku 1951 Britskou výskumnou loďou Challenger II, ktorá dala názov najhlbšej časti priekopy – Challengerskej priehlbiny. Meraním času odrazu zvuku od dna priekopy sonarom namerali na Challengeri II hĺbku  (11° 19' N, 142° 15' E). Vzhľadom na presnosť metódy merania a ich opakovaní oficiálne oznámili opatrnejšiu hodnotu: . Následné merania v 1984, uskutočnené japonskou expedíciou pod záštitou UNESCO, upresnili maximálnu hĺbku priekopy na 10 924 ± .

23. januára 1960 (13:06) sa Don Walsh a Jacques Piccard ponorili v batyskafe Námorníctva Spojených štátov amerických Trieste na dno priekopy. Na dne priekopy tlak dosahoval hodnoty 108,6 MPa. Výskumníci Jacques Piccard a Donald Walsh boli v guľatej pozorovacej kabíne so stenami hrubými , kvôli ochrane pred enormným tlakom. Ponor trval 4 hodiny a 48 minút. Výnor na hladinu trval 3 hodiny a 15 minút.

Palubné prístroje ukazovali hĺbku , údaje boli korigované na  (tiež udávané ). Na dne Walsha a Piccarda prekvapila prítomnosť života (ploská ryba, platesa), ktorému zjavne extrémny tlak neprekážal.

Na dno Mariánskej priekopy sa ľudia vrátili až 25. marca 2012, keď tam v miniponorke Deepsea Challenger samostatne zostúpil James Cameron. Na palube mal aj stereoskopické kamery, ktoré celú výpravu zaznamenávali.

Referencie

Iné projekty 

Hlbokomorské priekopy
Filipínske more
Simón Bolívar

Simón José Antonio de la Santísima Trinidad Bolívar Palacios y Blanco [bolibar] (* 24. júl 1783, Caracas, Venezuela – † 17. december 1830, Santa Marta, Kolumbia) bol venezuelský generál a politik, jeden z hlavných predstaviteľov juhoamerického boja za nezávislosť od Španielska.

Životopis 
Bol synom šľachtica španielskeho pôvodu; po smrti rodičov odišiel roku 1799 študovať do Španielska, kde sa roku 1802 oženil. Na krátku dobu sa vrátil do vlasti v rokoch 1803 - 1804 a definitívne roku 1807.

Zapojil sa do hnutia, ktoré sa snažilo o oslobodenie od španielskej nadvlády, a keď v roku 1810 junta v Caracase vyhlásila nezávislosť, vyslala Bolívara ako vyjednávača do Anglicka. V roku 1812 sa zúčastnil na neúspešnom povstaní venezuelských republikánov pod vedením Francisca de Mirandu. Po Mirandovej kapitulácii potom v Cartagene organizoval ozbrojené sily, ktoré sa v roku 1813 zmocnili Caracasu; Bolívar získal titul Osloboditeľ (El Libertador).

V roku 1814 sa mu na krátku dobu podarilo oslobodiť aj Bogotu, ale v nasledujúcom roku po opakovanej porážke odišiel hľadať pomoc na Jamajku, neskôr na Haiti.
 
V roku 1816 sa znova vrátil s vojskom a dobyl Angosturu (dnešný Ciudad Bolívar), ktorá sa stala sídlom revolučnej vlády. Po víťazstve pri Boyacá v roku 1819 bola veľká časť Novej Granady oslobodená a začlenila sa do Veľkej Kolumbie (federácia dnešnej Venezuely, Kolumbie, Panamy a Ekvádoru), vytvorené na kongrese v Angosture; Bolívar sa stal prezidentom Veľkej Kolumbie.

Ďalšie víťazstvá nad španielskymi vojskami v rokoch 1821 až 1822 upevnili Bolívarove postavenie. Bolívar prispel k oslobodeniu Peru a roku 1821 bol zvolený za jeho prezidenta.
 
Definitívnu porážku Španielom zasadili v roku 1824 Bolívar pri Ayacucha a Sucre pri Juníne. Roku 1825 bolo Horné Peru na jeho počesť pomenované Bolívia.

Bolívarov plán na vytvorenie panamerickej federácie kongres latinskoamerických štátov v Paname v roku 1826 neprijal. Veľkú Kolumbiu zmietali stále väčšie nezhody, ktoré Bolívar nebol schopný zvládnuť. V rokoch 1827 – 1828 sa odtrhli Peru a Bolívia. Sklamaný odstúpil v roku 1828 z prezidentského úradu a stiahol sa do ústrania.
 
V rokoch 1829 – 1830 sa od Venezuely odtrhli Kolumbia a Ekvádor; Bolívar, chorý na tuberkulózu, zomrel roku 1830.

O úcte, ktorú dodnes Bolívar v Južnej Amerike požíva, svedčí napríklad aj to, že jeho rodná zem, Venezuela, nesie oficiálny názov República Bolivariana de Venezuela (Bolívarská venezuelská republika). Meno Bolívar má tiež venezuelská mena.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Simón Bolívar

Venezuelskí politici
Prezidenti Bolívie
Osobnosti na bankovkách
Osobnosti na argentínskych poštových známkach
Osobnosti na brazílskych poštových známkach
Osobnosti na čilských poštových známkach
Osobnosti na poštových známkach USA
Úmrtia na tuberkulózu
Konštitučná monarchia

Konštitučná monarchia je monarchia, v ktorej je moc panovníka obmedzená ústavou (odtiaľ názov „konštitučná“). 

Ústavu vydáva sám panovník alebo parlament či iné ústavodarné zhromaždenie. Panovník (spravidla kráľ alebo kráľovná) má iba reprezentačnú funkciu. Funkciu politickú vykonáva spravidla politik poverený parlamentom.

Konštitučná monarchia sa vyvinula v západnej a južnej Európe v 19. stor. (v Anglicku už 1689) na obmedzenie panovníckej moci.

Opakom je absolútna monarchia.

Zoznam štátov so štátnym zriadením konštitučná monarchia

Andorra 
Belgicko
Dánsko
Holandsko
Japonsko
Kambodža
Lesotho
Lichtenštajnsko
Luxembursko
Malajzia
Nórsko
Samoa
Spojené kráľovstvo
Španielsko
Švédsko
Thajsko

Referencie 

Politika
Formy vlády
Priamos

Priamos alebo zastarano Priamus (gr. Priamos, lat. Priamus) bol starý a posledný trójsky kráľ počas Homérom opisovanej Trójskej vojny. Známi sú jeho synovia Hektor a Paris.

Po ňom je pomenovaný Priamov poklad, ktorý Heinrich Schliemann roku 1872 našiel pri vykopávkach v Tróji.

Príbuzenstvo

Manželka 
Jeho manželka bola Hekaba, s ktorou mal 14 detí.

Deti 
 s Arisbe: Aisakos
 s Hekabou: Hektor, Ilióna, Kreusa, Deifobos, Helenos, Antifos, Polites, Laodike, Paris, Kassandra, Polydoros, Polyxena, Tróáin, Troilos
 s Laothoe: Lykaón
 iné: Cebriones, Atas

Postavy gréckej mytológie
Héra (bohyňa)

Héra (iné názvy: Héré, zastarano Hera či Here; po grécky Ἥρα - Héra alebo Ἥρη - Héré) je v starogréckej mytológii hlavná bohyňa. Je to bohyňa, ktorá ochraňuje rodinu, rodiace ženy a deti. Je manželkou a sestrou boha Dia a dcérou Titana Krona a jeho manželky a sestry, Rhei. Je totožná s rímskou bohyňou Juno. 

Keďže jej muž Zeus jej bol často neverný s inými bohyňami, či dokonca smrteľnými ženami, jeho deťom strpčovala život a pripravovala im všemožné nástrahy.

- Héra nemala žiadne polobožské deti, keďže deti mala iba so svojim manželom.

Pozri aj 
 Zoznam postáv gréckej mytológie

Grécke bohyne
Národnosocialistická nemecká robotnícka strana

Národnosocialistická nemecká robotnícka strana (nem. Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, skr. NSDAP), tiež označovaná ako nacistická strana, bola nemecká krajne pravicová politická strana, ktorá vznikla 24. februára 1920 premenovaním Nemeckej robotníckej strany (po nemecky: DAP, Deutsche Arbeiterpartei). Súčasne predstavila svoj 25-bodový program, ktorý bol založený na princípe antisemitského rasizmu a vízii Veľkého Nemecka, ktoré sa malo stať svetovou veľmocou.
Jej členovia sa nazývali nacisti (spojenie/skratka slov nacionálny a socialisti).

NSDAP chcela odmietnutím mierových zmlúv (predovšetkým Versaillskej) napomôcť vzniku nacionalistickej reakcie v nemeckej spoločnosti. Vysoké reparácie boli jedným z najväčších problémov Nemecka po prvej svetovej vojne.

Volebné výsledky

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Program NSDAP holocaust.cz

Zdroj 

Druhá svetová vojna
Nacizmus
Zaniknuté politické strany v Nemecku
Delfín (súhvezdie)

Delfín (lat. Delphinus) je malé súhvezdie severnej oblohy veľmi blízko nebeského rovníka. Bolo zahrnuté už medzi Ptolemaiove súhvezdia a je tiež jedným z 88 súhvedzí modernej astronómie.

Súhvezdie Delfína nájdeme ľahko. Vyzerá takmer ako hviezdokopa a neskúsení pozorovatelia si ho mýlia s Plejádami. Súhvezdie pripomína pamiatku delfína, ktorý zachránil veľkého speváka Arióna, keď ho zhodili do mora z lode, na ktorej sa po súťaži plavil domov. Keď delfín vo vysokom veku uhynul, bol umiestnený na oblohu.

Hviezdy 
Alfa Delphini má meno Sualocin, nie je však najjasnejšou hviezdou súhvezdia. Tou je beta, Rotanev. Mená hviezd Sualocin a Rotanev sú len odzadu čítané meno Nicolaus Venator, ktorý takto šikovne „prepašoval“ svoje meno do názvu dvoch najjasnejších hviezd v súhvezdí. Sualocin je modrobiela hviezda, ktorá má vo vzdialenosti 81“ optického sprievodcu 10,6. magnitúdy.

Gama Delphini je pekná fyzická dvojhviezda, ktorá sa dá rozlíšiť ďalekohľadom s priemerom objektívu . Jej zložky majú jasnosť 4,3 a 5,1.

V súhvezdí sa nachádzajú dve zaujímavé červené polopravidelné premenné hviezdy: U Delphini a EU Delphini.  V ich blízkosti je hviezda HR Delphini s názvom Nova Delphini, ktorá v roku 1967 vzplanula až na viditeľnosť voľným okom.

Objekty 
V severovýchodnej časti súhvezdia leží guľová hviezdokopa NGC 7006. V ďalekohľade s priemerom objektívu aspoň  sa objaví ako slabá hmlistá škvrna. Guľovú hviezdokopu NGC 6394 možno pozorovať len väčším ďalekohľadom.

Poloha 
Nápadný obrazec Delfína sa nachádza v blízkosti Altaira pri okraji Mliečnej cesty. Ľudia ho často mylne pokladajú za Malý voz. Malý voz je však v skutočnosti nesprávny názov súhvezdia Malý medveď, ktorý je väčší a navyše sa nachádza v úplne inej časti oblohy. Niektorí pozorovatelia si ho zase mýlia s Plejádami, oproti ktorým je zase Delfín oveľa väčší. Štvoruholník najjasnejších hviezd alfa, beta, gama a delta Delphini svojím tvarom pripomína diamant. Táto štvorica hviezd sa nazýva taktiež aj Jóbova truhla. K hviezde delta sa v obrazci pripájajú ďalšie hviezdy ako „chvostík“.

Iné projekty 

 
Súhvezdia
Južná ryba

Južná ryba (Piscis Austrinus alebo Piscis Australis) je jedným zo súhvezdí modernej astronómie a tiež bolo jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Jediná jasná hviezda je Fomalhaut.

Južná ryba tvorí spolu s Rybami, Veľrybou, Kozorožcom, Eridanom a Delfínom skupinu „vodných súhvezdí“ zoskupených okolo Vodnára. Nachádza sa presne pod ním.

Pôvod názvu 
Názov súhvezdia má pôvod v starovekej egyptskej báji. Podľa tejto báje to bola malá ryba, ktorá zachránila egyptskú bohyňu Isis pred utopením. Za túto službu  sa dostala na oblohu ako súhvezdie. Pre Babylončanov bola táto skupina hviezd božstvo Oannes.

Hviezdy 

Fomalhaut je osemnásta najjasnejšia hviezda oblohy a deviata najjasnejšia hviezda severnej oblohy. Nájdeme ju po predĺžení spojníc hviezd Scheat a Markab (alfa a beta Pegasi). Má okolo seba protoplanetárny disk. Stala sa známa ako prvá hviezda, ktorej planéta (menom Dagon) bola nasnímaná vo viditeľnom spektre.

Beta Piscis Austrini má meno Fum al Samakah, čo znamená „ústa ryby“. Je to optická dvojhviezda rozlíšiteľná dobrým poľným ďalekohľadom. Hlavná zložka má jasnosť 4,4 mag a jej sprievodca v odstupe 30,3“ má 7,5 magnitúd. Dá sa pomerne ľahko rozlíšiť.

Dvojhviezdami sú aj gama, delta a epsilon. Gama sa rozlišuje ťažšie ako beta, pretože vzájomný odstup jej zložiek je len 4,3“ a ich jasnosť je 4,5 a 8,1 magnitúd. Na ich rozlíšenie potrebujeme ďalekohľad s minimálne 10-centimetrovým priemerom objektívu.

Delta Piscium Austrini má zložky s jasnosťami 4,2 a 9,2 magnitúd vo vzájomnom odstupe 5,0“. V dvojhviezde Epsilon Piscis Austrini majú spoločníci jasnosť 5,5 a 6,5 magnitúd, pričom ich odstup je 1,6“. Na ich rozlíšenie je potrebný ďalekohľad s priemerom objektívu väčším ako .

Lacaille 9352 je červený trpaslík siedmej magnitúdy, ktorý však patrí medzi naše najbližšie hviezdy (vzdialenosť od Slnka 11,47 ly) a zároveň medzi hviezdy s najväčším vlastným pohybom.

Objekty 
Súhvezdie obsahuje niekoľko galaxií, ale všetky sú veľmi slabé. Zdanlivá jasnosť tých najjasnejších sa pohybuje okolo 12. magnitúdy. Dvadsaťcentimetrovým ďalekohľadom možno vidieť najjasnejšiu z nich, špirálovú NGC 7314.

Nachádza sa tu tiež radiant slabého meteorického roja Piscíd. Piscidy majú maximum okolo 30. júna a objavujú sa večer od juhovýchodného obzoru.

Poloha 
Južná ryba je obklopená samými nevýraznými súhvezdiami. Ju samotnú však nie je ťažko nájsť vďaka jasnej hviezde Fomalhaut, ktorú možno nájsť na predĺženej spojnici už spomínaných hviezd Pegasovho štvorca, priamo pod hlavou Pegasa. Celé súhvezdie však vychádza dosť nízko nad obzor a nie je pozorovateľné v severných častiach Európy.

 
Súhvezdia
Kýl (súhvezdie)

Kýl (lat. Carina) je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. V staroveku bolo súčasťou veľkého súhvezdia Loď Argo. Až Nicolas Louis de Lacaille v roku 1763 rozdelil Loď Argo na tri menšie súhvezdia: Plachty, Kormu a Kýl.

Hviezdy 
Hlavná a najjasnejšia hviezda súhvezdia Kýl je Alfa (α) Carinae, nazývaná aj Canopus. Je to druhá najjasnejšia hviezda nočnej oblohy (–0,7 mag). Je to nadobor vzdialený 310 svetelných rokov a 14 000-krát žiarivejší ako naša najbližšia hviezdaSlnko. Beta Carinae sa nazýva Miaplacidus a epsilon Carinae Avior. Hviezda Éta (η) Carinae je zaujímavá premenná hviezda, v súčasnosti s jasnosťou 6m. V minulosti bola však oveľa jasnejšia; v 19. storočí sa rozžiarila až na –1m. Leží v rozsiahlej hmlovine NGC 3372 a vzdialená je od nás 8 000 svetelných rokov.

Objekty 
Hoci súhvezdie Kýl nepatrí medzi najznámejšie, je pomerne bohaté na objekty. IC 2602, nazývaná aj Južné Plejády je  veľká a bohatá otvorená hviezdokopa, obsahujúca 8 hviezd jasnejších ako 6m. Je od nás vzdialená 500 svetelných rokov. Ďalšími objektami ležiacimi v súhvezdí sú tri otvorené hviezdokopy NGC 2516, NGC 3114 a NGC 3532. Kým NGC 2516 a NGC 3532 ležia vo vzdialenosti 1 300 svetelných rokov, hviezdokopa NGC 3114 sa nachádza vo vzdialenosti 3 000 svetelných rokov. Difúzna hmlovina NGC 3372 (Hmlovina Éta Carinae) je viditeľná voľným okom a štyrikrát väčšia ako Mesiac v splne. Prechádza ňou pás tmavého prachu. V blízkosti hmloviny je možné pozorovať tmavý oblak prachuhmlovinu nazývanú Kľúčová dierka.

Poloha 
Súhvezdie leží na južnej oblohe, pod Plachtami a Kormou, niekdajšími časťami Lode Argo.

Legenda 
Súhvezdie Kýl samo o sebe nemá žiadnu legendu, no súhvezdie Loď Argo, ktorého súčasť tvorilo, predstavovalo bájnu loď Argó, na ktorej sa Argonauti plavili za Zlatým rúnom.

 
Súhvezdia