joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Chemická reakcia

Chemická reakcia je premena reaktantov na produkty. Je to proces, pri ktorom spolu reaguje jedna alebo viaceré látky (reaktanty) za vzniku jedného alebo viacerých látok (produktov). Z určitých chemických látok vznikajú iné chemické látky.

Pri reakcii buď vzniká alebo sa spotrebúva teplo, podľa toho ich delíme na:
 exotermická reakcia, ak teplo vzniká - E reaktantov > E produktov (horenie)
 endotermická reakcia, ak sa teplo spotrebúva - E reaktantov < E produktov (výroba železa, kovu atď.)

Dnes je všeobecne uplatňované delenie na:
 Acidobázické reakcie - sú to reakcie kyselín a zásad (hydroxidov), pri ktorých dochádza k výmene protónu
 Redoxné reakcie - nastáva pri nich výmena elektrónov medzi oxidovadlom a redukovadlom
 Komplexotvorné reakcie - reakcie, pri ktorých vzniká, alebo sa štiepi koordinačná väzba (dochádza k vzniku, alebo zániku komplexu)
 Vylučovacie reakcie - reakcie, kde minimálne jeden reakčný produkt existuje v inej fáze, ako reakčné prostredie (tvorba zrazeniny, alebo prchavej látky).

 Chemická reakcia
Reaktant

Reaktant môže byť:

a) Reaktant je v chémii chemická látka, ktorá vstupuje do chemickej reakcie, počas ktorej sa premieňa na výsledné produkty.

b) Reaktant je v diskusii subjekt, ktorý reaguje na tvrdenia predchádzajúcich diskutérov.

Chemické reakcie
Martin Kuruc

Ing. Martin Kuruc (* 6. jún 1974, Bratislava) je bývalým poslancom zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja a bývalým poslancom NR SR, pôvodne za SDKÚ-DS, neskôr po vylúčení zo strany pôsobil ako nezávislý poslanec. Vo voľbách do NRSR v marci 2012 kandidoval na kandidátke STRANA +1 HLAS na 4. mieste. Od roku 2014 pôsobí ako starosta mestskej časti Bratislava-Vrakuňa.

Profesionálna kariéra 
 prednosta Obvodného úradu v Bratislave

Stranícka kariéra 
 bývalý predseda miestneho zväzu Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie (SDKÚ) Bratislava - Ružinov 
 bývalý člen ústrednej rady SDKÚ
 predseda STRANY +1 HLAS

Politická kariéra

Komunálna úroveň 
 1994 – poslanec miestneho zastupiteľstva bratislavskej mestskej časti Ružinov
 1998 – poslanec miestneho zastupiteľstva bratislavskej mestskej časti Ružinov
 2002 – poslanec miestneho zastupiteľstva bratislavskej mestskej časti Ružinov
 2002 – 2010 poslanec mestského zastupiteľstva Bratislavy zvolený za koalíciu SDKÚ, ANO, SMK, OKS

Regionálna úroveň 
 2005 – 2009 zvolený za koalíciu ANO, DS, SDKÚ, SMK, SZS za poslanca zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja v okrese Bratislava II

Referencie

Iné projekty 

Žijúci ľudia
Poslanci Bratislavského samosprávneho kraja
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Osobnosti z Bratislavy
Oliver Solga

Mgr. Oliver Solga (* 3. august 1954, Modra) je slovenský historik umenia, výtvarník a od roku 2002 do roku 2018 primátor mesta Pezinok. 

Absolvent dejín umenia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pracoval ako pedagóg a ako šéfredaktor mesačníka Pezinčan. Venoval sa grafike, ilustrácii a poštovej známke. Mal niekoľko desiatok výstav doma i v zahraničí, okrem iného vo Viedni, Varšave, Budapešti a v Paríži. Ako historik umenia a kurátor pripravil niekoľko desiatok výstav, domácich i zahraničných výtvarných umelcov. 

Nebol a nie je členom žiadnej politickej strany. Je ženatý, má syna Adama a vnučku Teréziu.

Kariéra 
 1985 – 1995 – učiteľ na Strednom odbornom učilišti v Pezinku (odbor keramika)
 1995 – 1998 – šéfredaktor časopisu Pezinčan

Komunálna politika 
 1998 – 2002 – poslanec Mestského zastupiteľstva v Pezinku a zástupca primátora mesta Pezinok
 2002 – zvolený za primátora Pezinka
 2006 – zvolený za primátora Pezinka
 2010 – zvolený za primátora Pezinka
 2014 – zvolený za primátora Pezinka
 2022 – zvolený za poslanca Mestského zastupiteľstva v Pezinku

Regionálna politika 
 2005 – zvolený za poslanca Bratislavského samosprávneho kraja
 2022 – zvolený za poslanca Bratislavského samosprávneho kraja

Referencie

Iné projekty 

Poslanci Bratislavského samosprávneho kraja
Primátori slovenských miest
Slovenskí karikaturisti
Osobnosti z Modry
Vladimír Medlen

Ing. Vladimír Medlen je poslancom zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja od roku 2005 a bývalý primátor Modry. 

Vladimír Medlen je ženatý a má tri deti. Pôvodným povolaním je stavebný inžinier a vodohospodár. V minulosti vykonával funkciu vedúceho investičnej výstavby vodárni a kanalizácii, bol prednostom úradu životného prostredia v Pezinku.

Politická kariéra

Komunálna politika 
 1994–1998 – primátor mesta Modra
 1998–2002 – primátor mesta Modra
 2002–2006 - primátor mesta Modra, zvolený ako nezávislý kandidát

Regionálna politika 
 2005 – zvolený za koalíciu ANO, DS, SDKÚ, SMK, SZS za poslanca krajského zastupiteľstva v okrese Pezinok. V čase volieb v roku 2005 mal 57 rokov.

Poslanci Bratislavského samosprávneho kraja
Primátori slovenských miest
Dušan Galis

Mgr. Dušan Galis (* 24. november 1949, Ružomberok) je bývalý slovenský futbalista, ktorý sa po ukončení aktívnej kariéry venoval trénerskej činnosti. V rokoch 2004 – 2006 viedol slovenskú reprezentáciu.

Od roku 2006 je už v treťom volebnom období poslancom Národnej rady za stranu SMER-SD.

Profesionálny športovec

Klubová kariéra 
Dušan Galis začínal s futbalom v Dolnom Kubíne. Do veľkého futbalu sa dostal cez VSS Košice. V sezóne 1976 
sa s 21 gólmi stal najlepším strelcom najvyššej federálnej ligy. V novom ročníku už obliekal dres Slovana Bratislava. V roku 1981 odišiel skúšať do španielskeho Cadizu.

Reprezentačná kariéra 
V česko-slovenskom drese debutoval v roku 1975 v zápase so Švajčiarskom. 30. októbra toho istého roku nastúpilo Česko-Slovensko na Tehelnom poli proti Anglicku v kvalifikácie na ME 1976. Víťazný gól zápasu strelil práve Dušan Galis a rozhodol o postupe Česko-Slovenska na ME do Juhoslávie. Galis bol aj členom víťazného mužstva na ME 1976.

Klubová trénerská kariéra 
V roku 1990 sa stal trénerom Slovana Bratislava. S belasými získal federálny titul v roku 1992. Slovan zvíťazil aj v prvých troch ročníkoch slovenskej ligy. Okrem toho získal v roku 1994 Slovenský pohár a v roku 1998 sa mu to isté podarilo so Spartakom Trnava. Posledný svoj titul získal opäť so Slovanom Bratislava v roku 2013.

Reprezentačná trénerská kariéra 
V roku 1998 bol zvolený za trénera slovenskej reprezentácie. Zo svojho postu odstúpil potom, ako sa František Laurinec stal opätovne prezidentom Slovenského futbalového zväzu. V roku 2003 sa opäť stal reprezentačným trénerom. Slovenský tím priviedol až do baráže o postup na  MS 2006. Slovákov však vyradilo Španielsko.

Úspechy 
 majster Európy 1976
 víťaz slovenského pohára 1973
 majster Česko-Slovenska 1992 ako tréner
 majster Slovenska 1994, 1995, 1996, 2013 ako tréner
 víťaz Slovenského pohára 1994, 1998 ako tréner
 postup s reprezentáciou SR do baráže MS 2006 ako tréner

Politická činnosť 
V parlamentných voľbách 2006 bol zvolený za poslanca NR SR, kandidoval za stranu SMER. V parlamente bol podpredsedom Výboru NR SR pre vzdelanie, mládež, vedu a šport. Od 21. septembra 2006 do 21. júla 2010 zastával pozíciu splnomocnenca vlády pre mládež a šport. 

V roku 2010 bol v parlamentných voľbách znovuzvolený za poslanca Národnej rady . Je členom Výboru NR SR pre vzdelávanie, vedu, mládež a šport.

Komunálna politika 
Dušan Galis bol zvolený za koalíciu HZD, SF, SMER za poslanca zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja vo voľbách v roku 2005 v okrese Bratislava III.

Referencie

Externé odkazy 

 Dušan Galis na portáli Osobnosti.sk
 Oficiálna stránka Dušana Galisa

Slovenskí futbalisti
Slovenskí futbaloví tréneri
Česko-slovenskí futbalisti
Poslanci Bratislavského samosprávneho kraja
Politici Smeru
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Poslanci NR SR (2010 – 2012)
Poslanci NR SR (2016 – 2020)
Poslanci NR SR (2020 – 2024)
Osobnosti z Ružomberka
Tréneri ŠK Slovan Bratislava
Vladimir Alexandrovič Šatalov

Vladimir Alexandrovič Šatalov (; * 8. december 1927, Petropavlovsk – † 15. jún 2021, Moskva) bol sovietsky kozmonaut. 

Od roku 1971 do roku 1987 bol veliteľom výcviku sovietskych kozmonautov a potom do roku 1991 bol riaditeľom výcvikového strediska pre kozmonautov.

Lety do vesmíru 
 veliteľ na lodi Sojuz 4, 14. január 1969 - 17. január 1969, skupinový let s loďou Sojuz 5, posádka: Šatalov, Chrunov, Jelisejev - poslední dvaja prestúpili z lode Sojuz 5
 veliteľ na lodi Sojuz 8, 13. október 1969 - 18. október 1969, posádka Šatalov, Jelisejev
 veliteľ na lodi Sojuz 10, 23. apríl 1971 - 25. apríl 1971, posádka Šatalov, Jelisejev, Rukavišnikov

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Šatalov na MEK
 Šatalov na Space

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Držitelia Radu Priateľstva
Kazašské osobnosti ruského pôvodu
Rabín

Rabín (iné názvy: rabbi, rabi, slávnostnejšie rabbúni; zo ) je duchovný judaizmu, pôvodne učiteľ a znalec židovského náboženského práva. Predstavuje hlavu židovskej obce, vedie modlitbu v synagóge. Funkcia rabína je čestná, zvyčajne máva aj iné zamestnanie učiteľ, právnik a pod. alebo ho platí ho židovská náboženská obec.

Etymológia 
V Novom zákone sa výraz vyskytuje ako úctivé oslovenie zákonníkov, znalcov a vykladačov svätých spisov (písmoznalcov). Takto často oslovovali aj Ježiša Krista (Mt 23, 7; Mk 11, 21; Jn 1, 39). Ešte slávnostnejšia podoba tohto oslovenia je rabbúni, ktorú sa tiež vyskytuje v súvislosti s Ježišom Kristom (Mk 10,51; J 20,16). Výraz postupne stratil svoj osobný charakter a z oslovenia sa stal titul, resp. hodnosť, ktorá sa vo význame „učiteľ“, „majster“ objavuje v Mišne.

Rabíni na Slovensku 
V súčasnosti sú na území Slovenska traja rabíni: v Košiciach, Piešťanoch a Bratislave. 

 Chatam Sofer
 Noach Baruch Fischer
 Armin Frieder
 Heinrich Gross
 Michail Borisovič Kapustin  - Bratislava
 Baruch Myers
 Jossi Steiner
 Chaim Michael Dov Weissmandl

Referencie

Iné projekty 

Judaizmus
 
Náboženské povolania
Norma manažérstva kvality

Norma manažérstva kvality sú normy definujúce súbor pravidiel, postupov a požiadaviek na manažment podniku s cieľom zabezpečiť kvalitu výsledného produktu.

Zmysel noriem pre kvalitu 
Normy pre kvalitu (napr. ISO 9000, SPICE, CMM, BOOTSTRAP,...) sú odpoveďou na otázku zákazníka „ako môžem dôverovať podniku, že dodá kvalitný výrobok a ako vysoká je pravdepodobnosť, že ak stavím na daného kľúčového dodávateľa, tento si bude schopný udržať kvalitu výroby na dlhší čas.“ Zároveň normované hodnotenie dodávateľov poskytuje možnosť porovnávať dodávateľov a môže byť kľúčom k ich výberu.

Zavedenie manažérstva kvality v organizácii má kľúčový strategický význam. Väčšinou sa na zavedenie systému kvality v podniku angažuje externá firma a to z viacerých dôvodov: mala by byť objektívnejšia ako interní zamestnanci firmy, má typicky viac skúseností so zavádzaním systému kvality a tým určitý nadhľad, ktorý sa odrazí v detailoch a ak je to zmluvne dohodnuté, môže niesť časť zodpovednosti za zavedený systém kvality pri prípadnom audite. Kontrakty so špičkovými poradenskými firmami dokonca obsahujú formulu: odmena za zavedenie systému kvality sa odvíja od zisku firmy, ktorý sa merateľne vďaka tomuto systému zvýši.

Medzinárodné prostredie a normy ISO 

Za preklad noriem do regionálnych jazykov sú zodpovedné miestne normalizačné organizácie. Ako referenčný etalón pre Európu sú definované preklady v nemeckom, anglickom a francúzskom jazyku.

Normy radu ISO 9000

Normy špecifické pre výrobné odvetvia 

 VDA 6.1 - normy pre nemecký automobilový priemysel
 PAS 1073 - manažérstvo kvality vo vzdelávacích a štátnych inštitúciách
 QS 9000 - normy pre americký automobilový priemysel
 TL 9000 - QuEST (z angl. Quality Excellence for Suppliers of Telecommunications) - telekomunikácie 
 EN 9100:2003 - letectvo a kozmonautika 
 ISO 10006:2003 - manažérstvo kvality v projektoch 
 ISO/TR 10013 - odporúčania pre dokumentáciu 
 EN 12798:1999 - manažérstvo kvality pre dopravu na cestách, železniciach a vodných tokoch
 EN ISO 13485:2003 - medicína 
 EN 13980 - výroba a práca s výbušnými materiálmi
 ISO/TR 14969 - medicína: návod na aplikáciu normy ISO 13485 
 ISO 15189:2003 - medicínske laboratória: požiadavky na kvalitu a odbornosť
 ISO/TS 16949 - špeciálne požiadavky na sériovú výrobu v automobilovom priemysle 
 ISO/IEC 17025 - požiadavky na skúšobné a kalibračné laboratóriá 
 EN ISO 90003:2004 - softvér a systém pre počítače

Externé odkazy 
 International Organization for Standardization
 DIN Deutsches Institut für Normung e.V. 
 Österreichisches Normungsinstitut
 Norm ISO 9001:2000

Štandardy
Riadenie kvality
Anestéziológia

Anestéziológia je medicínsky odbor, ktorý sa zaoberá anestéziou. Anestézia je reverzibilný útlm nervového systému. Prejavuje sa stratou vedomia, vyradením vnímania pri celkovej anestézii a vyradením reakcie na vonkajšie nociceptívne (bolestivé) podnety, čo sa veľmi často využíva pri chirurgických zákrokoch.

Externé odkazy 
 Klinika anestéziológie a intenzívnej medicíny LF UPJŠ a FNLP Košice
 Slovenská spoločnosť anestéziológie a intenzívnej medicíny
 Stránky svetovej anesteziológie

Iné projekty
Karol L. Zachar

Karol L. Zachar, vl. meno Karol Legény (* 12. január 1918, Svätý Anton – † 17. december 2003, Bratislava) bol slovenský herec, divadelný režisér, scénický výtvarník a pedagóg. Otec herca Jána Zachara.

Študoval na ČVUT v Prahe (1936 - 1938), na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1938 - 1940) a v roku 1942 absolvoval štúdium herectva na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. Od roku 1939 bol členom činohry SND (od roku 1945 aj režisér). V rokoch 1942 - 1956 pedagóg na Štátnom konzervátoriu a v rokoch 1951 - 1983 pedagóg na VŠMU (1959 docent, 1969 profesor).
Vystupoval aj v rozhlase, televízii a vo filme. Svoje výtvarné nadanie uplatnil ako výtvarný poradca a návrhar kostýmov nielen v divadle, ale aj vo filme (napr. Rodná zem, Zemianska česť, Rok na dedine).

V roku 1966 dostal titul zaslúžilý umelec a v roku 1978 titul národný umelec.

Filmografia  
 1947: Varúj...!
 1948: Bílá tma („Čitateľ“)
 1948: Čertova stena (účtovník Durný)
 1948: Vlčie diery (drotár Jožko)
 1950: Karhanova parta (nemocný)
 1950: Kozie mlieko (Beňadik Frniak)
 1950: Priehrada (Karol)
 1952: Nástup (Palme)
 1953: Rodná zem (Drozdík)
 1956: Ztracená stopa (bača)
 1957: Zemianska česť (Ondrej Levický)
 1958: Dáždnik svätého Petra (sv. Peter)
 1962-63: Jánošík I-II (dedo)
 1966: Tango pre medveďa (Beno)
 1967: Rok na dedine (Tutura)
 1975: Pacho, hybský zbojník (starec)
 1977: Rača, láska moja (Anton)
 1978: Nie (gazda Cesnak)
 1979: Hordubal
 1980: Otec ma zderie tak či tak (strýc Zahruška)
 1981: Plavčík a Vratko (Vratko)
 1987: Začiatok sezóny (Karol Vicen)

Externé odkazy 
 Osobnosti.sk - Karol Zachar

Slovenskí divadelní režiséri
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí rozhlasoví herci
Slovenskí kostýmoví výtvarníci
Česko-slovenskí národní umelci
Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Osobnosti zo Svätého Antona
Ladislav Snopko

Mgr. Ladislav Snopko (* 9. december 1949, Košice) je slovenský archeológ a politik, bývalý minister kultúry a poslanec zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja.

Politická kariéra

Celoštátna úroveň 
 29. marec 1990 – 26. jún 1990 – minister kultúry vo vláde „národného porozumenia“ vedenej Milanom Čičom, nominovaný Verejnosťou proti násiliu. Nahradil vo funkcii Ladislava Chudíka.
 27. jún 1990 – 24. jún 1992 – minister kultúry v prvej vláde Vladimíra Mečiara a následne Jána Čarnogurského

Regionálna úroveň 
 2005 – zvolený za Nezávislé fórum za poslanca zastupiteľstva Bratislavského kraja v okrese Bratislava V

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Ladislav Snopko

Slovenskí archeológovia
Ministri kultúry Slovenskej republiky
Poslanci Bratislavského samosprávneho kraja
Politici VPN
Osobnosti Nežnej revolúcie
Osobnosti z Košíc
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Kyselina hyalurónová

Hyaluronan (vo forme soli RestiAid hyaluronát alebo v protonizovanej forme kyselina hyaluronová) je polysacharid, glykosaminoglykán, tvorený z opakujúcich sa jednotiek N-acetylglukozamínu a kyseliny glukurónovej(glukuronátu). Molekulová hmotnosť hyaluronanu je veľmi variabilná. V jednej molekule môže byť od 50 až 15 000 takýchto disacharidických podjednotiek a celková molekulová hmotnosť môže dosahovať až 6 MDa.

Výskyt 

Hyaluronan je doležitým komponentom extracelulárneho matrixu. Nachádza sa v celom organizme, telo človeka obsahuje asi 15 g. Koža obsahuje asi polovicu celkového množstva, ale v značnom množstve ho možno nájsť aj vo vnútrokĺbovom priestore, v sklovci oka, či v pupočnej šnúre. Zaujímavé je, že niektoré baktérie tiež dokážu tvoriť hyaluronan, ktorý má pre nich ochranný význam, pretože vytvára kapsulu okolo celej baktérie. 

Stmeľuje vrstvy spojivového tkaniva a napríklad zabraňuje látkam a baktériám prenikať cez tkanivo.

Vlastnosti

Fyzikálno chemické vlastnosti 
Hyaluronan má unikátne hygroskopické, reologické a viskoelastické vlastnosti. Vytvára veľmi viskózne gely, dokáže pohltiť až tisícnásobné množtvo kvapaliny.

Biologické vlastnosti 
Hyaluronan je doležitý pri mnohých biologických a patobiologických procesoch ako sú morfogenéza, oprava tkaniva a rast nádorov. Biologické vlastnosti hyaluronanu veľmi záležia od veľkosti polyméru. Vysokomolekulárny hyaluronan môže mať veľmi odlišné dokonca opačné biologické vlastnosti ako nízkomolekulárny.

Syntéza hyaluronanu 

Hyaluronan je syntetizovaný na vnútornej strane plazmatickej membrány, rastúci reťazec je postupne pretláčaný cez bunkovú membránu. Enzýmy zodpovedné za syntézu hyaluronanu sa nazývajú hyaluronan syntázy. V ľudskom organizme existujú tri rôzne hyaluronan syntázy.

Hyaluronidáza 
Enzým hyaluronidáza štiepi hyaluronan na menšie fragmenty hyaluronanu t.z. nízkomolekulárne hyaluronany poprípade oligosacharidy hyaluronanu. Hrá úlohu pri šírení bakteriálnej infekcie, umožňuje rast nádorov a prestup spermie cez stenu vajíčka. Používa sa aj v medicíne na zvýšenie prestupnosti tkanív.

Receptory hyaluronanu 

Hyaluronan interaguje s receptormi na bunkách. Najznámejšie sú CD44 a RHAMM. Po naviazaní hyaluronanu tieto receptory prenašajú signál do vnútra bunky a tak bunka vie, že má v okolí hyaluronan a dokonca vie „zmerať“ aj jeho veľkosť.

Použitie

V medicíne 
Hyaluronan si našiel mnoho aplikácii v medicíne, napríklad pri operáciach oka, liečení osteoartritídy a obsahujú ho prípravky na hojenie zložitých a chronických rán.

V kozmetike a výžive 
Injekovaním modifikovaného hyaluronanu do kože a podkožia sa dosahuje vyhladzovanie vrások.

Výroba 
V zásade existujú dva hlavné sposoby výroby hyaluronanu. Prvý a starší spočíva v extrakcii z kohútich hrebienkov. Navrhol ho slovenský chemik akademik Anton Blažej. Novšia biotechnológia je založená na fermentačnom procese pomocou nepatogéneho kmeňa baktérie Streptococcus sp.

Referencie a linky 
 Hyaluronan Today, Glycoforum

Polysacharidy
Ivan Binar

Ivan Binar, (* 25. jún 1942 Boskovice), je český spisovateľ a prekladateľ.

Životopis 
Maturoval v roku 1959, potom študoval češtinu, dejepis a výtvarnú výchovu na Pedagogickom inštitúte v Ostrave. Po absolvovaní inštitútu (1963) vyučoval na základnej škole. Súbežne s tým pracoval v záujmovom centre mládeže, redigoval časopis Tramp a publikoval v ďalších časopisoch napríklad v Mladém světě. Po roku 1965 sa významne podieľal na ostravskom študentskom divadle Pod okapem (neskôr Waterloo).

Vo februári 1971 bol zatknutý a odsúdený za poburovanie, ktorého sa mal dopustiť účinkovaním v satirickom muzikáli Syn pluku, autorov  P. Podhrázkého, J. Fraisa a E. Schiffauera, napísanom na motívy Valentína Katajeva, za uverejnenie poviedky Můj bratr Kain a takisto za napísanie divadelnej hry O hostu a rybě, v ktorej vyjadril svoj odmietavý postoj k vstupu armád Varšavskej zmluvy v auguste 1968. Nasledoval súd, v ktorom bolo desať obžalovaných. Binar bol mestským súdom v Ostrave odsúdený na dvanásť mesiacov nepodmienečne a až do roku 1973 bol väznený. Po návrate z väzenia sa stal ineditným spisovateľom, pracoval v niekoľkých manuálnych profesiách ako závozník a strojník.

Začiatkom roku 1977 po podpísaní Charty 77 emigroval s rodinou do Rakúska (Viedeň), kde pôsobil ako reštaurátor keramiky a neskôr tlmočil v utečeneckom tábore Traiskirchen v Dolnom Rakúsku. Po presťahovaní do Mníchova, sa od 1. augusta 1983 stal redaktorom rádia Slobodná Európa. Roku 1994 sa vrátil do Prahy, ako spisovateľ na voľnej nohe.

V rokoch 2003-2004 bol predsedom Obce spisovateľov. 28. mája 2003 bol zvolený za člena Rady ČT.

Dielo 
Jeho dielo je ovplyvnené Beat generation, rozvádza ich myšlienku o potrebe chrániť si vnútornú slobodu, ibaže ju stavia do iného svetla. Tento iný pohľad mu umožňuje predovšetkým priama skúsenosť s komunistickou diktatúrou.

 Kdo, co je pan Gabriel, samizdat 1974, Sixty-Eight Publishers, Toronto, (po česky) 1978, po nemecky 1985 román, milostný príbeh mladých ľudí
 Rekonstrukce, samizdat 1977, po nemecky 1979, 2002
 Rozprava v krabici, v zahraničí (po česky) 1985
 Kytovna umění, samizdat 1985, v zahraničí (po česky) 1988, v Čechách 1991
 Jeníkova práce,  1996
 Ohrada, 1997
 Sedm kapitol ze života Václava Netušila aneb S kolem kolem světa, 2000, hlavnou témou je  spisovateľ, ktorý je väznený totalitným komunistickým režimom, umlčovaný a ktorého režim nakoniec vyženie do emigrácie.
 Egonek na útěku a M-Mirek v pasti, 2004, v próze sa vyskytujú náznaky autobiografických motívov, je inšpirovaná dobrodružnou, fantazijnou literatúrou

 Pre deti 
 Knížka o tom, jak pan Bouda s cirkusem se světem loudá, 1969
 S kouzelníkem kolem světa, 1997
 Kilo jablek pro krále'', 2003

Pozri aj  
 Zoznam českých spisovateľov
 Česká literatúra v rokoch 1945 – 1990

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Českí spisovatelia
Osobnosti z Boskovíc
Pracovníci Slobodnej Európy
Sociálnodemokratická alternatíva (2002 – 2004)

Sociálnodemokratická alternatíva (SDA) bola ľavicová politická strana, ktorá na Slovensku pôsobila krátke obdobie v rokoch 2002 - 2004. Zanikla 31. decembra 2004 zlúčením so stranou SMER do strany s novým názvom SMER - sociálna demokracia.

Sociálnodemokratická alternatíva vznikla v roku 2002. Založili ju bývalí poprední členovia Strany demokratickej ľavice Peter Weiss, Milan Ftáčnik a Brigita Schmögnerová. Ustanovujúci snem strany sa konal 13. apríla 2002. Predsedom strany sa stal Milan Ftáčnik. V parlamentných voľbách v roku 2002 strana získala iba 1,79 % hlasov a nedostala sa do parlamentu. SDA zanikla 31. decembra 2004 zlúčením so stranou SMER spoločne s ďalšími ľavicovými stranami - Stranou demokratickej ľavice a Sociálnodemokratickou stranou Slovenska.

Volebné preferencie 
Volebné preferencie strany v percentách podľa Štatistického úradu SR.

Politici Sociálnodemokratickej alternatívy 
Články o politikoch Sociálnodemokratickej alternatívy sú uvedené v kategórii Politici SDA.

Sociálnodemokratická alternatíva
Zaniknuté politické strany na Slovensku
Zdenka Predná

Zdenka Predná (* 31. marec 1984, Banská Štiavnica) je slovenská speváčka. Hudobnú kariéru odštartovala v prvom ročníku speváckej súťaže Slovensko hľadá SuperStar, kde skončila na 4. mieste. 

Je absolventkou Technickej univerzite vo Zvolene (Fakulta ekológie a environmentalistiky) v odbore krajinné inžinierstvo.

Medzi jej obľúbených interpretov patria Erykah Badu, Jill Scott, Alicia Keys, Koop, Novelle Vague, St. Germain či domáce kapely Para, Le Payaco, Moja reč a Puding pani Elvisovej. 

V októbri 2016 sa vydala za hudobníka Oskara Rózsu. Majú spolu dvoch synov.

Prvý album 
V roku 2005 vydala debutový album Sunny Day s elektronickým nádychom, ktorý pozitívne prijali nielen fanúšikovia, ale aj hudobní kritici. Prvý singel „Len ty smieš“ sa dlho držal na najvyšších priečkach rádií a niekoľko týždňov patril medzi najhranejšie skladby v rozhlasovom éteri. Rovnaký úspech zopakovala Zdenka aj so svojím druhým singlom Vietor, ktorý naspievala so speváčkou Tinou. K singlu bol natočený aj Zdenkin prvý hudobný videoklip. Album Sunny Day pokrstili členovia kapely Para a Tina.

Na jar roku 2006 začala Zdenka v niekoľkých slovenských mestách svoje turné nazvané Sunny Day Tour 2006, kde jej predskokana robila Tina so svojou kapelou. 

Medzitým získala cenu Aurel 2005 v kategórii Objav roka a Zlatú platňu za predaj albumu. Počas príprav druhého albumu hosťovala aj na druhom albume Tiny s názvom Chillin. Tu si obidve opäť spolu zaspievali v duete „Zlaté pláže“.

Druhý album 
26. marca 2007 vyšiel Zdenke Prednej druhý album s názvom Zdenka Predná. Prvým singlom sa stala pieseň „Keď to nejde“. Na albume sa tentoraz nenachádza žiadny duet a celý je oveľa akustickejší než Sunny Day. Hudobne sa na albume podieľal ten istý tím ľudí ako na debute, ktorého jadro tvorí Slávo Solovič, Milan Adamec a Peter Graus. Texty si vo väčšej miere Zdenka napísala k obidvom albumom sama.

Diskografia 

 2005 – Sunny Day
 2007 – Zdenka Predná
 2009 – Srdce z bubliny
 2013 – Amulet

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Oficiálna facebook stránka

 
Slovenské speváčky elektronickej hudby
Slovenské funkové speváčky
Slovenské popové speváčky
Slovensko hľadá Superstar
Osobnosti z Banskej Štiavnice
Robíme to pre deti – SF

Robíme to pre deti – SF (v rokoch 20042011 Slobodné fórum, skratka SF) bola politická strana pôsobiaca na Slovensku v rokoch 20042016. Jej predsedníčkou je Zuzana Martináková.

Vedenie strany 
 Zuzana Martináková – predsedníčka

História 
 13. január 2004 – založenie strany Ivanom Šimkom a skupinou poslancov národnej rady, ktorí spoločne vystúpili zo Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie po sporoch s Mikulášom Dzurindom, ktoré viedli k odvolaniu Ivana Šimka z funkcie ministra obrany
 27. marec 2004 – ustanovujúci snem strany Slobodné fórum, predsedníčkou sa pomerne prekvapujúco stala Zuzana Martináková, Ivan Šimko sa stal „iba“ podpredsedom strany
 október 2004 – Ivan Šimko vystúpil zo Slobodného fóra
 30. apríl 2005 – snem Slobodného fóra v Poprade potvrdil opozičné smerovanie strany
 13. október 2007 – snem Slobodného fóra v Bratislave potvrdil návrat SF na politicku scénu
 27. september 2008 – republiková rada schválila kandidatúru Zuzany Martinákovej na funkciu prezidenta SR
 2009 – Prezidentské voľby – s podporou Slobodného fóra kandidovala na post prezidentky SR predsedníčka strany Zuzana Martináková ako občianska kandidátka, ktorá skončila na 4. mieste, keď získala 5,12% hlasov voličov
 9. február 2010 – strana sa spojila s Občianskymi kandidátmi a Ligou do novej strany Únia – Strana pre Slovensko, v rámci ktorej kandidovala do parlamentu
 12. jún 2010 – predstavitelia Slobodného fóra kandidovali do parlamentu v parlamentných voľbách na kandidátke Únie. Tá získala 0,70 % a do parlamentu sa nedostala.
 pred voľbami 2012 strana premenovaná ne Robíme to pre deti – Slobodné fórum

Volebné výsledky 
Volebné výsledky z volieb do Národnej rady SR a Európskeho parlamentu, v ktorých sa zúčastnila strana SF.

Volebné preferencie 
Volebné preferencie strany v percentách podľa Štatistického úradu SR do marca 2009. (Pozn.: Od júla 2006 do apríla 2007 sa skúmali sympatie k politickej strane.) Od apríla 2009 preferencie podľa agentúry Focus. (pozn. referencie podľa agentúry Median SK – júl 2009).

Hrubo vyznačené preferencie znamenajú prekročenie hranice 5 % potrebnej na vstup do parlamentu.

Predsedovia strany 
2004 – 2016 Zuzana Martináková

Členská základňa 
Podľa oficiálnych údajov  mala k 31. decembru 2011 strana 751 členov.

Referencie

Pozri aj 
 Kandidačná listina SF pre voľby do NR SR v roku 2006

Externé odkazy 
 strana v registri strán MV SR
 Zuzana Martináková – kandidátka na prezidentku

Slobodné fórum
Zaniknuté politické strany na Slovensku
Hugo Schiff

Hugo Schiff (* 26. apríl 1834, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 8. september 1915, Florencia, Taliansko) bol nemecký chemik. Bol študentom Friedricha Wöhlera v Göttingene. V roku 1879 založil Chemický inštitút na Univerzite vo Florencii. Objavil Schiffovu zásadu a rôzne amíny. Bol zodpovedný za výskum aldehydov.

Schiffov test je pomenovaný po ňom. Skúmal amínové kyseliny a Biuretove činidlo.

Literatúra 
 Introduzione allo studio della chimica, (séria prednášok Prof. Schiffa v Museo di Scienze Naturali), Edizioni Loescher, Torino, 1876.
 Einführung in das Studium der Chemie, Prof. Hugo Schiff, Ed. Verlag von Theobald Grieben, Berlin, 1876.
 Untersuchungen über Metallhaltige Anilinderivate und über die Bildung des Anilinroths, Hugo Schiff, Ed. Verlag von J. Springer, Berlin, 1864.
 Appunti dalle lezioni del Prof. Ugo Schiff compilati dal suo allievo Andrea Torricelli, Voll. I - II, 1897.

Externé odkazy 
 Hugo Schiff v Polytechnisches Journal

Nemeckí chemici
Osobnosti z Frankfurtu nad Mohanom
Ľubomír Roman

Mgr. art. Ľubomír „Ľubo“ Roman (* 12. apríl 1944, Malacky† 13. marec 2022, Bratislava) bol slovenský herec a politik. Bol signatárom Anticharty, ministrom kultúry Slovenskej republiky (SR) vo vláde Jozefa Moravčíka (1994), poslancom Národnej rady SR (19941998; NR SR) a historickym prvým predsedom Bratislavského samosprávneho kraja (20012005).

Život 
Absolvoval štúdium na Divadelnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave (VŠMU). V rokoch 19662001 pôsobil ako herec Divadla Nová scéna v Bratislave, pričom divadlo v období rokov 19911996 riadil. Od roku 1986 bol aj pedagógom Divadelnej fakulty VŠMU.

Bol ženatý a mal dve deti. Zomrel na infarkt 13. marca 2022.

Politická činnosť

Štátna politika 
Od 15. marca do 13. december 1994 bol ministrom kultúry SR v dočasnej vláde vedenej Jozefom Moravčíkom. V predčasných voľbách do NR SR 30. septembra1. októbra 1994 bol zvolený za poslanca NR SR za Kresťanskodemokratické hnutie (KDH). V roku 1995 opustil poslanecký klub KDH a pôsobil ako nezaradený poslanec až do konca volebného obdobia v roku 1998.

Istý čas pôsobil ako podpredseda Aliancie nového občana (ANO), ale 11. septembra 2005 bol zo strany vylúčený ako dôsledok kauzy Zmenky.

V roku 2004 kandidoval v prezidentských voľbách, ale vzdal sa kandidatúry v prospech Eduarda Kukana. V prvom kole však aj tak získal 1 806 (0,09%) hlasov, čím sa umiestnil na poslednom mieste z dvanástich kandidátov.

Regionálna politika 
V historicky prvých voľbách do orgánov samosprávnych krajov 1. decembra 2001 bol ako kandidát koalície ANO, Demokratickej strany (DS), KDH, Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie (SDKÚ) a Strany maďarskej komunity (SMK) zvolený za predsedu Bratislavského samosprávneho kraja.

Na funkciu opätovne kandidoval v župných voľbách 26. novembra a 10. decembra 2005 za koalíciu ANO, DS, SDKÚ, SMK a Strany zelených, no v druhom kole volieb ho porazil Vladimír Bajan.

Filmografia 
 1958: Dáždnik svätého Petra (ako Ďurko Vibra)
 1961: My z IX.A. (Petráň)
 1962: Slnko v sieti (Peťo)
 1969: Láska neláskavá
 1971: Hľadači svetla (Taub)
 1973: Prípad krásnej nerestnice (Fero Antalík)
 1976: Stratená dolina (npor. Pardek)
 1976: Vojaci slobody (Boris)
 1977: Advokátka (Matula)
 1977: Bludička (Hýbl)
 1986: Akcia Edelstein (Moser)
 1987: Hody (Kamil Koreň)
 2009: Pokoj v duši
 2013: Búrlivé víno (Eugen Baxa)
 2015: Kukučka

Referencie

Iné projekty 

Slovenskí dabingoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí rozhlasoví herci
Slovenskí televízni herci
Slovenskí divadelní pedagógovia
Politici ANO
Predsedovia Bratislavského samosprávneho kraja
Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Osobnosti z Malaciek
Ministri kultúry Slovenskej republiky
Kandidáti na prezidenta Slovenskej republiky (2004)
Absolventi Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení
Vyučujúci na Divadelnej fakulte Vysokej škole múzických umení v Bratislave
Irène Joliotová-Curieová

Irène Joliotová-Curieová (; * 12. september 1897, Paríž, Francúzsko – † 17. marec 1956, Paríž) bola francúzska chemička, dcéra Marie a Pierra Curie a manželka Frédérica Joliota-Curieho.

Študovala na Fakulte prírodných vied na Sorbonne, ale jej štúdium bolo prerušené prvou svetovou vojnou, počas ktorej pracovala ako sestrička pri röntgene. Po skončení vojny získala doktorát prírodných vied za dizertačnú prácu o alfa žiarení polónia.

V roku 1926 sa vydala za Frédérica Joliota, spolu mali dve deti – dcéru Hélène a syna Pierra. Na tú dobu zaujímavým faktom je, že jej manžel po svadbe prijal jej priezvisko Curie, a ona jeho priezvisko Joliot, teda obaja vystupovali pod rovnakým zloženým tvarom priezviska Joliot-Curie. Vo vedeckých prácach sa však naďalej podpisovali svojimi rodnými priezviskami. Irène so svojím manželom spolupracovala na výskume prírodnej a umelej rádioaktivity, transmutácie častíc a nukleárnej fyziky. V roku 1935 sa podelili o Nobelovu cenu za chémiu. V roku 1938 jej práca a výskum aktivity neutrónov ťažkých kovov sa stala dôležitým krokom k objaveniu jadrovej fúzie. Stala sa profesorkou Prírodovedeckej fakulty v Paríži (1937) a v roku 1946 riaditeľkou Rádiolofgického inštitútu.

Ako aktivistka za mier sa zaujímala o práva žien. Stala sa členkou Comité National de l'Union des Femmes Françaises (Národný výbor Zväzu francúzskych žien) a Svetovej rady mieru. Viedla katedru Nukleárnej fyziky na Sorbonne a v roku 1936 ju vtedajšia vláda Francúzska vymenovala za tajomníčku pre vedecký výskum a napokon bola vymenovaná za dôstojníčku čestnej légie.

Irène Joliotová-Curieová zomrela v Paríži na leukémiu spôsobenú ožiarením pri výskume rádioaktivity.

Galéria

Literatúra 
 Marianne Chouchan, Irène Joliot-Curie ou La science au cœur, Le Livre de Poche Jeunesse, 1998

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Nobelova cena
 FemBiographie

Osobnosti z Paríža
Francúzski chemici
Francúzski fyzici
Francúzski socialisti
Francúzski ateisti
Francúzski aktivisti
Francúzski univerzitní profesori
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu
Francúzski nositelia Nobelovej ceny
Nositeľky Nobelovej ceny
Nositelia Radu čestnej légie
Absolventi Parížskej univerzity
Francúzske osobnosti poľského pôvodu
Ženy vo fyzike
Ženy v chémii
Úmrtia na leukémiu
Rajecká kotlina

Rajecká kotlina (nesprávne hovorovo Rajecká dolina) je podcelok Žilinskej kotliny.

Poloha 
Kotlina sa nachádza na severozápadnom Slovensku a zaberá južnú časť žilinského okresu. V rámci Žilinskej kotliny na severe hraničí korytom Turianského potoka so Žilinskou pahorkatinou a na západe časťou koryta Čierňanky západne od Rajca s Domanižskou kotlinou. Na severozápade susedí s podcelkami Súľovských vrchov, Súľovskými skalami a Skalkami, na východe a juhu sa dvíha Lúčanská Fatra, podcelok Malej Fatry. Na juhozápade vytvára výraznú hranicu Zliechovská hornatina, tvoriaca súčasť Strážovských vrchov. 

Tvorí ju údolie riečky Rajčanky a jej prítokov. Má pretiahnutý tvar a je dlhá cca 15 km (Rajecká Lesná – Turie) a v strednej časti široká cca 7 km (Zbyňov – Kunerad).

Doprava 
Dopravnou tepnou územia je cesta I/64, vedúca zo Žiliny cez Rajecké Teplice, Rajec a Fačkov do Prievidze. Dôležitú spojnicu s Považím tvorí aj cesta II/517 z Rajca do Považskej Bystrice. Osobnú i nákladnú prepravu zo Žiliny po Rajec zabezpečuje aj železničná trať Žilina – Rajec.

Dejiny 
Podľa archeologických nálezov siahajú najstaršie stopy osídlenia Rajeckej kotliny do doby eneolitu. Slovania ju začali obývať asi v 6. storočí. V 9. storočí bolo jej územie už súčasťou Nitrianskeho kniežatstva a Veľkej Moravy. Do Uhorska bola pričlenená niekedy koncom 11. storočia a začali vznikať feudálne panstvá so strediskami v Rajci a Lietave, ktoré toto územie spravovali. Bola súčasťou Trenčianskej stolice. Počas 2. svetovej vojny tu prebiehali boje medzi partizánmi a Nemcami, čoho dôkazom sú dodnes existujúce pozostatky protitankových zábran pri turskom rázcestí.

Príroda 
Celá kotlina je bohatá na flóru a prírodné výtvory, okolie je popretkávané turistickými chodníkmi a cyklotrasami. Medzi turisticky obľúbené lokality patria (už mimo kotliny ležiace) rázovité Čičmany, Slovenský betlehem a Bazilika narodenia Panny Márie v Rajeckej Lesnej, Slnečné skaly a okolie vrchu Skalky so zaujímavými skalnými útvarmi. V dlhých dolinách Lúčanskej Fatry, no i v samotnej kotline je niekoľko menších chránených území (Kľak, Kozol, Šujské rašelinisko, Turská skala, Poluvsianska skalná ihla) a biocentier so vzácnym rastlinstvom.

Známe a navštevované sú kúpele v Rajeckých Tepliciach, kúpalisko v Rajci, menšie lyžiarske areály a množstvo iných zaujímavostí.

Obce

Galéria

Referencie

Externé odkazy 
 Najstaršie osídlenie Kotliny
 Slovenská agentúra životného prostredia

Žilinská kotlina
Kotliny na Slovensku
Geomorfologické podcelky na Slovensku
Bogomilstvo

Bogomilstvo bolo kacírske hnutie v ortodoxnej cirkvi. Založil ho v 10. storočí kňaz Bogomil. Vyvinulo sa z manicheizmu 3. storočia. Bogomilstvo zakorenilo medzi Bulharmi a križiacke výpravy ho preniesli na Západ, kde sa udomácnilo ako katarstvo, resp. v južnom Francúzsku ako albigénstvo. 

Bogomil, zakladateľ tejto herézy, bol vidieckym kňazom v Bulharsku v 10. storočí. Jeho meno, ktoré znamená „milujúci Boha“, bolo pravdepodobne pseudonymom. Pôvodní bogomilovia odmietali Starý zákon a riadili sa iba Novým zákonom. Neskorší byzantskí bogomilovia urobili výnimku pri starozákonných Žalmoch a Knihách prorokov. Neprijímali však Písmo doslovne. Základom ich učenia bolo presvedčenie, že to, čo je viditeľné, je zlé. Samotné ľudské telo je výtvorom padlého anjela Satana, ktorý prepadol zlu. To, čo je neviditeľné, je spirituálne. Bogomilovia považovali Satana za prvorodeného syna Božieho a Ježiša Krista za jeho mladšieho brata. Satan bol síce božím protivníkom, ale bol od Boha závislý. Pýcha spôsobila Satanov pád, a keď bol spolu s buričskými anjelmi zvrhnutý z nebies, vytvoril nové nebo, zem a tiež telesnú schránku človeka. Život však do tela vdýchol Boh výmenou za sľub, že ľudské duše po smrti poputujú do skutočného neba. Satan súhlasil, ale bol žiarlivý na božský potenciál človeka, a tak zviedol Evu a dohnal Kaina k vražde svojho brata. Neskôr nahovoril židovskému národu, že on je tým najvyšším Bohom, a nazval sa Jahvem. Mojžiš sa stal nevedomky jeho nástrojom. Druhorodený Ježiš vstúpil do sveta, aby porazil bratove pozemské kráľovstvo. Satan síce spôsobil Ježišovu fyzickú smrť, ale po jeho zmŕtvychvstaní priznal porážku. Stratil svoju božskú silu a Ježiš potom prevzal jeho miesto na nebesiach.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Bogumilska Crkva

Náboženstvo a teológia
Dejiny Bulharska
Herézy
Náboženstvo v Byzantskej ríši
Voľby do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2004

Voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 sa na Slovensku uskutočnili 13. júna 2004. Boli to historicky prvé voľby po vstupe Slovenska do Európskej únie. Občania Slovenska si volili 14 svojich zástupcov.

Výsledky 
Volieb sa zúčastnilo 17 politických strán, alebo volebných koalícií. Účasť voličov dosiahla 16,96%, čo bola najnižšia účasť v Európskej únii. Úplné výsledky sú v nasledovnej tabuľke:

Poslanecké mandáty 

Za poslancov Európskeho parlamentu boli zvolení: 
 Slovenská demokratická a kresťanská únia: 
 Milan Gaľa
 Zita Pleštinská
 Peter Šťastný
 Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko: 
 Peter Baco
 Irena Belohorská
 Sergej Kozlík
 SMER (tretia cesta): 
 Monika Flašíková-Beňová
 Miloš Koterec
 Vladimír Maňka
 Kresťanskodemokratické hnutie: 
 Ján Hudacký
 Miroslav Mikolášik
 Anna Záborská
 Strana maďarskej koalície – Magyar Koalíció Pártja: 
 Edit Bauer
 Árpád Duka-Zólyomi

Referencie

Externé odkazy 
 oficiálne výsledky volieb na stránke Štatistického úradu SR

 
2004
2004 na Slovensku
Voľby 2004
Atlas (pohorie)

Atlas (po arabsky Al-Atlas) je pohorie v severozápadnej Afrike v Maroku, Alžírsku a Tunisku. Najvyšší vrch je Džabal Tubkal (známy aj ako Toubkal) s výškou .

Ide o vrásovú vysočinu patriacu k európskej alpínskej štruktúre, dlhú vyše 2400 km. Pozostáva z kryštalického základu obaleného horninami z prvohôr a druhohôr a s treťohornými flyšovými vrstvami.

Členenie 
vonkajšie vrásové pásmo:
Ríf
Malý Atlas (Pobrežný Atlas)
vnútorné vrásové pásmo:
Vysoký Atlas
Antiatlas
Veľký Atlas
vrása Stredný Atlas 

Pôvodní obyvatelia boli Berberi, ale asimilovali ich Arabi. Rastlinstvo je stredomorské. Na severe pohoria rastú vždyzelené kroviny, korkové duby, zmiešané a ihličnaté lesy, vnútorné hrebene a plošiny sú polopúšťami.

Iné projekty
Náboženská výchova

Náboženská výchova je výchova smerujúca k získaniu znalostí v oblasti náboženstva. Je to tiež školský predmet vyučovaný predovšetkým na základných školách.

Náboženská výchova na školách 
V modernej dobe, od dôb osvietenstva, prebehla v niektorých štátoch, spravidla vo vyvinutejších demokratických, odluka cirkvi od štátu – dôsledné oddelenie politiky a viery, podobne ako i iných oblastí verejného života. Jej dôsledkom je okrem iného aj to, že náboženská výchova na školách nie je povinná.

V 18. storočí vznikli vo Veľkej Británii nedeľné školy, v ktorých sa vykonávalo náboženské vyučovanie rôznymi kresťanskými cirkvami. Vyučovanie sa konalo v nedeľu. Jedným z hlavných dôvodov vzniku nedeľných škôl bolo zamedzenie kriminality detí z chudobných štvrtí. Nedeľné školy získali vo Veľkej Británii vysokú popularitu predovšetkým v prvej polovici 19. storočia.

Náboženská výchova na Slovensku 
Náboženská výchova bola na Slovensku zavedená ako povinne voliteľný predmet v alternatíve s etickou výchovou od 1. septembra 2004 začínajúc 1. ročníkom základnej školy. Stalo sa tak na základe pokynu Ministerstva školstva Slovenskej republiky č. 2004-8005/15678-E z 20. mája 2004. 

Toto rozhodnutie sa čiastočne stretlo s odporom, pretože jediné subjekty, ktoré by mali mať právo rozhodnúť, či by sa dieťa malo vzdelávať v smere náboženstvo by mali byť rodičia a nie štát. Konferencia biskupov Slovenska tento zákon ohodnotila kladne.

Pozri aj  
 náboženstvo

Externé odkazy 
 povinné náboženstvo porušuje ľudské práva
 učiteľský blog
 Konferencia biskupov Slovenska o náboženskej výchove na školách 
 náboženská výchova na FILIT

Výchova
Náboženstvo
Občianska výchova

Občianska výchova je výchova k občianstvu, ktorej cieľom je utvárať u  žiakov hodnoty a postoje, ktoré zaujíma demokratická spoločnosť, rozvíjať schopnosť žiť v spoločnosti a plniť roly občana a vybaviť mladých ľudí príslušnými znalosťami.

Pozri aj 
ASUON
Občianska náuka

Externé odkazy
Zoznam ekumenických patriarchov Konštantínopolu

Zoznam konštatinopolských patriarchov (alebo carihradských patriarchov) obsahuje zoznam ranokresťanských biskupov na biskupskom stolci v starovekom gréckom meste Byzantion a zoznam biskupov, arcibiskupov a patriarchov na biskupskom/patriarchálnom stolci v hlavnom meste Byzantskej (a neskôr Osmanskej) ríše - Konštantínopole (dnešný Istanbul). Titul ekumenický patriarcha použil oficiálne prvýkrát Ján IV. Neustét. Minimálne od roku 1054 (Veľká východná schizma) má zmysel o týchto osobách hovoriť aj ako o pravoslávnych (ortodoxných) ekumenických patriarchoch. Údaje a existencia najstarších predstaviteľov tohoto zoznamu býva spochybňovaná.

Obdobie biskupstva a arcibiskupstva (do roku 451) 
Biskupstvo v Byzantiu vzniklo najneskôr v 2. storočí, hierarchicky spadalo bod metropolu v tráckej Heraklii. Po vzniku Konštantínopola sa biskupstvo vďaka rastúcemu vplyvu mesta osamostatnilo a stalo metropolitným biskupstvom (arcibiskupstvom). Už na prvom konštatinopolskom koncile sa zvýraznilo výnimočné postavenie konštatinopolského stolca, a od 4. ekumenického koncilu v Chalcedóne definitívne konštatinopolskému arcibiskupstvu náležal titul patriarchát a druhé miesto v cirkevnej hierarchii za rímskym biskupstvom.

Konštatinopolskí patriarchovia v období Byzantskej ríše (4511453) 
Do zániku Byzantskej ríše v roku 1453 (dobytie Konštantínopola Turkami) boli konštantínopolskí patriarchovia v mocenskej sfére byzantských (východorímskych) panovníkov. V priebehu rokov 1204 – 1261 sídlili ortodoxní ekumenickí patriarchovia v Nicejskom exile, pretože hlavné mesto Konštantínopol a byzantské európske územia boli po 4. križiackej výprave okupované katolíckymi dobyvateľmi. V Konštantínopole bolo ustanovené Latinské cisárstvo a vytvorený latinský (katolícky) konštatinopolský patriarchát. V roku 1261 dobyli získali Gréci (tzv. Nicejské cisárstvo) späť Konštantínopol a bolo obnovené Byzantské cisárstvo. Do mesta sa vrátili aj konštatinopolskí patriarchovia.

Patriarchovia v područí Osmanskej ríše (14531922) 
Po dobytí Konštantínopola a zániku Byzantskej ríše (1453) sa ortodoxní konštatinopolskí patriarchovia stali subjektom Osmanskej ríše až do jej zániku v roku 1922. 

Od roku 1453 je prepis do slovenčiny robený podľa novogréčtiny

Patriarchovia po zániku Osmanskej ríše (1922súčasnosť) 
Po zániku Osmanskej ríše sa Turecko stalo sekulárnym štátom a upustilo od svojich náboženských a imperialistických dobyvateľských cieľov. Konštatinopolský ekumenický patriarchát dodnes sídli v tureckom meste Istanbul (kedysi Konštantínopol) a je od štátu samostatnou právnickou osobou.

Referencie

Pozri aj 
 patriarcha
 Konštantínopol
 Zoznam alexandrijských patriarchov
 Zoznam antiochijských patriarchov
 Zoznam jeruzalemských patriarchov
 Zoznam rímskych pápežov

Externé odkazy 
 Καταλογος πατριαρχων

Pravoslávne cirkvi
Konštantínopolskí
Výnimočný stav

Výnimočný stav je stav ohrozenia štátu vyhlásený štátnymi orgánmi pre celý štát alebo jeho časť vzhľadom na výnimočné udalosti, ktoré tam nastali. Často sa pri ňom vyhlasuje stanné právo.

Dôvody vyhlásenia:
prírodná katastrofa
ohrozenie bezpečnosti štátu (občianska vojna, napadnutie)
udržanie sa pri moci (napr. v Poľsku roku 1981)

Referencie 

Politológia
Menštruačná vložka

Menštruačná vložka je absorbujúci materiál nosený ženou počas menštruácie, na zachytenie výtoku krvi z vagíny. Nosia sa externe, nalepené v nohavičkách pod vchodom do vagíny. Jedna vložka vydrží žene priemerne 6 hodín (3 až 8 hodín). Záleží od absorpčných schopností vložky (dokáže absorbovať približne 5 až 8 ml) a množstva výtoku ženy. Jedna z alternatív je menštruačný tampón, ktorý sa zavádza do vnútra vagíny. Najnovší trend je používanie menštruačného pohárika a absorpčných menštruačných nohavičiek. Posledné dve alternatívy sú veľmi priaznivé z ekologického hľadiska a nachádzajú si čoraz väčšiu obľubu.

Menštruačné vložky sa líšia od vložiek pre močovú inkontinenciu, ktoré nosia ľudia majúci problémy so zadržiavaním moču.

Ekologické aspekty 
Počas 40 rokov menštruácie jedna žena spotrebuje približne 5 až 15 tisíc jednorazových hygienických pomôcok. V roku 2018 sa len v USA predalo 5,8 miliárd tampónov a vložiek. Bežné vložky sa môžu na skládke odpadu rozkladať až 100 rokov. Ich zloženie a technologická úprava sú často sprevádzané chemickým bielením, pridávaním biocídov, parfumovaním či plnením absorpčným gélom, čo zaťažuje životné prostredie. Odhaduje sa, že slovenské ženy vyprodukujú ročne jeden milión kilogramov odpadu z tohto problémového materiálu.

Referencie 

Menštruácia
GIOVE

GIOVE je spoločný názov štyroch umelých družíc Zeme pre Galileo positioning system. Je to skratka pre Galileo In-Orbit Validation Element a takisto talianske slovo pre „Jupiter“. Názov bol vybratý aj ako pocta Galileimu, ktorý objavil prvé štyri prirodzené satelity Jupitera a neskôr ich použil ako univerzálne hodiny pre určenie zemepisnej dĺžky na zemskom povrchu.

Satelity 
 Giove-A (GSTB-V2/A) - tento satelit bol vynesený na geostacionárnu obežnú dráhu 28. decembra 2005. Bol vyvinutý spoločnosťou Surrey Satellite Technology Ltd (SSTL). Jeho hlavnou úlohou je zabezpečiť frekvenciu pridelenú projektu Galileo od ITU. Ďalšou úlohou je otestovať rubídiové hodiny na palube a obehové charakteristiky pre budúce satelity.

 Giove-B (GSTB-V2/B) - tento satelit bude mať podobnú úlohu, ale na jeho palube budú aj vodíkové kvantové hodiny a vylepšené vysielače.

Galileo
Satelitné navigačné systémy
Vzduch

Vzduch je názov zmesi plynov v atmosfére Zeme. Stlačený vzduch v tlakových nádobách sa používa ako dýchací plyn. Čistý vzduch je rovnorodá zmes. Zem obklopuje asi 2 000 kilometrov vysoká vrstva vzduchu. Prírodný vzduch (z atmosféry) obsahuje takmer vždy aj vodné pary. Nazýva sa preto aj vlhký vzduch. Množstvo vodnej pary vo vzduchu určuje vlhkosť vzduchu. Vzduch ktorý neobsahuje žiadnu vodnú paru sa nazýva suchý vzduch, toto môže byť napríklad technicky pripravený vzduch.

Zloženie 

Obsahuje stopové množstvá nasledovných látok:
 oxid siričitý (SO2)
 vodík (H2)
 oxid dusný (N2O)
 xenón (Xe)
 ozón (O3)
 oxid dusičitý (NO2)
 jód (I2)
 oxid uhoľnatý (CO)
 amoniak (NH3)
 radón (Rn)

Vlastnosti suchého vzduchu 
Fyzikálne vlastnosti vzduchu pri 0 °C a 101 325 Pa

Vzduch a filozofia 
Anaximandros tvrdil, že sa látka plodiaca od večnosti teplo a chlad pri vzniku tohto sveta oddelila a že z nej okolo vzduchu, ktorý obklopuje zem, vyrástla akási ohnivá guľa ako kôra okolo stromu. Keď sa potom táto guľa roztrhla a rozdelila do rozličných kruhovitých pásov, vznikli slnko, mesiac a hviezdy.

Referencie

Iné projekty