joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karnacký zoznam kráľov

Karnacký zoznam kráľov alebo Zoznam kráľov z Karnaku je zoznam 61 staroegyptských panovníkov. Bol umiestnený v juhozápadnom kúte siene chrámu Ach menu Thutmoseho III. Chrám sa neskôr stal základným priestorom chrámu Amon-Rea v Tébach.

Zoznam začína zakladateľom 4. dynastie Snofruom. Dnes je čitateľných 48 mien, z toho jedno nie je umiestnené v kartuši. Neobsahuje úplný zoznam, je však dôležitý kvôli menám panovníkov z Prvého a Druhého prechodného obdobia, ktoré sa v ostatných zoznamoch kráľov obyčajne nevyskytujú.

Jednej noci roku 1843 francúzsky orientalista a dobrodruh Émile Prisse „v záujme Francúzska“ vybral a odviezol kamenné bloky, na ktorých bol vytesaný zoznam. Dozvedel sa totiž, že sa blíži po Níle do Karnaku nemecká expedícia vedená Lepsiusom. Poškodené bloky sú dnes vystavené v Louvri v Paríži, v inštalácii zvanej Chambre des Ancetres.

Zoznam panovníkov 
Tabuľka obsahuje poradové čísla (#), transliteráciu mien panovníkov uvedené na zozname, ich prepis, ustálené mená a príslušnú dynastiu či obdobie (D, 2po = Druhé prechodné obdobie).

Galéria

Referencie

Literatúra

Zdroj

Pozri aj 
 Abydoský zoznam kráľov
 Manehtov zoznam kráľov
 Palermská doska
 Sakkársky zoznam kráľov
 Turínsky zoznam kráľov

Externé odkazy 
 Lepsius drawing from APAW 1852 from Berlin-Brandenburgische Akademie der Wissenschaften

Staroegyptské kráľovské zoznamy
Ženská dvojhra na Wimbledone 2009

Ženská dvojhra na Wimbledone 2009 sa hrala ako súčasť Wimbledonu 2009 od 22. júna do 5. júla. Súťaže sa zúčastnilo 128 hráčok, z toho 32 nasadených, 12 kvalifikantiek a 8 hráčok s divokou kartou. Víťazkou sa po štvrtýkrát stala Serena Williamsová, ktorá vo finále porazila sestru Venus Williamsovú 7:6(3), 6:2.

Nasadenie 

 Dinara Safinová
 Serena Williamsová 
 Venus Williamsová
 Jelena Dementievová
 Svetlana Kuznecovová
 Jelena Jankovićová 
 Vera Zvonariovová
 Viktorija Azarenková
 Caroline Wozniacka 
 Nadežda Petrovová
 Agnieszka Radwańská 
 Marion Bartoliová 
 Ana Ivanovićová 
 Dominika Cibulková 
 Flavia Pennettová 
 Čeng Ťie 

<li> Amélie Mauresmová 
<li> Samantha Stosurová 
<li> Li Na 
<li> Anabel Medinová Garriguesová
<li> Patty Schnyderová 
<li> Alizé Cornetová 
<li> Aleksandra Wozniaková 
<li> Maria Šarapovová 
<li> Kaia Kanepiová 
<li> Virginie Razzanová 
<li> Alisa Klejbanovová 
<li> Sorana Cîrsteová 
<li> Sybille Bammerová 
<li> Ágnes Szávayová 
<li> Anastasija Pavľučenkovová 
<li> Anna Čakvetadzeová

Výsledky

Finále

Horná polovica

Sekcia 1

Sekcia 2

Sekcia 3

Sekcia 4

Dolná polovica

Sekcia 5

Sekcia 6

Sekcia 7

Sekcia 8

Externé odkazy 
 Pavúk dvojhry

Wimbledon 2009
Glarner Hauptüberschiebung

Glarner Hauptüberschiebung (doslova Glarnský hlavný násun), do zoznamu UNESCO zapísaný ako Swiss Tectonic Arena Sardona, je tektonická násunová štruktúra vo východnej časti Západných Álp (Glarnské Alpy), na území Švajčiarska. Oblasť zaberá plochu asi . Na tomto území asi 7 vrcholov presahuje nadmorskú výšku . 

V roku 2008 bol zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Dôvod ochrany 
Oblasť poskytuje možnosť sledovať veľmi dobre zachovaný a dobre odkrytý príklad horotvorných procesov počas kontinentálnej kolízie. Vynikajúca zachovanosť geologického profilu cez násunovú plochu príkrovu, miesto kde sa staršie horniny nasunuli na mladšie horninové celky. Lokalita ponúka veľmi dobré podmienky na pozorovanie a skúmanie týchto fenoménov v troch dimenziách a bola významnou lokalitou pre pochopenie analogických procesov už od 18. storočia.

Poloha 
Násun možno pozorovať na relatívne veľkom území kantónov Glarus, St. Gallen a Graubünden, hlavne vďaka jeho horizontálnej orientácii a veľkej vertikálnej členitosti reliéfu. Najznámejšie bralné odkryvy sa nachádzajú pri Lochsite neďaleko mesta Glarus a pod vrchom Tschingelhörner medzi obcami Elm a Flims, blízko skalného okna známeho ako Martinsloch.

Geologická stavba 
Glarner Hauptüberschiebung je jedným z najvýznamnejších študovaných nízkouhlových násunov v Alpách. Pozdĺž príkrovovej plochy možno sledovať najmenej 30 –  presun helvétskych príkrovov na sever na vonkajší Aarmassif a komplexy infrahelvetika. Násun tvorí tektonický kontakt medzi permsko-triasovými (helvetickými) horninami verrucanskej skupiny tvoriacej vrchný blok násunu a mladšími jursko-kriedovými vápencami infrahelvetika a paleogénnym flyšom a molasou. Násun sa udial na hranici oligocénu a miocénu (pizolská fáza) a je považovaný za tzv. násun typu „out of sequence“.

Horniny verrucana sú postihnuté slabou metamorfózou fácie zelených bridlíc, ktorá dosiahla 300 – 350 °C a postupne vyznieva smerom na sever do nižších stratigrafických úrovní. Metamorfóza podložných infrahelvétskych hornín dosiahla 270 – 300 °C v južnej a 170 – 190 °C v severnej časti komplexu.

Samotnú násunovú plochu tvorí asi  hrubá poloha intenzívne deformovaných kalcitických mylonitov, prestúpených systémom žiliek. Tieto horniny sú v literatúre označované ako Lochsitekalk alebo lochsitský mylonit.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Geopark Sardona
 Geo-Life: Von der Glarner Doppelfalte zur Glarner Ueberschiebung
 Department für Umwelt, Verkehr, Energie und Kommunikation: Swiss Tectonic Arena Sardona: Thematisch erweiterte Kandidatur als UNESCO-Welterbe

Geológia Álp
Lokality Svetového dedičstva vo Švajčiarsku
Glarus (kantón)
Graubünden
Sankt Gallen (kantón)
Enrico Toti

Enrico Toti (* 20. august 1882, Rím, Taliansko - † 6. august 1916, Monfalcone) bol taliansky vojak, hrdina 1. svetovej vojny.

Enrico prišiel o ľavú nohu, keď pracoval pre talianske železnice, vo veku 24 rokov. Po tomto zranení sa stal cyklistom. V roku 1911 sa vydal na bicykli po Európe: ako prvý dosiahol Paríž, a potom pokračoval cez Belgicko, Holandsko a Dánsko, do Fínska a Laponska. Odtiaľ sa cez Rusko a Poľsko vrátil v júni 1912 do Talianska. V januári 1913 začal novu cestu na bicykli, tentoraz smerom na juhu: z Alexandrie v Egypte k hranici so Sudánom, kde ho anglické úrady, ktoré považovali cestu za príliš nebezpečnú, poslali späť do Káhiry, odkiaľ sa vrátil do Talianska.

Keď vypukla prvá svetová vojna, prihlásil sa ako dobrovoľník do talianskej armády, a to aj napriek svojmu zraneniu. Nastúpil do jednotky Bersaglieri a bol povýšený na majora. Bol zabitý v šiestej bitke o Isonzo. Posmrtne mu bolo udelené najvyššie talianske vojenské ocenenie za odvahu Medaglia d'oro al Valore Militare.

Spomienka 

Dve ponorky talianskeho námorníctva boli pomenované Enrico Toti:
 Enrico Toti, triedy Balilla, postavená v roku 1925.
S506 Enrico Toti, triedy Toti, postavená v roku 1968, je vystavená v múzeu v Miláne.

Referencie 
 Enrico Toti sa vydal na bicykli do Laponska na www.circolopolare.com 
 Enrico Toti - details na uk.holidaysguide.yahoo.com 
  Talianska armáda

Zdroj 

Talianske osobnosti prvej svetovej vojny 
Talianske osobnosti druhej svetovej vojny
Osobnosti z Ríma
Majstrovstvá sveta vo futbale 1974

Majstrovstvá sveta vo futbale 1974 boli desiate majstrovstvá sveta v dejinách futbalu. Finálový turnaj sa odohral medzi 13. júnom a 7. júlom roku 1974 v Západnom Nemecku. Turnaja sa zúčastnilo 16 mužstiev. Víťazovi turnaja bola prvýkrát odovzdávaná trofej, ktorú navrhol Silvio Gazzaniga.

Víťazom turnaja sa stalo domáce , ktoré vo finále zdolalo  2-1. Najlepším strelcom turnaja bol poľský útočník Grzegorz Lato.

Štadióny

Výsledky bojov v základných skupinách 
V nasledujúcich tabuľkách:
 B = počet získaných bodov
 Z = počet odohratých zápasov
 V = počet víťazstiev
 R = počet remíz
 P = počet prehier
 GS = počet strelených gólov
 GI = počet inkasovaných gólov
 GR = rozdiel skóre (GS-GI)
 zelenou farbou zvýraznené mužstvá majú zabezpečený postup do ďalšieho kola

Skupina 1

Skupina 2

Skupina 3

Skupina 4

Druhé kolo 
V nasledujúcich tabuľkách:
 zelenou farbou zvýraznené mužstvá majú zabezpečený postup do finále
 žltou farbou zvýraznené mužstvá hrajú zápas o tretie miesto

Skupina A

Skupina B

Zápas o tretie miesto

Finále

Zostava All-Star

Externé odkazy 
 FIFA.com 
 RSSSF archív 
 Planet World Cup - Germany 1974

Zdroj 

Majstrovstvá sveta vo futbale
 
Futbal
Dobročský prales

Dobročský prales je prales, ktorý sa nachádza na strednom Slovensku v katastrálnom území obce Čierny Balog v okrese Brezno. Územie pralesa je súčasťou rovnomennej národnej prírodnej rezervácie.

Poloha 
Nachádza v nadmorskej výške od cca 750 do  severovýchodne od obcí Sihla a Drábsko vo Veporských vrchoch. Celková výmera chráneného územia 5. stupňa ochrany je  a výmera ochranného pásma 4. stupňa ochrany je .

Ochrana 
Patrí medzi najstaršie chránené územie na Slovensku. Jeho ochrana začala v roku 1913 a posledná novelizácia 1993. Od roku 1996 je vstup verejnosti do pralesa zakázaný. Vstup je povolený len s odborným dohľadom a iba na chodníku, ktorý je na hranici lesa. V roku 1998 ocenil výbor ministrov Rady Európy udelením Európskeho diplomu. Prales patrí medzi národné prírodné rezervácie na Slovensku a medzi sústavu území európskeho významu NATURA 2000. Dobročský prales nie je súčasťou žiadneho vyššieho chráneného útvaru. NPR tak spravuje CHKO Poľana.

Dôvodom ochrany je „zachovanie pralesa vyznačujúceho sa rozmanitými, veľmi premenlivými formami štruktúry, čo umožňuje sledovať celý vývojový cyklus, od vzniku náletu až do zániku prestárnutých jedincov.“

Flóra 
Rastie tu jedľa, smrek, dub a menej javor horský, jaseň štíhly a brest horský. Niektoré jedince sú staré stovky rokov. V roku 1964 vietor zlomil Dobročskú jedľu, ktorá patrila medzi najmohutnejšie v Európe a mala vek cca 450500 rokov.

Referencie

Externé odkazy 
 Dobročský prales na Forestportáli
 Dobročský prales na webe podniku  Lesy SR
 Popis a fotodokumentácia  na pralesy.sk
 Sprievodcovská služba k Dobročskému pralesu – o.z. VYDRA

Územia európskeho významu na Slovensku
Národné prírodné rezervácie v Banskobystrickom kraji
Chránené územia v okrese Brezno
Čierny Balog
Pralesy na Slovensku
Mário Sedlár

PaedDr. Mário Sedlár, PhD. (* 20. december 1976, Topoľčany) je slovenský organista, klavirista, muzikológ a pedagóg, pôsobiaci v Opave a Ostrave. 

Od šiestich rokov sa venoval hre na klavíri na ZUŠ v Topoľčanoch (pedagóg Jana Úradníčková). Vyštudoval hru na organe a cirkevnú hudbu na Konzervatóriu v Bratislave (profesor Imrich Szabó), VŠMU (profesor Ferdinand Klinda) a Universität fur Musik vo Viedni (profesor Herbert Tachezi), ako aj hudobnú vedu na FFUK v Bratislave.

Kariéra 
S úspechom sa zúčastnil a je laureátom domácich i zahraničných organových súťaží a akadémií (Bratislava, Praha, Brno, Varšava, Zürich, Luxemburg, Innsbruck, Norimberg, Karlsruhe, atď.).
Účinkoval na mnohých festivaloch, so slovenskými a českými orchestrami a zbormi (Slovenská filharmónia, Symfonický orchester Slovenského rozhlasu, Štátny komorný orchester, Janáčkova filharmonie Ostrava, spevácky zbor Lúčnica, Musica Vocalis, atď.) a na koncertoch v Európe i v zámorí. Je zakladajúcim členom umeleckého zoskupenia pre duchovnú hudbu Harmonia Seraphica (1994).
Od roku 2004 pôsobí ako pedagóg na Cirkevnom konzervatóriu Nemeckého rádu v Opave.

Externé odkazy 
 Hudobné centrum
 Pedagógovia Opavského konzervatória
 kontakt: mariosedlar@hotmail.com

Zdroj 

Slovenskí organisti
Slovenskí klaviristi
Slovenskí muzikológovia
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Osobnosti z Topoľčian
Vladimír Janočko

Vladimír Janočko (* 2. december 1976, Košice) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant. Hrával na pozícií stredopoliara. 

Janočko je odchovancom košického futbalu. Do prvého tímu 1. FC Košice sa prebojoval v roku 1994. Počas jeho následného pôsobenia v tomto klube získal dvakrát titul v lige a hral aj v skupinovej fáze Ligy majstrov. Vo februári 2000 prestúpil do tímu gréckej najvyššej súťaži Škody Xanthi. V drese tohto klubu odohral jednu sezónu, počas ktorej skončil s klubom na ôsmom mieste v tabuľke. V roku 2001 prestúpil do rakúskeho klubu FK Austria Viedeň, za rekordnú sumu 2 milióny dolárov.Počas pôsobenia v tomto klube dosiahol viaceré hráčske úspechy; získal ocenenie rakúsky futbalista roku, dva tituly v ligy a trikrát získal rakúsky pohár. Po piatich rokoch v klube prestúpil do klubu FC Red Bull Salzburg, ktorý v tom čase viedla trénerská dvojica Giovanni Trapattoni a Lothar Matthäus a ktorý mal najvyššie ciele. V drese Salzburgu vyhral Janočko dvakrát ligu, do hlavnej súťaže Ligy majstrov sa však neprebojovali. Janočko dostával postupne z dôvodu širokého kádra ako aj zdravotných problémov čoraz menej príležitostí. V roku 2009, po zisku jeho druhého titulu v drese Salzburgu mu skončila zmluva a rozhodol sa ju nepredĺžiť. 27. mája 2009 podpísal dvojročnú zmluvu s ambicióznym klubom druhej rakúskej ligy Trenkwalder Admira.

V drese  odohral celkovo 41 zápasov, v ktorých strelil 3 góly. Pamätný je najmä jeho gól v zápase z 11. júna 2003 proti  z priameho kopu.

Úspechy

Klubové

1. FC Košice 
 Corgoň liga: 1997, 1998
 Slovenský superpohár: 1997

Austria 
 Rakúska Bundesliga: 2003, 2006
 Rakúsky pohár: 2003, 2005, 2006

Salzburg 
 Rakúska Bundesliga: 2007, 2009

Individuálne 
 Jedenástka roka: 1999
 Rakúsky futbalista roka: 2002
 Trofej Bruno pre najlepšieho futbalistu rakúskej ligy: 2003
 Slovenský futbalista roka: Víťaz: 2003, 2. miesto: 2002

Referencie

Externé odkazy 

 Vladimír Janočko na stránke transfermarkt.de
 Vladimír Janočko na stránke national-football-teams.com

Slovenskí futbalisti
Hráči MFK Košice
Hráči Škoda Xanthi
Hráči FK Austria Wien
Hráči FC Red Bull Salzburg
Hráči VfB Admira Wacker Mödling
Osobnosti z Košíc
FC Red Bull Salzburg

FC Red Bull Salzburg je rakúsky futbalový klub sídliaci v meste Salzburg. Klub bol založený 13. septembra 1933 ako SV Austria Salzburg. Klub kúpila v roku 2005 spoločnosť Red Bull a s touto zmenou prišla i zmena názvu. Počas ligového zápasu s LASK Linz brankára Eddie Gustafssona brutálne fauloval súperov útočník Lukas Kragl. Gustafsson má fraktúru oboch podkolenných kostí.

Úspechy 
Rakúska Bundesliga
 Víťazi - 1994*, 1995*, 1997*, 2007, 2009, 2010, 2012, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022.

Rakúsky pohár
 Víťazi - 2011/12, 2013/14. 

 Rakúsky superpohár: 1994*, 95*, 97*.

Pohár UEFA
 Finalista - 1994*

* ako Austria Salzburg

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka 

 
Red Bull Salzburg
Futbalové kluby založené v 1933
Minótauros

Minótauros (iné názvy: Mínótauros, Minotauros, Minotaurus, zriedkavo Minotaur;  gr. Minótauros/iný prepis Mínótauros, lat. Minotaurus) je postava v gréckej mytológii s ľudským telom a býčou hlavou.

Podľa legendy manželku krétskeho kráľa Minoa – Pásifaé zviedol biely býk. Po čase porodila Minotaura, netvora s ľudským telom a býčou hlavou. Kráľ si nechal od známeho aténskeho staviteľa a sochára Daidala postaviť labyrint, do ktorého potom nevlastného krvilačného syna uväznil. Nevernej kráľovnej Pásifaé pripravil kráľ Minos rafinovanú a krutú smrť.

Medzi Krétou a Aténami vypukla vojna potom, čo bol na hrách v Aténách zabitý syn kráľa Mina Androgeós. Atény padli a boli odvtedy povinné odvádzať Kréte ľudskú obeť – každý deviaty rok museli poslať sedem panien a sedem chlapcov pre Minotaura. 

Syn aténskeho kráľa Aigea Théseus sa vypravil s obeťami loďou na Krétu a bol odhodlaný netvora zabiť. Krétsky kráľ ho milo prijal, poprial mu šťastie, no upozornil ho, že aj keď Minotaura zabije, nedostane sa z labyrintu von. 

S pomocou bohyne Afrodity sa Théseovi zapáčila kráľovská dcéra Ariadna a aj ona sa do  neho zamilovala. V predvečer boja dala Théseovi kúzelný meč a klbko nite, ktoré za sebou mal rozmotávať, vďaka čomu nájde cestu von.

Ráno boli obete odvedené k labyrintu, ale do vnútra vošiel len Théseus, ktorý cestou odvíjal Ariadninu niť a chodbami sa dostal až netvorovi a Minotaura v ťažkom súboji  zabil. Dostal sa von z labyrintu. Kráľ mu ďakoval za zabitie netvora a zrušil povinnú každoročnú obetu Atén.

V umení 
Z čias antiky sa zachovalo veľa zobrazení Minotaura:
 maľba na Atické čaši Théseus zabíja Minotaura zo začiatku 5. st. pred Kr. (dnes sa nachádza v archeologickom múzeu v Aténach)
 socha Minotauros pochádzajúca asi z 3. – 2. st. pred Kr. (dnes sa nachádza vo Vatikánskom múzeu)
 z moderných maliarov zobrazili Minotaura niekoľkokrát Henri Matisse a aj Pablo Picasso.

Pozri aj 
Minóov labyrint

Referencie 

 Gerhard Löwe, Heindrich Alexander Stoll, ABC Antiky
 Publius Ovidius Naso, Proměny
 Rudolf Mertlík, Starověké báje a pověsti
 Vojtech Zamarovský, Bohovia a hrdinovia antických bájí, slovník antickej mytológie
 Eduard Petiška (Václav Fiala), Staré grécke báje a povesti

Zdroj 
 

Postavy gréckej mytológie
Kréta
Tibicos

Tibicos (iné názvy: tibi, vodný kefír, japonské vodné kryštály) je kultúra baktérií a kvasiniek v substráte z polysacharidov vytváranom samotnými baktériami. Podobne ako pri kefíri, mikróby prítomné v tibicose žijú v symbióze, aby udržali stabilnú kultúru. Tibicos je schopný prežívať v rôznych tekutinách s obsahom cukru. Spotrebováva cukor, ktorý premieňa na kyselinu mliečnu, alkohol (etanol) a oxid uhličitý.

Príprava

Základná príprava spočíva v pridaní tibicos do roztoku cukru a vo fermentácii 24 až 48 hodín. Typický recept môže vyzerať takto:
 1/4 až 1/2 pohára tibicos
 20 hrozienok alebo 1 sušená figa, rozpolená
 1/2 citróna
 60 gramov bieleho cukru
 1 liter vody
 2-litrová nádoba s vekom

Rozpustíme cukor vo vode, pridáme šťavu z citróna, polovicu citróna a hrozienka alebo figu. Po premiešaní vložíme tibicos a zakryjeme nádobu. Nádobu necháme fermentovať v izbovej teplote 24 až 48 hodín. Po dokončení nápoj prefiltrujeme, tibicos prepláchneme a môžeme pripraviť ďalšiu várku. S fľašou by sa počas fermentácie nemalo manipulovať.

Externe odkazy 

 Vodný kefír - tibi-kombucha.szm.com

Nápoje
Kyslomliečne výrobky
Fermentované nápoje
Sledge hokej

Sledge hokej alebo hokej na sánkach (v USA známy tiež pod názvom sled hockey) je zimný kolektívny šport, obdoba ľadového hokeja primárne určená pre ľudí s telesným postihnutím. Od roku 1994 je súčasťou Zimných paralympijských hier.

História 
Sledge hokej má pôvod vo švédskom Štokholme, kde ho v roku 1960 vymysleli dvaja muži v rehabilitačnom centre, aby mohli hrať hokej aj napriek telesnému postihnutiu. 

Kvôli počiatočnému poklesu záujmu o tento nový šport sa prvá súťaž konala až v roku 1969 a zúčastnilo sa na nej päť družstiev z Európy. Roku 1981 založilo Spojené kráľovstvo prvé národné sledge hokejové mužstvo a o rok neskôr ju nasledovala aj Kanada. Postupne vznikli ďalšie národné reprezentácie Spojených štátov amerických, Estónska, Japonska, Švédska a Nórska.

V roku 1994 bol zaradený do programu Zimných paralympijských hier v Lillehammeri, v Nórsku. Vo finále zvíťazila reprezentácia Švédska nad Nórskom, čím sa stala historicky prvým víťazom v sledge hokeji na zimných paralympijských hrách. Na Zimných paralympijských hrách 2010 vo Vancouveri boli prvýkrát v histórii povolené zmiešané tímy.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Sledge hokej na Slovensku

Paralympijské športy
Kolektívne športy
Hokej
Jiří Císler

Jiří Císler (* 4. február 1928, České Budějovice – † 17. apríl 2004, Praha) bol český herec, komik, režisér, spisovateľ, hudobník a dramatik.

Vyštudoval obchodnú akadémiu, ale prešiel k umeniu. Začínal ako huslista v orchestri Jihočeského divadla v Českých Budějovicích, na javisko ho priviedol režisér Miroslav Macháček. Prešiel operetou aj operou, zakotvil v činohre. Začiatkom 60. rokov prišiel do pražského Divadla na Fidlovačce, pôsobil tiež v divadlách v Pardubiciach, Mladej Boleslavi, Ústí nad Labem, začiatkom 70. rokov sa opäť vrátil do Prahy, do divadla (Semafor, a tiež do Ateliér, Činoherního klub). Od roku 1990 bol zakladateľom a vedúcim Hravého divadla v Prahe. Jiří Císler je autorom hier, muzikálov, skladieb scénickej hudby.

Herecká filmografia

Film 
1982 Jak svět přichází o básníky 
1983 Anděl s ďáblem v těle 
1983 Tisícročná včela

Televízia 
Sešlost Luďka Nekudy
Princezny na trvalou
Babička se zbláznila
Perníkový dědek
Inženýrská odysea (TV seriál)
Návštěvníci (TV seriál)

 Diskografia 
 1996 Humoriáda Jiřího Císlera - Hurikán Records HR 0049-4 311, MC

 Kompilácie 
 1988 Šel jsem světem, Písničky pro herce - Jiří Zmožek - Supraphon, LP - 08. „Odcházím“ - Jiří Císler (Jiří Zmožek/Pavel Kopta)
 1989 Šmoulové a Gargamel - Supraphon, LP - 11. „Gargamel se zlobí (Le Schtroumpf Robot)“
 1990 Tom a Jerry - ,LP
 1997 Klub komiků 2 – Jiřina Bohdalová - Emi, CD
 1997 Klub komiků 2 – Petr Nárožný'' - Emi, MC ,CD

Referencie

Zdroj

Externé odkazy 
 Stranky o Jiřím Císlerovi - cisler.estranky.cz
 Csfd.cz
 Kinobox.cz/cfn

Českí divadelní herci
Českí filmoví herci
Českí televízni herci
Českí operní speváci
Českí operetní speváci
Českí hudobní skladatelia
Českí dramatici
Českí divadelní režiséri
Osobnosti z Českých Budějovíc
Michal Bukovič

Michal Bukovič (*  17. september 1943, Praha – † 31. január 2008, Praha) bol český textár, scenárista a moderátor. Jeho piesne spieval hlavne Karel Zich, ale tiež Karel Gott, Michal Tučný, Miki Volek, Věra Martinová alebo Rangers – Plavci. Venoval sa tiež prekladom piesňových textov z češtiny do angličtiny.

Zo života 
Texty piesní začal písať v roku 1970, profesionálne od roku 1973. Medzi rokmi 1977 až 1983 pracoval v hudobnom vydavateľstve Panton.

Tvorba 
 1947 Láska na druhý pohled - texty piesní k filmu

Referencie

Zdroj

Externé odkazy 
 Profil - osobnosti.cz
 Profil - karelzich.cz

 
Českí textári piesní
Českí moderátori
Osobnosti z Prahy
Pavel Vrba (básnik)

Pavel Vrba (* 16. apríl 1938, Brno – † 7. september 2011, Praha) bol český básnik, publicista, spisovateľ a piesňový textár. Jeho texty interpretujú napr. Olympic Věra Špinarová, Petr Spálený, Helena Vondráčková, Petr Novák, Michal David, Karel Gott, Bohemia, Blue Effect a ďalší.

Ocenenia 
 Strieborná Děčínská kotva
 Strieborná Děčínská kotva
 Bronzová Bratislavská lýra
 Zlatá Bratislavská lýra
 Strieborná Bratislavská lýra
 Bronzová Bratislavská lýra
 1985 Zlatá Bratislavská lýra za pieseň Co je vůbec v nás, ktorú interpretovala skupina Olympic, hudbu zložil Petr Janda
 výročná cena ČHF 91 - za textovú tvorbu
 1992 2. cena Národní soutěž o muzikál, za 451° Fahrenheita - Zapalova

Knižná tvorba 
Praha - kaleidoskop velkoměsta, Pressfoto, 1991, fotografie: Michal Polák,
Yvetta Simonová a její osudoví muži, HAK (Humor a kvalita), 1996, ISBN 80-85910-09-8, (2. doplnené vydanie: Andrej Šťastný, 2004, ISBN 80-86739-14-7)
A prošlo tu 60 + 6 andělů, HAK (Humor a kvalita), 1998, ISBN 80-85910-18-7,
Můj Ahasver (zbierka poézie), Primus, 2003, ISBN 80-86207-58-7, ilustrácie: Jan Antonín Pacák
Jasná zpráva (knižka piesňových textov), Pepa Praha, 2003,
Medvědí knížka, Fany, 2008, ISBN 978-80-254-1804-8,
NOHY viděné očima Jakuba Ludvíka a Pavla Vrby

Diskografia 
Okrem albumov, ktoré obsahujú texty piesní Pavla Vrby vyšli tieto albumy:
 1973 VRBA - , LP 
 1988 Jasná zpráva - , LP 
 2003 Jasná zpráva - , CD

Zdroj

Referencie

Externé odkazy 
 Osobné stránky
 Cfn
 
 Na MUZIKUS.CZ
 Stránky vydavateľstva Supraphon
 

Českí básnici
Českí textári piesní
Českí publicisti
Českí spisovatelia
Osobnosti z Brna
Pochovaní v Prahe
Enterokináza

Enterokináza alebo enteropeptidáza je enzým, ktorý sa u človeka podieľa na trávení bielkovín. Produkujú ho bunky dvanástnika. K jeho sekrécii dochádza vždy, keď sa potrava dostane zo žalúdka do dvanástnika. Jeho funkcia spočíva v premene neaktívneho trypsinogénu na aktívny trypsín a nepriamej aktivácii pankreatických enzýmov.

Zdroj 
 

Enzýmy
Echelon

Echelon je sústava prostriedkov určených na zachytávanie a spracúvanie (analyzovanie, kontrolovanie) komunikácie cez komunikačné družice. Je súčasť systému s názvom Zmluva o bezpečnosti UK-USA (UKUSA), ktorá bola podpísaná v roku 1948.
Riadi ho National Security Agency (NSA) v spolupráci so Spojeným kráľovstvom, Kanadou, Austráliou a Novým Zélandom . Zameriava sa na nevojenské ciele.

Dejiny 
Systém Echelon vznikol na začiatku 70. rokov 20. storočia.

Referencie

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 Čo je to ECHELON? (Blackhole)
 Echelon - mýty a realita 
  Čo je to ECHELON? 

Špionáž
Erik Grendel

Erik Grendel (* 13. október 1988, Handlová) je slovenský futbalista, ktorý momentálne hrá za slovenský klub FK Železiarne Podbrezová. Jeho pozíciou je post záložníka.

Klubová kariéra

Slovan Bratislava 
Narodil sa v Handlovej a jeho prvý futbalový klub boli treťoligove Michalovce. Bol na skúške v Dortmunde, ale prišiel do Dubnice. V septembri 2009 prestúpil z MFK Dubnica za 350 000 eur do ŠK Slovan Bratislava.

Trnava 
V lete 2018 prestúpil Grendel do Spartaku Trnava. So Spartakom hral v skupinovej fáze Európskej ligy, kde obsadila Trnava 3. miesto. Grendel prispel k tretiemu miestu dvoma asistenciami. V slovenskej Fortuna lige v sezóne 2018/19 zatiaľ zaznamenal 3 góly. Skóroval proti Senici ( doma), Zlatým Moravciam ( vonku) a Trenčínu ( doma).

Externé odkazy 

 Profil na Spartak.sk

 Profil na 90minut.pl
 Profil na transfermarkt.co.uk

Slovenskí futbalisti
Hráči MFK Dubnica
Hráči ŠK Slovan Bratislava
Hráči Górnik Zabrze
Osobnosti z Handlovej
Ženská dvojhra na Medibank International Sydney 2010

Ženská dvojhra na Medibank International Sydney 2010 sa hrala ako súčasť Medibank International Sydney 2010 od 10. januára do 16. januára. Turnajový titul získala Ruska Jelena Dementievová, ktorá vo finále zdolala Američanku Serenu Williamsovú. Bol to jej 15. titul na okruhu WTA.

Dvojhra

Nasadenie

Odmeny a body do rebríčka

Výsledky

Finále

Horná polovica

Dolná polovica

Externé odkazy 
 Pavúk dvojhry

Medibank International Sydney 2010
Bôrik (Žilina)

Bôrik je mestská časť Žiliny. V súčasnosti (2022) má mestská časť 3 529 obyvateľov.

Mestská časť Bôrik je zložená predovšetkým z rodinných domov, radovej výstavby a nachádza sa tu veľký mestský park. Dominantou Bôrika je výšková budova Amfiteáter. Mestskou časťou preteká malý znečistený kanál, ktorým je potok Všivák. Táto mestská časť sa nachádza medzi mestským časťami Vlčince a Hliny.

Vznik názvu mestskej časti Bôrik 
Názov mestskej časti je odvodený od názvu kopca Bôrik, na ktorom mestská časť vznikla.

Referencie

Iné projekty 

Mestské časti Žiliny
Čchun-čchiou (kniha)

Čchun-čchiou (iné názvy: Anály jarí a jesení, Anály jari a jesene, Jarné a jesenné anály, Letopisy jarí a jesení, Letopisy jari a jesene, Jarné a jesenné letopisy, Kronika od jari do jesene, Kronika jarí a jesení, Kronika jari a jesene, Jar a jeseň, Jari a jesene, Od jari do jesene; ,  - doslova: „letopisy“ alebo viac doslova „jar-jeseň“) je jedna z piatich klasických kníh čínskej literatúry, ktorých autorstvo sa pripisuje Konfuciovi. 

Čínske slová čchun-čchiou znamenajú doslova jar-jeseň a v starovekej čínštine boli metonymiou pre roky, názov knihy sa preto prekladá ako anály alebo letopisy. Dielo obsahuje stručné zápisy o vybraných udalostiach z rokov 722-481 pred Kr., t. j. z obdobia vlády dvanástich kniežat štátu Lu, v ktorom anály vznikli. Z diela Meng-c’a a Mo Tiho vieme, že podobné anály sa viedli aj v iných čínskych štátoch, tie sa však nedochovali. Časový rámec záznamov sa niekedy používa ako datovanie obdobia jari a jesene, ktorému prepožičal svoje meno.

Hoci sa autorstvo tradične pripisuje Konfuciovi, pravdepodobné je, že boli spísané viacerými kronikármi zo štátu Lu. Jednotlivé zápisy sú stručné, neosobné a stereotypné. Témy sa obmedzujú na udalosti dôležité pre štát, ako smrť vládcov, nástup na trón, vojny, živelné pohromy alebo stretnutia vládcov. Moderné rozbory astronomických udalostí ukazujú, že zápisy sú pomerne presné.

Komentáre 
Keďže je text diela veľmi stručný, boli k nemu pridané viaceré komentáre. Komentáre k Análom tvoria veľkú časť konfuciánskej mravoučnej tradície. Kniha Chanov vymenúva päť komentárov:
 Cou-š´ čuan
 Ťia-š´ čuan
 Kung-jang čuan
 Ku-liang čuan
 Cuo Čuan

Z týchto piatich komentárov sa zachovali len posledné tri. Komentáre Kung-jang čuan a Ku-liang čuan sú tradične spájané s Konfuciovým žiakom C´-siaom. Najobšírnejším komentárom je Cuo Čuan, ktorého autorom je Cuo Čiou-ming.

Ďalšia literatúra

Externé odkazy 
 celý text Análov v čínštine

Zdroj 

Čínske knihy
Literatúra v čínskom jazyku
Konfucianizmus
Motorový rušeň 751

Motorový rušeň radu 751 (podľa starého značenia ČSD T 478.1) je skriňový štvornápravový rušeň s usporiadaním pojazdu Bo´ Bo´ a elektrickým prenosom výkonu. Rušne vyrábala spoločnosť ČKD v rokoch 1964–1971.

História 
V polovici šesťdesiatych rokov dvadsiateho storočia bolo potrebné vyvinúť rušeň, ktorý by nahradil parné rušne pri vozbe osobných vlakov a ľahkých nákladných vlakov na neelektrifikovaných tratiach. Pri zadávaní projektu ešte nebolo rozhodnuté, či sa má použiť elektrický alebo hydraulický prenos výkonu. Preto bolo rozhodnuté o výrobe dvoch variant nových rušňov: T 478.1 s elektrickým prenosom výkonu a T 478.2 s hydraulickým prenosom výkonu . Dva prototypy boli vyrobené v roku 1964 a do skúšobnej prevádzky nastúpili v roku 1965. Elektrický prenos výkonu sa osvedčil, a preto bol vývoj rušňov s hydraulickým prenosom výkonu zastavený. 

Overovacia séria piatich kusov bola vyrobená v roku 1966 a výroba prvej série prebehla v roku 1967. Nasledovala druhá séria, vyrábaná v rokoch 1968 – 1969: 78 rušňov s parným generátorom a 52 bez parného generátoru, ktoré boli označené ako T 478.2. Posledná, tretia séria bola vyrobená v rokoch 1970 – 1971: 60 rušňov s parným generátorom a 30 bez neho. 

Celkovo bolo vyrobených 230 rušňov radu T 478.1 a 82 rušňov radu T 478.2 .

Vlastnosti 
Maximálna rýchlosť je 100 km/h, trvalý výkon je 1102 kW. Dĺžka cez nárazníky je 16500 mm, výška 4103 mm a šírka 2940 mm .

Rekonštrukcie 

Najvýznamnejšou rekonštrukciou bola rekonštrukcia na rad 749 (týkala sa výhradne rušňov Českých dráh). Rekonštrukcia spočívala vo vyradení parného generátoru a dosadení alternátoru na elektrické vykurovanie súprav. Celkovo bolo v rokoch 1994 – 1995 rekonštruovaných 34 rušňov radu 751 a 26 rušňov radu 752. Ostatné rušne radu 752 boli preznačené na rad 751.3.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rušeň 751 (T 478.1) - Popis a technické parametre
 Atlas lokomotiv - Lokomotiní řady 751 (T 478.1), 749 (cs)]
 Stránky Spolku Přátel Zamračených zasvěcené strojům řady 749 a 751

Rušne ČKD
Sigourney Weaverová

Sigourney Weaverová, rodným menom Susan Alexandra Weaverová (* 8. október 1949, Manhattan, New York) je americká herečka.

Životopis 
Narodila v New Yorku bývalému prezidentovi televíznej spoločnosti NBS Patovi Weaverovi a prominentnej anglickej herečke Desirée Hawkins Inglesovej. V osemnástich rokoch bola v rámci dobrovoľníckého projektu v izraelskom kibuci. Študovala na Yale a potom sa v roku 1984 vydala za divadelného režiséra Jima Simpsona. Spočiatku spolupracovala s Woody Allenom. Najviac sa však preslávila úlohou Ellen Ripleyovej v štvordielnej ságe Votrelec. Za úlohu v komédii Podnikavé dievča bola nominovaná na Oscara a získala za ňu Zlatý glóbus.

Filmografia 

 1977 – Annie Hallová (Annie Hall)
 1978 – Madman
 1979 – Votrelec (Alien)
 1981 – Očitý svedok (Eyewitness)
 1982 – Rok nebezpečného života (The Year of Living Dangerously)
 1983 – Transakcia storočia (Deal of the Century)
 1984 – Krotitelia duchov (Ghostbusters)
 1984 – Terror In The Aisles
 1985 – Une Femme ou Deux
 1986 – Polmesačná ulica (Half Moon Street)
 1986 – Votrelci (Aliens)
 1988 – Gorily v hmle (Gorillas in the Mist: The Story of Dian Fossey)
 1988 – Podnikavé dievča (Working Girl)
 1989 – Krotitelia duchov II (Ghostbusters II)
 1992 – Votrelec 3 (Alien 3)
 1992 – 1492: Dobytie raja (1492: Conquest of Paradise)
 1993 – Dave
 1994 – Death and the Maiden
 1995 – Vraždy podľa predlohy (Copycat)
 1995 – Jeffrey
 1997 – Ľadová búrka (The Ice Storm)
 1997 – Snehulienka: Príbeh hrôzy (Snow White: A Tale of Terror)
 1997 – Votrelec: Vzkriesenie (Alien Resurrection)
 1999 – Mapa môjho sveta (A Map of the World)
 1999 – Galaxy Quest
 2000 – Company Man
 2001 – Pred svadbou nie! (Heartbreakers')
 2002 – Ciciak (Tadpole)
 2002 – Chlapci (The Guys)
 2003 – Holes 2004 – Osada (The Village)
 2004 – Obyčajní hrdinovia (Imaginary Heroes)
 2006 – Snehový koláč (Snow Cake)
 2006 – The TV Set 2006 – Pochybná sláva (Infamous)
 2007 – Dievča v parku (The Girl in the Park)
 2007 – Happily N'Ever After (Happily N'Ever After)
 2008 – Uhol pohľadu (Vantage Point)
 2008 – Prosíme pretočte (Be Kind Rewind)
 2008 – Baby Mama 2008 – WALL•E 2008 – Príbeh o zúfalčekovi (The Tale of Despereaux)
 2009 – Prayers for Bobby 2009 – Avatar 2009 – ACID TEST: The Global Challenge of Ocean Acidification 2010 – Crazy on the Outside''

Iné projekty

Zdroj

Divadelné herečky USA
Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Rozprávači audiokníh
Dabingové herečky USA
Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon (dráma)
Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe
Držiteľky ceny BAFTA za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe
Hollywoodsky chodník slávy
Absolventi Stanford University
Osobnosti z Manhattanu
Osobnosti USA anglického pôvodu
Osobnosti USA škótskeho pôvodu
Bitka o Lypovec

Bitka o Lypovec bolo ozbrojené stretnutie medzi jednotkami slovenskej Rýchlej brigády a vojskami sovietskej Červenej armády, ktorá sa konala 22. júla 1941. Išlo o prvú väčšiu bitku medzi slovenskými a sovietskym vojskami od vyhlásenia vojny proti Sovietskemu zväzu. Sovietsku obranu pri prechodoch na rieke San tvorilo jednotky 10. opevneného priestoru sovietskej 12. armády. Rýchlej brigáde sa s počtom necelých 5 000 vojakov, 43 tankov a 123 diel podarilo obsadiť Lypovec, ale vinou veliteľa brigády plukovníka Rudolfa Pilfouska pri ďalšom postupe brigáda narazila na 15-tisícovú streleckú divíziu Červenej armády. Keďže slovenským tankom došlo palivo, vojaci museli viesť neúmerne ťažké boje a od zničenia ich zachránilo iba delostrelectvo, ktorému sa podarilo zdecimovať Sovietov natoľko, aby slovenskí vojaci stihli ustúpiť.

Referencie

Literatúra 
 MIČIANIK, P.: Slovenská armáda v ťažení proti Sovietskemu zväzu I. (1941-1944). V operácii Barbarossa. Banská Bystrica 2007.

Bitky druhej svetovej vojny
Operácia Barbarossa
Bitky na Ukrajine
Bitky Sovietskeho zväzu počas druhej svetovej vojny
Bitky v 1941
Letisko Zadar

Letisko Zadar (), (IATA: ZAD, ICAO: LDZD) je jedno z deviatich letísk v Chorvátsku.

Letisko bolo otvorené v roku 1968. Nachádza sa neďaleko dediny Zemunik Donji 7 km východne od Zadaru a je položené v nadmorskej výške 88 m.

Počas vojny v Chorvátsku, bolo úplne zničené. Obnovené letisko je vo vlastníctve Chorvátskej republiky s podielom 55%, Zadarskej župy s podielom 20%, mesta Zadar s podielom 20% a obce Zemunik Donji s podielom 5%.

Aerolínie a destinácie

Pravidelné linky

Zdroj 

Letiská v Chorvátsku
Lê Ðức Thọ

Lê Ðức Thọ (* 14. október 1911, Phan Đình Khải, Vietnam - † 13. október 1990) bol vietnamský revolucionár, generál, diplomat a politik. Bol ocenený Nobelovou cenou za mier spolu s Henrym Kissingerom v roku 1973, cenu však odmietol.

Životopis 
Narodil sa v Phan Đình Khải, vo vietnamskej provincii Nam Ha.

V roku 1930 pomáhal so zakladaním Indočínskej komunistickej strany. Francúzske koloniálne autority ho väznili v rokoch 1930 až 1936 a znova v rokoch 1939 - 1944. Po prepustení v roku 1945 pomáhal viesť vietnamské oslobodenecké ľavicové hnutie Viet Minh proti francúzskej nadvláde, kým nebola podpísaná Ženevská konferencia (1954). Potom sa pridal do politbyra Lao Dong Vietnamskej robotníckej strany (od roku 1955 Komunistická strana Vietnamu).

Americká intervencia 
Lê viedol Vietkong do boja proti juhovietnamskej vláde. Začiatkom 60. rokov sa do Vietnamskej vojny aktívne zapojili aj Spojené štáty. Niekoľko kôl Parížskych mierových rokovaní (verejných aj tajných) sa uskutočnilo medzi rokmi 1969 a 1973. Zatiaľ čo Xuan Thuy viedol oficiálnu skupinu vyjednávačov zastupujúcu Demokratickú republiku Vietnam na rokovaniach v Paríži, Lê a Henry Kissinger (v tom čase poradca USA v otázkach národnej bezpečnosti) sa od februára 1973 angažovali v tajných rokovaniach, ktoré napokon viedli k ukončeniu bojov v podobe Parížskej mierovej zmluvy z dňa 23. januára 1973. Základné dohody v zmluve boli: prepustenie vojnových zajatcov do 80 dní; dodržiavanie prímeria bude kontrolované Medzinárodnou kontrolnou komisiou (ICC); slobodné a demokratické voľby v Južnom Vietname; pomoc USA Južnému Vietnamu bude pokračovať; severovietnamské jednotky môžu zostať v Južnom Vietname.

Zatiaľ čo 23. január je všeobecne uznávaný ako dátum prijatia Mierovej zmluvy, rokovania pokračovali, pretože sa stále objavovali občasné boje v niektorých regiónoch. Hoci americké pozemné jednotky boli z Južného Vietnamu stiahnuté, bombardovanie pokračovalo, pričom obe strany sa navzájom obviňovali z rozpútavania bojov. Preto sa Thọ a Kissinger stretli v máji a júni 1973 v Paríži, aby znova zaviedli do praxe dodržiavanie mierových dohôd. 13. júna 1973 podpísali USA a Demokratická republika Vietnam (Severný Vietnam) spoločné vyhlásenie, v ktorom sa zaviazali, že sa budú vzájomne podporovať v plnení Parížskej zmluvy.

Nobelova cena za mier 
Lê a Henry Kissinger boli spoločne ocenení Nobelovou cenou v roku 1973 za ich úsilie v rokovaniach, ktoré predchádzali podpísaniu Parížskej mierovej zmluvy.Avšak Lê odmietol cenu prijať. Odôvodnil to tým, že v jeho krajine stále nie je mier.

Neskoršie obdobie 
V rokoch 1978 - 1982 bol Lê vymenovaný severovietnamskou vládou na miesto hlavného poradcu hnutia za národné oslobodenie Kambodže (FUNSK) a neskôr rodiacej sa Ľudovej republiky Kambodža. Jeho úlohou bolo zaistiť, aby Červení Kméri neprevzali kontrolu nad vietnamskými záujmami v Kambodži po tom, ako bola zvrhnutá ich vláda.

Zomrel 13. októbra 1990 v hanojskej vojenskej nemocnici.

Referencie

Zdroj 

Vietnamskí politici
Nositelia Nobelovej ceny za mier
Revolucionári
El Cuerpo del Deseo

El cuerpo del deseo (Túžba tela) je telenovela z roku 2005 napísaná Juliom Jimenézom, ktorá má 143 častí. V hlavných úlohách hrajú Mario Cimarro, Lorena Rojas a Andrés García, vo vedľajších úlohách Erick Elias, Vanessa Villela, Diana Osorio a ako hlavná záporná postava Martín Karpan. Telenovela je remake-om inej telenovely En Cuerpo Ajeno (V cudzom tele) z roku 1992.

Dej 
Túžba tela rozpráva príbeh Pedra José Donosa, bohatého muža, ktorý vo svojich sedemdesiatich rokoch už dosiahol všetko, čo si zaumienil, vrátane lásky Isabel Arroyovej, mladej a atraktívnej ženy. Nanešťastie, zásahom osudu Pedro José náhle zomiera na infarkt v rovnakom čase ako mladý roľník menom Salvador Cerinza. Duša Pedra José Donosa sa však odmietne vzdať všetkého, čo na tomto svete zanechal a prevtelí sa do tela predčasne zosnulého Salvadora Cerinzu.

Vďaka novej príležitosti, ktorú mu život dal, sa Pedro José vracia, hľadajúc všetko, čo stratil, bez toho aby tušil, čo všetko odhalí. Nezvyčajný a tajomný návrat Pedra Josého, teraz už v tele mladíka, spustí sériu udalostí, pri ktorých vyjdu na povrch mnohé tajomstvá, pravdy a klamstvá.

Takto Pedro José zistí, že Isabel Arroyová bola milenkou jedného z jeho verných zamestnancov Andrésa Coronu, že jasnovidka Gaetana Charryová je podvodníčka, ktorá nedisponuje vlastnosťami, ktorými sa prezentovala, že jeho svokra Nina Arroyová a jej sestra Rebeca Macedová sú ziskuchtivé ženy a že Walter, komorník, o ktorého sa staral, k nemu v skutočnosti prechovával hlbokú nenávisť.

Vďaka novým podmienkam sa Pedro José utvrdí v dôvere k Abigail, jeho vernej gazdinej a jej synom Antoniovi a Simonovi, takisto ako k Valerii, milej a láskavej sesternici Isabel. Vinní alebo nevinní - nikto nebude môcť utiecť pred znepokojivou prítomnosťou tohto cudzinca, ktorý prišiel, aby si vyrovnal účty s nepriateľmi a ochránil tých, ktorí ho mali vždy radi.

Osoby a obsadenie 
 Lorena Rojas - Isabel Arroyo
 Mario Cimarro - Salvador Cerinza
 Andrés García - Pedro José Donoso
 Martín Karpan - Andrés Corona
 Vanessa Villela - Ángela Donoso
 Roberto Moll - Walter Franco
 Jeannette Lehr - Gaetana Charry
 Erick Elías - Antonio Domínguez
 Diana Osorio - Valeria Guzmán
 Pablo Azar - Simón Domínguez
 Yadira Santana - Vicky
 Rosalinda Rodríguez - Cantalicia Muñetón
 Martha Picanes - Rebeca Macedo
 Anna Silvetti - Abigail Domínguez
 Eduardo Serrano - Felipe Madero
 Liz Coleandro - Nina Arroyo
 Vivian Ruiz - Lupe
 Arianna Coltellacci - Consuelo Guerrero
 Sabrina Olmedo - Matilda Serrano
 Alcira Gil - Doña Lilia

Ocenenia 
 Premios Orquídea 2005 de la Asociación Orquidea USA
 Najlepší medzinárodný herec 2005: Mario Cimarro
 Najlepšia medzinárodná herečka USA 2005: Lorena Rojas
 Najlepší herec vo vedľajšej úlohe USA 2005: Pablo Azar

 Americký časopis FAMA
 Najlepší mužský výkon: Mario Cimarro

Zdroj 
 

Telenovely USA
Telenovely z 2005
Telenovely televízie Telemundo
Cena za dobré susedstvo a porozumenie

Cena za dobré susedstvo a porozumenie () je cena, na ktorej sa dohodli 15. decembra 2008 ministri zahraničných vecí Maďarskej republiky a Slovenskej republiky Kinga Gönczová a Ján Kubiš. Cena sa každoročne udeľuje za významný prínos v maďarsko-slovenských vzťahoch.

Nositelia 
 2009Rudolf Chmel a starosta obce Hejce Géza Rohály
 2010Horskí záchranári z Vysokých Tatier a Slovensko-maďarská jednotka na Cypre
 2011Historik Csaba Gy. Kiss a Špeciálna kynologická záchranná služba Slovakia
 2012Občianske združenie pre obnovu ipeľských mostov a maďarskej nadácie Terra Recognita
 2013predsedníčka Dámskeho vínneho rádu Panónia pani Ildikó Koncz Keményné, občianski aktivisti Adrián Artimovič a Jozef Kocka

Referencie

Externé odkazy 
 Pravda: Kubiš s Gönczovou vymysleli cenu za zlepšenie vzťahov medzi štátmi
 The Budapest Times: Joint peacekeeping unit, mountain rescuers recieve Hungarian-Slovak prize 
 Péter Balázs and Miroslav Lajčák presented the "Good neighborhourly relations and understanding" awards 
 FN.hu: Jószomszédság és megértés Szlovákiával 

Slovenské ocenenia
Maďarské ocenenia
Rajecký hrad

Rajecký hrad, resp. Rajec sú ruiny, ktoré sa nachádzajú v katastrálnom území obce Jasenové na ostroži severne od kopca Dubová v nadmorskej výške približne  Z hradu sa zachovali iba zvyšky kamenného muriva doložené archeologickým prieskumom, s náznakmi valu pomerne skromného objektu. Pred objavením kamenného muriva sa predpokladalo, že ide o predhistorické hradisko. Pôvodne sa poloha hradu Rajec predpokladala na južných svahoch kopca Dubová smerom do Malej Čiernej, prípadne niekde na ostrovoch starého toku Rajčanky.

Dejiny 
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1299, no postavený bol niekedy v poslednej štvrtine 13. storočia, pretože existujú správy, že pôvodným majiteľom hrad násilne zabral v roku 1297 Matúš Čák Trenčiansky. Po jeho smrti hrad pripadol kráľovi. V rokoch 13921397 bol hrad záložným majetkom Kaplaniovcov. Potom ho kráľ Žigmund Luxemburský dal zbúrať a opustený hrad prešiel pod správu lietavského panstva. Archeologický prieskum potvrdil existenciu kamenného objektu chráneného zemným valom s palisádou. Celkové rozmery dosahovali približne 120 x 80 metrov.

Referencie

Externé odkazy 
 www.hrady.sk
 Fotografie z miesta pôvodného hradu 

Hrady a zámky na Slovensku
Ruiny na Slovensku
Jasenové
Stavby v okrese Žilina
Nemecko na Zimných olympijských hrách 2010

Nemecko na Zimných olympijských hrách 2010 reprezentovalo 153 športovcov, ktorí súťažili vo všetkých 15 športoch. Z kolektívnych športov malo Nemecko zastúpenie v ľadovom hokeji a curlingu.

Medailová bilancia

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Zimných olympijských hier 2010

Krajiny na Zimných olympijských hrách 2010
2010
Björn Ferry

Björn Ferry (* 1. august 1978, Stensele, Švédsko) je švédsky biatlonista. Ferry je majster sveta a olympijský víťaz z roku 2010, kedy vyhral stíhacie preteky na 12,5 km potom, ako predbehol Rakúšana Christopha Sumanna a Francúza Vincenta Jaya.

Úspechy

Zimné olympijské hry

Majstrovstvá sveta

Iné projekty 

Olympijskí víťazi v biatlone
Švédski olympijskí víťazi
Majstri sveta v biatlone
Švédski biatlonisti
Pierre Bourdieu

Pierre Bourdieu [pjerr féliks burďjö] (* 1. august 1930, Denguin, Francúzsko – † 23. január 2002, Paríž) bol francúzsky sociológ a antropológ. Venoval sa okrem iného sociológii vzdelávania a kultúry. 

Ovplyvnil sociálne a humanitné vedy. Vo svojom diele sa zameral na analýzu mechanizmov, ktorými sa snažia dominantné spoločenské vrstvy presadzovať a reprodukovať. Snažil sa spojiť zdanlivo protichodné pohľady v sociológii ako objektivizmus a subjektivizmus. Zavedením, resp. modifikovaním sociologických pojmov ako habitus, symbolické násilie, sociálne pole, kultúrny, ekonomický, sociálny a symbolický kapitál, vytvoril novú sociologickú teóriu - "teória jednania", alebo "teória praxe". Aj pod vplyvom Marxa sa značne angažoval vo veciach verejných.

Výber z diela 
 L’Amour de l’art. Les musées et leur public, Minuit, 1966, 1969, v spolupráci s Alain Darbel, Dominique Schnapper
 Un Art moyen. Essai sur les usages sociaux de la photographie, Minuit, 1965, v spolupráci s Luc Boltanski, Robert Castel, Jean-Claude Chamboredon
 Le Métier de sociologue, v spolupráci s J.-C. Passeron et J.-C. Chamboredon, Bordas : Mouton, 1968
 La Reproduction. Éléments pour une théorie du système d’enseignement, v spolupráci s J.-C. Passeron, Minuit, 1970
 Esquisse d’une théorie de la pratique, Droz, 1972
 La Distinction ; Critique sociale du jugement, Minuit, 1979
 Le Sens pratique, Minuit, 1980
 Questions de sociologie, Minuit, 1981
 Ce que parler veut dire : L'économie des échanges linguistiques, Fayard, 1982
 Homo academicus, Minuit, 1984
 Choses dites, Minuit, 1987
 La Noblesse d’État. Grandes écoles et esprit de corps, Minuit, 1989
 Les Règles de l’art. Genèse et structure du champ littéraire, Seuil, 1992
 Réponses. Pour une anthropologie réflexive, Seuil, 1992, v spolupráci s Loïc Wacquant
 La Misère du monde, Seuil, 1993
 Raisons pratiques. Sur la théorie de l’action, Seuil, 1994
 Sur la télévision, suivi de L'Emprise du journalisme, Liber, 1996
 Méditations pascaliennes, Seuil, 1997
 La Domination masculine, Seuil, 1998
 Les Structures sociales de l'économie, Seuil, 2000
 Science de la science et Réflexivité, Raisons d’agir, 2001
 Le Bal des célibataires. Crise de la société paysanne en Béarn, Seuil, 2002
 Esquisse pour une auto-analyse, Raisons d’agir, 2004

Pozri aj 
 Collège de France

Literatúra 
 P. Bourdieu, Nadvláda mužů. Praha: Karolinum, 2000 - 145 s. ISBN 80-7184-775-5
 P. Bourdieu, O televizi. Brno: Doplněk, 2002 - 103 s. ISBN 80-7239-122-4
 P. Bourdieu, Teorie jednání. Praha: Karolinum, 1998 - 179 s. ISBN 80-7184-518-3
 M. Dopita, Pierre Bourdieu o umění, výchově a společnosti: reflexe sociologie praxe Pierra Bourdieua v české sociologii. Olomouc: Univerzita Palackého 2007 - 183 s. ISBN 978-80-244-1650-2

Iné projekty

Externé odkazy 
 Výňatek z knihy „Teorie jednání“
 Ekonomie symbolických statků 
 HyperBourdieu@WorldCatalogue

Francúzski sociológovia
Francúzski antropológovia
Absolventi École Normale Supérieure
Osobnosti pochované na Père-Lachaise
Evolved Laser Interferometer Space Antenna

Evolved Laser Interferometer Space Antenna (eLISA), pôvodne Laser Interferometer Space Antenna (LISA) je spoločným projektom Európskej vesmírnej agentúry ESA a NASA na detegovanie a pozorovanie gravitačných vĺn vo vesmíre. LISA bude prvým detektorom gravitačných vĺn svojho druhu.

V roku 2008 ESA oznámila, že LISA je v štádiu príprav s možným štartom v rokoch 2018 - 2020.. Úspech projektu dlho nebol istý, pretože súperil o finančnú podporu s dvomi ďalšími projektmi, Europa Jupiter System Mission (EJSM) a Medzinárodným röntgenovým observatóriom (IXO). 

3. decembra 2015 odštartovala z kozmodrómu Kourou prvá kozmická sonda tohto projektu - LISA Pathfinder. Jej úlohou je preveriť technológie na výskum gravitačných vĺn. Vyniesla ju nosná raketa Vega. Z parkovacej dráhy sa teleso prostredníctvom oddeliteľnej pohonnej jednotky postupne dostalo na čoraz výstrednejšiu orbitu, až o šesť týždňov neskôr dosiahlo libračný bod L1, v ktorom začalo pracovať. Jej úlohou bolo udržiavať testovacie objekty v konštantnom stave takmer ideálneho voľného pádu. To sa jej podarilo s päťkrát väčšou presnosťou než bolo potrebné. Podľa Alvara Gimenéza, riaditeľa vedeckej sekcie ESA, tieto merania prekonali aj najoptimistickejšie očakávania. ESA tiež vyhlásila, že LISA Pathfinder je 10 000-krát stabilnejšia než ktorýkoľvek iný satelit, ktorý kedy odštartoval na vedeckú misiu.

Štart skutočného detektoru je naplánovaný na rok 2034. Začať pracovať by mal už po 16 mesiacoch po štarte a zostane na orbite dva roky. 

Úlohou sond eLISA je merať gravitačné vlny v astronomických vzdialenostiach použitím laserového interferometra. eLISA bude využívať tri sondy rozmiestené do trojuholníka s ramenami dlhými 5 miliónov kilometrov. Keď gravitačná vlna naruší časopriestorové pole medzi dvoma sondami, namerajú sa malé rozdiely v relatívnej dĺžke ramien.

Referencie 

Sondy NASA
Sondy ESA
Plánované misie