joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hačava (Hnúšťa)

Hačava je mestská časť Hnúšte.

Polohopis 
Nachádza sa v Muránskej brázde, na rozhraní Stolických vrchov a Revúckej pahorkatiny, na ľavom brehu Rimavy, v nadmorskej výške 335 m n. m.
Leží na ceste II/531, 5 km severne od mesta a pri železničnej trati Jesenské - Brezno (železničná zastávka). Z obce vychádza žlto-značkovaný turistický chodník na vrch Tŕstie (1 120,9 m n. m.).

V súčasnosti je Hačava strediskom ťažby a spracovania magnezitu (časť Skálie).

Dejiny 
Hačava je písomne doložená začiatkom 15. storočia. Narodil sa tu organizátor SNP Ondrej Klokoč, slovenský politik a novinár, pôsobil a zomrel tu národný buditeľ Matej Hrebenda. V obci stojí pomník Mateja Hrebendu.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Evanjelický kostol, jednoloďová pôvodne klasicistická stavba s pravouhlým ukončením presbytéria a mierne predstavanou vežou, z roku 1816. Prestavaný bol v roku 1905 a v polovici 20. storočia, keď pola postavená veža. V interiéri sa nachádza klasicistický oltár, stĺpová architektúra s centrálnym obrazom Ježiš v Getsemanskej záhrade. Fasády sú hladké, veža mierne vystupujúca z hmoty stavby je ukončená ihlancovou helmicou.

Osobnosti obce

Pôsobili tu 
 Matej Hrebenda (* 1796 – † 1880), národný buditeľ a ľudový spisovateľ.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta Hnúšťa

Mestské časti Hnúšte
Slovenské obce zaniknuté zlúčením
Mútnik (Hnúšťa)

Mútnik je priemyselnou osadou mesta Hnúšťa, 3 km severne od centra, v údolí Rimavy. Leží pri ceste II/531 a železničnej trati Brezno – Jesenské (železničná zastávka). Firma Gemerská nerudná spoločnosť, a. s. tu ťaží magnezit a mastenec. Je tu baňa na ťažbu a závod na spracovanie magnezitu, mastenca a dolomitov. 

Hnúšťa
Osady na Slovensku
Mamajova mohyla

Mamajova mohyla () je dominantná výšina západne od mesta Volgograd (tiež známeho ako Stalingrad) v južnom Rusku. Jej meno sa odvíja od Mamaja, chána tatárskej Zlatej hordy (miesto, kde je pochovaný nie je známe). V súčasnosti je Mamajova mohyla pamätníkom bitky o Stalingrad.

Dejiny 

V období pred začiatkom vojny bol kopec obľúbeným miestom výletov obyvateľov Stalingradu. Významným sa stal cez druhú svetovú vojnu. Mamajova mohyla, v topografických a vojenských mapách označovaná tiež ako kóta 102, mala v bojoch o mesto Stalingrad a jeho bezprostredné okolie značný vojenský význam ako pozorovateľňa s kruhovým výhľadom po celom okolí. Boje o ňu nastali po tom ako sa začalo bojovať o stred mesta. Pre obidve bojujúce strany bola natoľko dôležitá, že sa pokúšali ovládnuť jej vrchol za každú cenu, čo malo za následok obrovské straty na životoch.

Ako sa boje v meste v septembri 1942 stupňovali, vrchol Mamajovej mohyly, ako aj jej priľahlé okolie, najmä blízka železničná stanica zmenili svojho pána desiatkykrát. Medzi 16. septembrom a 18. septembrom na jej svahoch a okolí vykrvácala skoro celá 13. gardová strelecká divízia. Podobný osud stretol všetky bojové útvary, ktoré sa pokúšali túto holú, trávou porastenú výšinu obsadiť. Do konca septembra sa na jej svahoch povaľovali tisíce mŕtvych tiel vojakov skosených guľometnou, či delostreleckou paľbou a bombardovaním. 27. septembra 1942 dobyli vrchol kopca nemecké jednotky. Sovietska 284. strelecká divízia sa však udržala v zákopoch na východnom svahu. Udržala tak čelo najväčšieho sovietskeho predmostia v Stalingrade a už výraznejšie neustupovala. Nemecké vojská držali vrchol a dôležité svahy Mamajovej mohyly až do januára 1943.

Po skončení bojov, bola krvou nasiaknutá pôda skutočnou mohylou. Pôda bola plná šrapnelov a fragmentov bômb, granátov, mín i ľudských tiel. Jeden štvorcový meter obsahoval 500 až 1 250 drobných kovových častíc. Zem zostala čierna, dokonca aj cez zimu, keďže sneh kvôli silným explóziam vydržal iba krátko. Aj dnes je možné tak ako na iných bojiskách vojny nájsť veľa častí munície a ľudských kostí.

Pamätník 

Po vojne sa začal stavať na Mamajovej mohyle rozsiahly areál, ktorý sa stal najväčším pamätníkom bitky o Stalingrad. Autorom stavby, ktorú ukončili roku 1967 je Jevgenij Viktorovič Vučetič. Najdôležitejšie miesto v pamätníku zaberá socha  „Matka Vlasť“, stojaca na vrchole kopca. Táto socha ženy držiacej v rukách meč stojí v póze, „akoby volala do boja“. Výška sochy je 85 metrov (je takmer dvakrát vyššia než Socha Slobody). Ide najväčšiu sochu ženy na svete a architektonický skvost, keďže na nevysokom podstavci voľne stojí a nie je k nemu nijak inak pripevnená. Súčasťou pamätníka je tiež masový hrob neidentifikovaných sovietskych vojakov a cintorín, kde je okrem vojakov, ktorí zahynuli v bojoch o mesto pochovaný aj Vasilij Ivanovič Čujkov, ako prvý maršal Sovietskeho zväzu, ktorý nebol pochovaný v Moskve.

Referencie

Pozri aj 
 Dom Pavlova

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 Matka vlast, Reflex 14/2001

Volgograd
Pamätníky druhej svetovej vojny
Vrchy v Rusku
Slovenská brána

Slovenská brána je prielomový úsek doliny rieky Hron cez juhozápadné ukončenie Štiavnických vrchov na úseku medzi obcami Tekovská Breznica a Tlmače.

Rieka sa prerezáva zo Žiarskej kotliny do Podunajskej nížiny cez sopečné štruktúry (prevažne andezity) Pohronského Inovca na pravom brehu a Štiavnických vrchov na ľavom brehu. Rieka v Slovenskej bráne zároveň oddelila geomorfologický podcelok Kozmálovské vŕšky od zvyšku pohoria Štiavnické vrchy.

Hrebeňová hora (vrch na severe) 
Na severe, za Tekovskou Breznicou, sa údolie Hrona v smere toku zužuje pri pravobrežnom vrchu Madačka (378 m n.m. ), ktoré je ešte v katastrálnom území obce Orovnica (nad Madačkou je známejšia Hrebeňová hora 580 m n.m.). Prechodu z juhu (od Zlatých Moraviec) do Pohronia bráni na pravobrahu aj najvyšší z tamojších vrchov Veľký Inovec (900,6 m n. m.).  Rýchlostná cesta R1 obchádza Veľký Inovec a do údolia Hrona sa dostáva pred Madačkou, na severnom okraji Slovenskej brány. Staršou a jednoduchšou možnosťou je obísť vrchy cez Slovenskú bránu, teda z juhu po ceste I. triedy 76, ktorá spája Štúrovo a Hronský Beňadik popri Hrone.

V odlesnenej časti Slovenskej brány sa nachádzajú tri obce. Najznámejšia z nich je Hronský Beňadik, ktorý je blízko najužšieho miesta brány. Pahorok za Hronským Beňadikom, oproti ktorému je na ľavom brehu vysoké skalné bralo Krivín, týčiace sa do výšky 315,9 m n.m. vytvára najužší úsek dolného toku Hrona, ktorý je široký iba cca 430m.

Kusá Hora (vrch na juhu) 
Začiatok (alebo koniec) geomorfologického útvaru Slovenská brána, Rybník tvorí ľavobrežný skalný útvar Kusá Hora (), nachádzajúci sa v katastrálnom území obce Rybník a pravobrežný skalný útvar Skala (), nachádzajúci sa v katastrálnom území obce Kozárovce, pri mestečku Tlmače (časť Lipník). (Toto miesto je medzi Tlmačmi a Kozárovcami, tam kde železničná trať prechádza ponad Hron.) Kusá Hora je zjazvený kameňolomom na andezit, nazývaným lokálne „Galiba“. Z vrcholu sa otvára pohľad na rieku Hron, pretekajúcu zo Žiarskej kotliny na úrodnú Podunajskú nížinu.

Referencie

Externé odkazy 
 Slovenská brána - Bližšie informácie
 

Geomorfologické časti na Slovensku
Brány na Slovensku
Štiavnické vrchy
Povodie Hrona
Spišská Magura

Spišská Magura je flyšové pohorie a geomorfologický celok na severnom Slovensku, súčasť Podhôľno-magurskej oblasti.

Vymedzenie 
Susedí z juhu s Podtatranskou brázdou, Tatrami a Podtatranskou kotlinou, Spišsko-šarišským medzihorím a na severe s Pieninami. Západnú a časť severnej hranice tvorí štátna hranica s Poľskom. 

Spišská Magura sa delí na dva geomorfologické podcelky: Repisko na juhozápade a Veterný vrch na severe. Celok má tiež 3 časti: v Repisku je to Osturnianska brázda, v podcelku Veterný vrch potom Staroveská kotlina a
Ružbašské predhorie. Hranica medzi podcelkami vedie údolím Rieky a cez Magurské sedlo. Najvyšším vrchom pohoria je Repisko () v juhozápadnej okrajovej časti pohoria. 

Hlavný hrebeň podcelku Repisko vedie po línii Repisko – Magurka – Bukovina – Smrečiny – Spádik – Magurské sedlo – Javor – Toporecké sedlo, kde nadväzuje na hlavný hrebeň podcelku Veterný vrch – Kameniarka – Riňava – Veterný vrch (najvyšší vrch rovnomenného podcelku, ).

Pohorie je rozdelené na viaceré rázsochy údoliami potokov a riečok: Frankovský potok, Rieka, Jordanec, Lesniansky potok, Toporský potok, Šoltýsa a ďalšie. Údolie Dunajca na severe je hranicou s Pieninami, toky Javorinky a Bielej od Tatier a v údolí Popradu, v tzv. Ružbašskej bráne sa stýka s pohorím Levočské vrchy.

V časti Osturnianska brázda a na priľahlých svahoch Spišskej Magury sa zachovali viaceré jazierka zosuvného charakteru. Napr. Malé jazero, Veľké jazero, Ksenino jazierko, Osturnianske jazero. V podcelku Repisko sa zachovalo Jezerské jazero tiež zosuvného charakteru. Na styku pohoria s kotlinami vyvierajú minerálne pramene (Vyšné Ružbachy, Toporec).

Pozri aj 
 Zoznam vrcholov v Spišskej Magure

Iné projekty

Referencie 

 
Pohoria na Slovensku
Geomorfologické celky na Slovensku
Vabec

Vabec () je sedlo v hlavnom hrebeni západnej časti pohoria Ľubovnianska vrchovina.

Nachádza sa medzi vrchmi Čertova skala () a Oslí vrch (). Priamo pod sedlom pramenia potok Hraničná, ktorý tečie na sever a potok Malý Lipník, tečúci na juh.

Sedlom prechádza významná cestná spojnica Stará Ľubovňa - Mníšek nad Popradom a ďalej do Poľska (I/68). Je to križovatka turistických chodníkov - modro-značkovaného zo Starej Ľubovne cez Jarabinský prielom do obce Jarabina a žlto-značkovaného na Oslí vrch (). Zo sedla sú pekné výhľady do okolia.

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Kurovské sedlo

Kurovské sedlo (staršie: Tyl(i)čské sedlo) je sedlo v nadmorskej výške ( vo východnej časti pohoria Ľubovnianska vrchovina. Tvorí hranicu medzi Západnými a Východnými Karpatmi.

Leží medzi vrchmi Javor () a Hora (). Sedlom vedie slovensko-poľská štátna hranica, ktorá vedie po hlavnom hrebeni východnej časti pohoria. Poľský názov sedla je Przełęcz Tylicka. Na slovenskej strane pramení pod sedlom potok Kurovec, tečúci na juh.

Sedlom vedie cesta 3. triedy z Tarnova do poľskej obce Tylicz a križujú sa tu červeno-značkovaná trasa (súčasť európskej diaľkovej trasy E3), vedúca hrebeňom pohoria so žlto-značkovanou trasou do obce Kurov (podľa nej názov sedla).

Prístup 
 cestou III. triedy z Kurova
 po  značenej medzinárodnej trase E3 
 po  značke z Kurova

Zdroj 

 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Ľubovnianska vrchovina
Podjavorník

Podjavorník je osada a miestna časť obce Papradno. 

Nachádza sa v prostredí pohoria Javorníky, pod hlavným hrebeňom, v pramennej oblasti Papradnianky.

Zachovaná drevená ľudová architektúra kopaničiarskeho osídlenia sa postupne mení na rekreačné objekty. Stojí tam i zrekonštruovaný hotel Podjavorník s možnosťou ubytovania a s nočným barom, bowlingom, plavárňou a masážou, saunou a vírivou vaňou. V blízkosti hotela je lyžiarsky vlek s najdlhšou traťou v okolí (920 m) a 1 detský vlek. V okolí Podjavorníka sa nachádzajú viaceré osady, z ktorých najväčšia je osada Kŕžeľ. Ďalšie osady sú Chuchmalovce Bartkovce, Hruškovce,Hanajovce a Levčovce. Podjavorník je v súčasnosti rekreačnou oblasťou s možnosťami letnej aj zimnej turistiky. Žlto označený turistický chodník a lyžiarska turistická trasa vedú na hrebeň Javorníkov.

Miestne časti na Slovensku
Papradno
Cock Sparrer

Cock Sparrer je jednou z najstarších Oi! skupín, vznikla už v roku 1974, skupina je jednou z najvýznamnejších idolov streetpunku.

Zakladajúci členovia 
 Steve Bruce
 Mick Beaufoy
 Steve Burgess
 Colin McFaull
 neskôr sa k nim pripojil Garrie Lammin

História 
Zakladajúci členovia založili skupinu s názvom Cock Sparrow.

 na začiatku kariéry skupina hrala najmä pubrock a R'n'b, neskôr vytvorili mnohé z kultových skladieb, napr. Running Riot, Trouble On The Terraces.

 do roku 1980 skupina kvôli finančným problémom nevydávala žiadne platne, no keď vzklýčilo hnutie Oi!, vzrástol aj záujem o skupinu

 v roku 1982 uzrel svetlo sveta ich nový singel, England belongs to me, skupina sa odvrátila od svojich R'n'b koreňov a pridala sa k punkrocku

 v roku 1984 skupina (Micka Beafouya vymenil Chris Skepis) vydala nový album, Running Riot – Running Riot in ´84.

 v roku 1992 vyšla nahrávka, Guilty as Charged, v roku 1997 zatiaľ posledný album – Two Monkeys.

Diskografia 
 1982 – Shock Troops Carrere
 1984 – Running Riot in '84 Syndicate
 1987 – True Grit Razor
 1994 – Guilty as Charged Bitzcore
 1997 – Two Monkeys Bitzcore
 2007 – Here We Stand Captain Oi!

10" EP
 Run Away EP, 1995, Bitzcore

Koncertné albumy 
 Live and Loud, 1987, Link
 Live: Runnin' Riot Across the USA", 2000
 Back Home, 2003, Captain Oi!

 Kompilácie 
 England Belongs To Me, 1997, Harry May
 Bloody Minded, 1999, Dr. Strange/Bitzcore
 The Decca Years,'' 2006

7" Single 
 "Running Riot" b/w "Sister Suzie", 1977, Decca
 "We Love You" b/w "Chip on my Shoulder", 1977, Decca
 "England Belongs to Me" b/w "Argy Bargy", 1982, Carerre
 "Run Away", 1995, Bitzcore
 "Too Late" b/w "Because You're Young", 2007, Captain Oi!

Externé odkazy 
 www.cocksparrer.com oficiálna stránka skupiny 

Britské punkrockové hudobné skupiny
Tom Gehrels

Anton M.J. "Tom" Gehrels (* 21. február 1925, Haarlemmermeer, Holandsko - † 11. júl 2011, Tucson, Arizona, USA) bol americký astronóm holandského pôvodu.

Životopis 
Narodil sa v Haarlemmermeere v Holandsku. Počas druhej svetovej vojny ako teenager bol aktívnym členom holandského odboja. Po úteku do Británie sa vrátil ako parašutista Special Operations Executive a organizátor sabotáži proti nacistom.

Po vojne vyštudoval univerzitu v Leidene, kde promoval v roku 1951 z fyziky a astronómie. V štúdiu pokračoval na University of Chicago, kde získal doktorát z astronómie a astrofyziky v roku 1956. V roku 1960 nastúpil na University of Arizona, spolu s Kuiperom, kde pôsobil ďalších 50 rokov.

Podieľal sa na štruktúre programu Spacewatch na objavovanie asteroidov v blízkosti Zeme. Objavil viacero komét, medzi inými 64P/Swift-Gehrels, 78P/Gehrels, 82P/Gehrels a 90P/Gehrels.

Okrem toho sa podieľal na objavení 4 329 asteroidov, medzi nimi blízkozemských planetiek 1864 Daedalus, 5011 Ptah a 4587 Rees, ako aj asteroidov zo skupiny Trójan.

Väčšinu svojich neskorších objavov urobil v spolupráci s holandskými astronómami, manželmi Ingrid van Houten-Groeneveldovou a Cornelisom Johannesom van Houtenom. Gehrels robil pozorovania oblohy 48-palcovým-Smchidtovym teleskopom v Palomar Observatory v USA. Fotografické platne boli posielané do Holandska na univerzitu v Leidene, kde ich van Houtenovci vyhodnocovali.

Bibliografia 
Physical Studies of Minor Planets, edited by Tom Gehrels (1971), NASA SP-267
Planets Stars and Nebulae Studied With Photopolarimetry, edited by Tom Gehrels (1974) Tucson: University of Arizona Press ISBN 0-8165-0428-8
Jupiter: Studies of the Interior, Atmosphere, Magnetosphere, and Satellites, edited by Tom Gehrels and Mildred Shapley Matthews (1976) Tucson: University of Arizona Press ISBN 0-8165-0530-6
Protostars & Planets: Studies of Star Formation and of the Origin of the Solar System, edited by Tom Gehrels and Mildred Shapley Matthews (1978) Tucson: University of Arizona Press ISBN 0-8165-0674-4
Asteroids, edited by Tom Gehrels and Mildred Shapley Matthews (1979), ISBN 0-8165-0695-7
Saturn, edited by Tom Gehrels and Mildred Shapley Matthews (1984) Tucson: University of Arizona Press ISBN 0-8165-0829-1
Asteroids II, edited by Richard P. Binzel, Tom Gehrels, and Mildred Shapely Matthews (1989)Tucson: University of Arizona Press ISBN 0-8165-1123-3
Hazards Due to Comets and Asteroids, edited by Tom Gehrels, Mildred Shapley Matthews, and A. M. Schumann (1994) Tucson: University of Arizona Press ISBN 0-8165-1505-0
On the Glassy Sea, in Search of a Worldview, Tom Gehrels (2007, originally published in 1988), ISBN 1-4196-8247-4
Survival Through Evolution: From Multiverse to Modern Society, Tom Gehrels (2007), ISBN 1-4196-7055-7

Referencie

Externé odkazy 
Gehrels 
Obituary 
Memorial

Zdroj 

Astronómovia USA
Holandskí astronómovia
Objavitelia asteroidov
Objavitelia komét
Cornelis Johannes van Houten

Cornelis Johannes van Houten (* 18. február 1920, Haag, Holandsko – † 24. august 2002) bol holandský astronóm.

Externé odkazy 

 C.J. (van) Houten v Astrophysics Data System
 In memoriam dr. C.J. van Houten

Holandskí astronómovia
Objavitelia planétok
Osobnosti z Haagu
Francium

Francium (francium) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Fr a protónové číslo 87. Francium je nestabilný, vysoko rádioaktívny prvok patriaci medzi alkalické kovy. V prírode sa vyskytuje v stopových množstvách v uránových a tóriových rudách.

Charakteristika 
Francium bolo objavené v roku 1939 francúzskou fyzičkou Marguerite Perey a pomenované po Francúzsku. Francium bolo posledným prvkom, ktorý bol objavený v prírode. Je najťažším alkalickým kovom a vzniká dôsledkom rozpadu aktínia. Umelo môže byť vyrobené bombardovaním tória protónmi. 

Napriek tomu, že sa vyskytuje v uránovej rude, jeho výskyt je nesmierne vzácny. Predpokladá sa, že v zemskej kôre sa nachádza len 340 až 550 gramov francia. To ho robí druhým najvzácnejšie prirodzene sa vyskytujúcim prvkom na Zemi (po astáte). Je tiež najnestabilnejší z prvých 101 prvkov a má najvyššiu pomernú hmotnosť zo všetkých prvkov. Francium je tiež najmenej elektronegatívnym prvkom (druhým v poradí je cézium).

Je známych 34 izotopov francia (s relatívnou atómovou hmotnosťou od 199 do 233) a 11 metastabilných stavov. Najstabilnejším je izotop 223Fr s polčasom rozpadu 22 minút, ktorý vzniká rozpadom izotopu 227Ac a je jedným z dvoch izotopov, ktoré sa vyskytujú v prírode (tým druhým je 224Fr). Všetky známe izotopy francia sú veľmi nestabilné a tak je výskum francia obmedzený na laboratórne podmienky.

Existuje niekoľko fotografií francia, najviac však len 350 000 atómov.

Referencie 

 Los Alamos National Laboratory - Francium
 Stony Brook University Physics Dept.
 Jean-Pierre Adloff and George B. Kauffman. Francium (Atomic Number 87), the Last Discovered Natural Element. The Chemical Educator, Vol. 10, No. 5, 2005 .

Iné projekty 

 
Alkalické kovy
Kovy
Rádioaktívne prvky
Požiar v Matadore v roku 2006

Požiar v Matadore v roku 2006 bol silný požiar, ktorý vypukol 18. júna 2006 krátko pred osemnástou hodinou v areáli bývalej chemickej továrne Matador v Bratislave, mestskej časti Petržalka. Zachvátil sklad chemikálií a pneumatík, patriaci súkromnej firme Detox. Oheň sa šíril veľmi rýchlo, na miesto dorazili všetci bratislavskí hasiči s dostupnou technikou, i posily z okolitých obcí, no dlho sa im ho nedarilo uhasiť. Niekoľko hasičov dokonca utrpelo popáleniny vplyvom sálavého tepla, mnohým chemikálie rozleptali skafandre. V sklade došlo i k mohutným explóziám, ktoré bolo počuť až do Starého Mesta. Polícia odklonila dopravu a uzavrela miesto v okruhu 500 metrov. Na miesto sa dostavil primátor Bratislavy Andrej Ďurkovský. 

Šéf civilnej ochrany bratislavského Krajského úradu Jozef Polák vyzval všetkých obyvateľov Bratislavy, aby pozatvárali okná a obmedzili pohyb v smere mraku. Ten podľa neho postupoval na Nové Mesto, Vrakuňu a Bernolákovo. Vzniklo podozrenie, ktoré zverejnili médiá, že unikol vysoko jedovatý kyanid, čo sa následne nepotvrdilo, podľa odborníkov išlo o chlórované uhľovodíky a benzény, v takom množstve, ktoré neohrozilo zdravie občanov.

Oheň sa podarilo uhasiť hodinu pred polnocou, avšak trosky tleli až do večera nasledujúceho dňa a preto hasiči dovtedy pokračovali v polievaní vodou. Polícia na základe obhliadky miesta požiaru zisťovala, či nedošlo k spáchaniu trestného činu všeobecného ohrozenia. Súbežne so vznikom požiaru Petržalku postihlo silné krupobitie.

O necelý mesiac - 13. júla, vypukol požiar v sklade horľavých kvapalín v Rimavskej Sobote, ktorý tiež patrí firme Detox.

Referencie

Pozri aj 
 Požiar v Matadore v roku 2011

2006 na Slovensku
Požiare na Slovensku
Udalosti v Petržalke
Rabaul (sopka)

Vulkanické pole Rabaul sa nachádza na východe Novej Británie, ostrove patricom Papui-Novej Guinei. Pozostáva z veľkej kaldery (rozmery 8 × 14 km), tvoriacej záliv na polostrove Gazelle a viacerých menších kráterov po obvode kaldery. Pole je pomenované po meste Rabaul, ležiacom vnútri kaldery na brehoch zálivu, ktoré bolo až do erupcie v 1994 najväčším a zároveň hlavným mestom ostrova.

Kaldera sa vyformovala približne pred 1 400 rokmi. Neskoršie erupcie vytvorili tri bazaltovo - dacitové pyroklastické kužele blízko severovýchodnej steny kaldery, ktoré sú aktívne v súčasnosti. Menšie stratovulkány Vulcan a Tavurvur sú zodpovedné za evakuáciu mesta počas ich spoločnej erupcie, ktorá sa začala 19. septembra 1994. Tavurvur javil menšiu aktivitu aj neskôr (1995, 2002, 2006, 2007, 2009).

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanické pole Rabaul na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Papuy-Novej Guiney
Kaldery
Aktívne sopky
Ozubené koleso

Ozubené koleso je disk, ktorý má na obvode zuby. Je to základný konštrukčný prvok prevodoviek.

Použitie 
Používa sa na: 
 prevod momentu sily
 zmenu osi otáčania  
 kužeľové súkolesie - pre rôznobežné osi
 závitovkové súkolesie (slangovo šnekové) - pre mimobežné osi
 skrutkové súkolesie - pre mimobežné osi
 Zmenu pohybu z otočného na priamy alebo opačne - (s ozubnicou alebo ozubeným hrebeňom)

Typy

Podľa ozubenia 
 Evolventné ozubenie - najčastejšie
 Cykloidné
 Rebrové - napr. aj starých mlynoch
 Hypoidné

Podľa tvaru 
 Valcové
 Kužeľové

Prevody 
 Prosté
 Skrutkové
 Ozubnicové (tyčové)
 Planétové

Modul 
Modul je časť obvodu rozstupovej kružnice,pripadajúca na jeden zub kolesa. Modulom sa určuje hlavne veľkosť ozubeného kolesa. 

Ozubené kolesá v tom istom prevode musia mať rovnaký modul

Modul sa vyberá podľa výkonu, ktorý musí dané koleso prenášať. 
 Väčší modul je pre väčší výkon
 Menší modul pre menšiu veľkosť (a sčasti aj väčšiu presnosť)

Modul m sa vypočíta ako:

kde:
 p je obvodová vzdialenosť dvoch zubov (ich osí)

Každý zub má dve časti:
 Hlava - veľkosť hlavy je rovná modulu
 Päta - tiež rovná modulu plus pracovná vôľa
Pracovná vôľa môže byť od 10% do 50%, ale najčastejšie 25%.

Pracovná vôľa (vôľa v zuboch) sa volí väčšia pri väčších otáčkach, znižuje však presnosť pri zmene smeru otáčania (prevod chvíľu nereaguje).

Vzdialenosť osí dvoch ozubených kolies D sa vyráta ako:

kde:
 z1, z2 - počet zubov kolesa 1 a 2
 m - modul

Pozri aj 
 Prevodovka
 Bezvôľová prevodovka
 Evolventné ozubenie

Referencie 

Ozubenie
Strojové súčiastky
Hana Gregorová (spisovateľka)

Hana Gregorová, rod. Lilgová (* 30. január 1885, Martin  † 11. december 1958, Praha) bola slovenská spisovateľka, osvetová pracovníčka a obhajkyňa emancipačných snáh žien.

Rodina 
 otec: Ján Lilge
 matka: Mária rod. Jamnická
 manžel: Jozef Gregor-Tajovský

Život 
Narodila sa v Martine v uvedomelej farbiarskej rodine a vzdelanie získala na základnej škole v rodisku a neskôr sa po sobáši vzdelávala sama. 
V roku 1903 – 1906 hrávala ochotnícke divadlo v Slovenskom spevokole v Martine. Účinkovala prevažne v hrách slovenských autorov. Počas krátkeho pôsobenia v rumunskom Nadlaku (1907 – 1910) stvárnila plastickú postavu matky v rovnomennej hre J. G. Tajovského, ktorý ju aj režíroval (1908). Preložila aktovku A. P. Čechova Pytačky, ktorú Tajovský nacvičil s nadlackým Ľudovým kruhom (1909). V roku 1907 sa v Nadlaku zaňho vydala a neskôr sa usadili v Bratislave. 

Pracovala v osvetových organizáciách, pôsobila v časopise Slovenský východ. Po presťahovaní do Bratislavy pokračovala v osvetovej práci, zaujímala sa o politický vývoj, a jej dom často navštevovali tak slovenskí, ako aj českí a zahraniční spisovatelia.

Po smrti svojho manžela sa presťahovala k dcére Dagmar do Prahy, počas 2. svetovej vojny pracovala v protifašistickom odboji. Krátko bola predsedníčkou Zväzu slovenských žien. 

Zomrela vo veku 73 rokov v Prahe, je pochovaná v Tajove.

Tvorba 
Jej literárna tvorba začala prekladom románu Dáždnik sv. Petra (Kálmán Mikszáth). Písala prózu, no okrem diel pre dospelých sa venovala i tvorbe pre deti.

Myšlienky 

„Dnes už máme možnosť akademicky študovať, koľko úsilia to stálo. Vzdelaná žena je povinná pracovať kultúrne a verejne v záujme druhých. Žena dneška má pracovať na novej epoche ľudstva, v ktorej nebude nezaslúženej biedy. Má bojovať o lepšie sociálne pomery. Má kultúrou, sociálnou činorodosťou a umením napĺňať formu života.“

Diela

Tvorba pre dospelých 

 1912 – Ženy, zbierka krátkych próz
 1920 – Môj svet, kniha noviel
 1924 – Pokorní ľudia, kniha noviel
 1929 – Slovenka pri krbe a knihe
 1930 – Zo srdca, kniha noviel
 1933 – Vlny duše, román
 1935 – Svet je tak krásny, cestopisné črty
 1938 – Čas nezastavíš, román
 1945 – Radosť bez tône a slzy vekov
 1946 – Ženy-matky za svetový mier, brožúra
 1949 – Cudzím dvorom, výber z noviel
 1958 – Trpké údely, výber z noviel
 Spomienky (rukopis, knižne vyšli až po úprave a zredigovaním jej dcérou v roku 1979)

Tvorba pre deti 
 1922 – O Zorke, čo každému svietila
 1922 – Kytka
 1926 – Oddané srdiečka
 1931 – Rozprávočky z rádia
 1933 – Pavko v Prahe

Referencie

Literatúra 
 Encyklopédia dramatických umení Slovenska

Externé odkazy 
 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 6 - evanjelická farnosť v Martine; pokrstená ako JAnna Božena Lilge

Iné projekty 

Slovenskí spisovatelia
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Ženy v slovenskej literatúre
Osobnosti z Martina
Slovenské feministky
Rainier (sopka)

Rainier je stratovulkán ležiaci v štáte Washington v USA, asi 87 km juhovýchodne od Seattlu. Je to najvyšší vrch Kaskádových vrchov - 4 392 m. Vrchol je pokrytý ľadom. Meno pochádza od britského admirála Petra Rainiera, ale pre svoju dominanciu je nazývaný aj jednoducho Hora. Ročné snehové zrážky na tomto vrchole sú cca 31 m; vďaka tomu patrí medzi najzasneženejšie miesta na Zemi.

Posledná zdokumentovaná erupcia sa odohrala v roku 1825, ale neustála hydrotermálna aktivita a teplo stúpajúce z krátera nútia vedcov považovať ju za aktívnu sopku. Možné erupcie sú nebezpečné, pre veľmi vysokú pravdepodobnosť tvorby lahárov. Ďalšie nebezpečenstvo spočíva v tom, že andezitové horniny, ktorými je sopka tvorená, sú v dôsledku hydrotermálnych premien silne porušené, čo môže zapríčiniť kolaps celého vrcholu sopky pri výbuchu.

Sopka samotná ako aj jej okolie sú súčasťou národného parku Mount Rainier National Park, piateho národného parku zriadeného v USA. Sopka je tiež vyobrazená na washingtonskom štvrťdolári z roku 2007 (spolu s lososom). Vrchol prvýkrát zdolal Hazard Stevens v roku 1870.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Rainier na Global Volcanism Program 

Sopky Washingtonu
Stratovulkány
Štvortisícovky v USA
Kaskádové vrchy
Najvyššie vrcholy štátov USA
Porekadlo

Porekadlo je ustálený obrazový výrok s charakterom uzatvorenej vety, ktorá sa svojím obsahom viaže na konkrétny prípad, situáciu. Jeho funkciou je konštatovať, hodnotiť (väčšinou vtipne). Porekadlami sa zaoberá paremiológia. Patrí medzi parémie a malé formy ľudovej slovesnosti. Na rozdiel od príslovia nie je jeho obsahom zovšeobecnená ľudová múdrosť.

Príklad: Padla kosa na kameň. Kto sa bojí nech nejde do lesa. Ten by preskočil aj vola.
Literárne žánre
Viliam Talský

Viliam Talský, známy tiež pod krycím menom Láďa (* 28. september 1904, Vígľaš† 3. december 1953, Bratislava) bol slovenský dôstojník. V období 19251944 príslušník československej a slovenskej armády. Po 2. svetovej vojne nebol prijatý do ČSĽA a bola mu odobraná hodnosť. Roku 1947 pre opustenie a následné odzbrojenie Východoslovenskej armády Národným súdom v Bratislave odsúdený na 15 rokov väzenia. Pre chorobu predčasne prepustený.

Život 
Jeho otec bol Anton Talský a matka Ľudmila rod. Gaysslerová. Študoval na Vojenskej akadémii v Hraniciach, na aplikačnej škole pre ženijné vojsko v Litoměřiciach a na Vysokej škole vojenskej v Prahe. Vojak z povolania, príslušník československej armády, 19391944 slovenskej armády.

Talský pôsobil roku 1944 v hodnosti plukovníka ako náčelník štábu Ministerstva národnej obrany v Bratislave. Od augusta 1944 ako zástupca generála Augustína Malára v Prešove. Veliteľom vojenského ústredia SNR plukovníkom Jánom Golianom bol poverený viesť východoslovenskú armádu do pripravovanej akcie proti Nemcom. Po zachytení signálu k ozbrojenému odporu 29. augusta 1944 však úlohu nezvládol, v noci z 30. na 31. augusta 1944 odletel do Poľska k maršalovi Ivanovi Konevovi dohodnúť koordináciu bojových akcii s Červenou armádou a odložil ich začiatok na 2. september 1944. Nerozhodnosťou a neplánovaným odchodom zo Slovenska sa pričinil o rozpad dvoch divízií a následné odzbrojenie Východoslovenskej armády, ktorá ako celok do ozbrojenej akcie v rozhodujúcej chvíli nezasiahla a Nemci ju odzbrojili. Dňa 15. septembra sa vrátil na Slovensko, na východnom Slovensku sa usiloval organizovať rozptýlených vojakov do partizánskeho boja. Od decembra 1944 sa stal príslušníkom 1. čs. armádneho zboru v ZSSR a krátko velil aj jeho 3. československej brigáde. Ako veliteľ brigády robil všetko pre to aby svoju predošlú vinu napravil a aby sa osvedčil. Sám Ludvík Svoboda bol s jeho činnosťou spokojný. Postupne po prechode činiteľov povstania zo slovenských hôr k Červenej armáde množili sa ich požiadavky na to aby bol Talský zatknutý, čomu nakoniec Svoboda vyhovel.

Po vojne v roku 1947 Národný súd Talského v Bratislave potrestal za zradu SNP a odsúdil ho na 15 rokov väzenia. Talský si však neodpykal celý trest a po piatich rokoch väzenia zomrel.

Zdroje 
 Slovenský biografický slovník
 

Príslušníci Česko-slovenskej armády
Slovenské vojenské osobnosti
Slovenské osobnosti druhej svetovej vojny
Osobnosti SNP
Osobnosti z Vígľaša
Mirko Nešpor

Mirko Nešpor (* 28. september 1924, Skalica – † 17. december 1944, Bratislava) bol slovenský vysokoškolák, študent Stavebnej fakulty SVŠT v Bratislave, antifašista a účastník Slovenského národného povstania.

Život 
Narodil sa ako jedno z piatich detí Antona Nešpora a Ľudmily Nešporovej, rodenej Korčákovej v Skalici. Tu aj študoval na osemročnom gymnáziu. Neskôr sa spolu s rodičmi presťahoval do Holíča. Napriek tomu, že vynikal v matematike a fyzike, s pokračovaním štúdia na vysokej škole z finančných dôvodov váhal. Na Vysokej škole technickej v Bratislave začal študovať až po tom, čo si zabezpečil štipendium, ktoré ho však zaväzovalo zostať pracovať po skončení štúdia 5 rokov v štátnej službe. Už v tej dobe bol presvedčený antifašista.

Do ilegálnej činnosti sa zapojil v lete 1944. Po skončení 1. ročníka odišiel na prázdninovú prax na stavbe priehrady v Ústí nad Oravou. Tam sa spolu s Ľubomírom Linhartom podieľal na organizovaní a zakladaní národných výborov v obciach na Orave. Po príchode do Banskej Bystrice bol poverený odovzdávať politické inštrukcie ilegálnemu hnutiu na Orave, tam sa tiež niekoľkokrát zapojil so zbraňou v ruke do ozbrojeného boja. Cestu cez územie obsadené nacistami uskutočnil dvakrát. Svoje postrehy z obsadeného územia, protifašistického hnutia na Orave a partizánskych bojov odovzdával redakcii povstaleckých novín Pravda. Koncom októbra sa zúčastnil partizánskeho boja v Nízkych Tatrách, kde ochorel a na odporúčanie velenia jednotky sa vrátil do rodiska, kde žil v ilegalite.

Pred zatknutím sa rozhodol ujsť do Bratislavy, na železničnej stanici v Skalici ho 13. decembra zatkli príslušníci Hlinkovej gardy. Tam bol podrobený krutému dvojdňovému výsluchu. Dňa 16. decembra ho previezli na Ústredňu štátnej bezpečnosti do Bratislavy na Vlčkovej ulici 35, no po tom, čo vyšlo najavo, že dobitý väzeň nehodlá vypovedať ani po krutom mučení, sa ho rozhodli vyšetrovatelia zbaviť. Mirko Nešpor bol popravený v pivničnej cele. Podľa oficiálnej správy väzeň Nešpor spáchal samovraždu a obesil sa. Odporuje tomu skutočnosť, že v čase smrti mal ruky pevne zviazané reťazou, ktorá sa mu zarezala hlboko do rúk. Tieto rany boli tak bolestivé, že ruky prakticky nemohol dať od seba.

Pamiatka 
V Bratislave bola v minulosti po ňom pomenovaná ulica a vysokoškolský internát, v Holíči mu bol odhalený pomník. Pamätnú tabuľu má aj v rodnej Skalici. V súčasnosti je po ňom pomenovaná ulica v Trenčíne, Prešove, Košiciach, Senici, Malackách, Michalovciach, Námestove, Palárikove, Šaštíne-Strážach, Lučenci, Holíči, Gbeloch, Žiline, Kysuckom Novom Meste, Liptovskom Mikuláši, Bystričanoch, Poprade-Veľkej a v Banskej Bystrici. In memoriam bol vyznamenaný Radom SNP I. triedy. V roku 1946 mu bol udelený titul Ing.

Iné projekty 

Osobnosti SNP
Osobnosti zo Skalice
Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Synagóga status quo ante

Synagóga status quo ante je synagóga v Trnave, ktorá patrí v súčasnosti Galérii Jána Koniareka. Organizujú sa v nej vernisáže.

Pochádza z roku 1891 (iný zdroj 1897), kedy tam bol rabínom Simon Sidon, ktorý patril k tým, čo chceli zachovať status quo ante, stav pred rozkolom v maďarskej židovskej komunitě medzi reformovaným a ortodoxným smerom.  

Reprezentuje architektúru uplatňujúcu orientálne prvky v štýle historizmu. Jej dispozíciu tvorí apsida a modlitebňa obkolesená galériou pre ženy, ktorú podopierajú liatinové stĺpy s kompozitnými hlavicami. V strede modlitebne sa otvára kopula pôvodne so sklenenou výplňou.

Pred synagógou je pamätník židovským obetiam druhej svetovej vojny.

Referencie

Iné projekty

Stavby v Trnave
Trnava
Architektúra z 1891
Ian Anderson

Ian Scott Anderson (* 10. august 1947, Dunfermline Škótsko) je škótsky rockový hudbník, inštrumentalista, spevák, skladateľ a textár, zakladateľ a extravagantný líder progresívnej rockovej skupiny Jethro Tull. 

Hrá na flaute, akustickej gitare a mandolíne, ktoré spolu s jeho ľahko rozpoznateľným hlasom dodávajú skupine charakteristický zvuk.

Bol prvým hudobníkom, ktorý zaviedol do rockovej hudby flautu a dodnes sa nepriblížil žiaden iný hudobník k jeho hracej kvalite. 

Počas svojej kariéry Anderson nahral odlišné sólové albumy. V roku 1983 „Walk Into The Light“, v roku 1995 flautovu inštrumentálku „Divinities“ nahranú so symfonickým orchestrom (prvé miesto v rebríčku časopisu Billboard, inšpirácia rôznymi náboženstvami a národmi), v roku 2000 zbierku piesní „The Secret Language Of Birds“ a v roku 2003 „Rupi's Dance“ na ktorej Ian prezentuje lásku k svojim mačkám, Rupi a Calliandre.

Ian Anderson žije v súčasnosti v juhovýchodnom Anglicku. Má nahrávacie štúdio, vlastní niekoľko spoločností, ktoré pôsobia v oblasti turistiky, vodných športov a spracovaní rýb. 

S manželkou Shonou vychovávajú dve deti Jamese a Gaela.

Diskografia 

 1983 -  Walk into Light
 1995 -  Divinities: Twelve Dances with God
 2000 - The Secret Language of Birds
 2003 - Rupi's Dance
 2005 - Ian Anderson Plays The Orchestral Jethro Tull [2 cd, dvd]
 2012 - Thick as a Brick 2
 2014 - Homo Erraticus
 2014 - Thick as a Brick - Live in Iceland
 2017 – Jethro Tull - The String Quartets

Ian o názve skupiny 

V rozhovore pre internetový magazín Contact Music povedal, že si občas želá, aby sa mohol vrátiť späť v čase a vybrať pre skupinu iné meno, lebo v čase, keď vymýšľal názov pre skupinu, nezaoberal sa tým príliš a teraz to úprimne ľutuje. Podľa jeho súčasného vkusu je názov veľmi "zálesácky": „Keby som mohol zmeniť jedinú vec, ktorá sa týka môjho profesného života, skupinu by som už nikdy nepomenoval po chlapíkovi, ktorý vynašiel sejací riadkovací stroj. Tull sa mi páči, znie to trocha ako medziplanetárna vojnová loď, ale Jethro, to je pre mňa tak trochu zálesácke slovo“.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Škótski rockoví hudobníci
Škótski rockoví speváci
Škótski flautisti
Škótski textári piesní
Škótski speváci-skladatelia
Škótski skladatelia modernej hudby
Držitelia Radu britského impéria
Ruapehu

Ruapehu (maor. hlučná diera) je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa 40 km juhozápadne od južného brehu jazera Taupo. Je to zároveň najvyššia hora Severného ostrova a najväčšia aktívna sopka na Novom Zélande. Je súčasťou národného parku Tongariro a obľúbenou destináciou lyžiarov, turistov a horolezcov.

Vek hornín je datovaný na 200 000 rokov. Masív je tvorený prevažne andezitovými horninami. Posledná erupcia sa odohrala v októbri 1997, sopka eruptovala s malými prestávkami od roku 1950 (prevažne malé explozívne erupcie s občasným výskytom lahárov a lávových prúdov. Väčšie erupcie (spojené aj s devastáciou okolia) nastali 11. januára 1995 a 16. júna 1996.

Hora je známa aj vrtochmi počasia, všetci návštevníci sú upozorňovaní na nutnosť vybavenia základnými prostriedkami na prežitie. Časté zmeny počasia využívajú aj vojaci pri tréningoch prežitia.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Ruapehu na Global Volcanism Program 

Sopky Nového Zélandu
Stratovulkány
Aktívne sopky
Carlisle (sopka)

Carlisle je v súčasnosti neaktívna sopka, nachádzajúca sa v ostrovnej reťazi Aleuty, patriacej USA. Posledná doložená erupcia je z roku 1828, aj keď boli hlásené erupcie v rokoch 1838 a 1987, nepovažujú sa za potvrdené, nakoľko pozorovatelia neuviedli presne, ktorá zo sopiek v danej oblasti eruptovala (Carlisle, Cleveland, Uliaga, alebo Kagamil).

Sopka sa nachádza na neobývanom, 7 km širokom ostrove, ktorý celkom vypĺňa. Geologická história je veľmi slabo zdokumentovaná, pre sopku neboli vypracované žiadne geologické štúdie.

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Carlisle na Global Volcanism Program 

Sopky Aljašky
Stratovulkány
Tisícovky v USA
Eintracht Frankfurt

Eintracht Frankfurt je najznámejší športový klub vo Frankfurte nad Mohanom. Eintracht sa radí vďaka jeho futbalového oddielu k veľkým tradičným futbalovým zväzom. Posledná z početných titulom ukončených úspešných ér skončila v 90-tych rokoch. Odvtedy bojoval Eintracht o športové a hospodárske prežitie. Momentálne patrí Eintracht opäť k finančne zdravým bundesligovým futbalovým zväzom.

Súčasný káder 
k 20. septemberu 2022

Brankári:

{| border="0"
|-----
| 
|   1. 
 Kevin Trapp
|-----
| 
|   31. 
 Jens Grahl
|-----
| 
|   40. 
 Diant Ramaj
|-----
|}
Obrancovia:

{| border="0"
|-----
| 
  2. 
 Evan N'Dicka
|-----
| 
  4. 
 Jérôme Onguéné
|-----
| 
  5. 
 Hrvoje Smolčić
|-----
| 
  18. 
 Almamy Touré
|-----
| 
  22. 
 Timothy Chandler
|-----
| 
  24. 
 Aurélio Buta
|-----
| 
  25. 
 Christopher Lenz
|-----
| 
  33. 
 Luca Pellegrini
|-----
| 
  35.
  Tuta
|-----
| 
  49. 
 Jan Schröder
| 
|
|
|}
Stredopoliari:

{| border="0"
|-----
| 
  6.
  Kristijan Jakić
|-----
| 
  8.
  Djibril Sow
|-----
| 
  15.
  Daichi Kamada
|-----
| 
  17.
  Sebastian Rode (kapitán)
|-----
| 
  20.
  Makoto Hasebe
|-----
| 
  27.
  Mario Götze
|-----
| 
  28.
  Marcel Wenig
|-----
| 
  29. 
 Jesper Lindstrøm
|-----
| 
  36.
  Ansgar Knauff
|-----
| 
  42.
  Mehdi Loune

|}

Útočníci:

{| border="0"
|-----
| 
  9.
  Randal Kolo Muani
|-----
| 
  11.
  Faride Alidou
|-----
| 
  19.
  Rafael Santos Borré
|-----
| 
  21.
  Lucas Alario
|-----
| 
  ?.
  Nacho Ferri

|-----
|
|}

Úspechy 
 Nemecký majster (1x):  1959
 Nemecký pohár (5x): 1974, 1975, 1981, 1988, 2018
 Pohár UEFA / Európska liga UEFA (2x): 1980, 2022

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka klubu

 
Nemecké futbalové kluby
Futbalové kluby založené v 1899
FC Senec

FC Senec, a. s. bol slovenský futbalový klub zo Senca. Sezóna 2007/08 bola poslednou a zároveň treťou sezónou klubu FC Senec v najvyššej slovenskej futbalovej súťaži. Vlastníkom klubu je od marca 2008 konzorcium majiteľov z Dubaja a Spojených Arabských Emirátov.

Názvy klubu 
 1994 - FK KOBA Senec
 1995 - FK VTJ KOBA Senec
 2002 - FK KOBA Senec
 2004 - FC Senec, a. s.
 2008 - klub zlúčený s DAC Dunajská Streda

Klub ponesie meno FK DAC 1904 Dunajská Streda v sezóne 2008/2009.

Najväčšie úspechy 

Víťaz Slovenského pohára 2001/2002
 Finále: Matador Púchov - FK KOBA Senec 1-1 (na penalty 2-4)

Víťaz Superpohára 2001/2002
 MŠK Žilina - FK KOBA Senec  1-1 (na penalty 3-4)

Účasť v Pohári UEFA 2002/2003 1. predkolo
 FK KOBA Senec - NK Široki Brijeg  1:2
 NK Široki Brijeg  - FK KOBA Senec 3:0

Účasť v najvyššej súťaži 1999/2000, 2006/2007, 2007/2008
 8. miesto v Corgoň lige v sezóne 2006/2007, po základnej časti 6. miesto (12 účastníkov)
 10. miesto v Corgoň lige v sezóne 1999/2000 (16 účastníkov)
 10. miesto v Corgoň lige v sezóne 2007/2008 (12 účastníkov)

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka klubu
 Diskusné fórum

Senec
Zaniknuté slovenské futbalové kluby
Šport v Senci
Futbalové kluby založené v 2004
Bryndzové halušky

Bryndzové halušky sú slovenské národné jedlo. Pripravujú sa zo zemiakov, múky, soli, bryndze a slaniny. Častým doplnkom bryndzových halušiek je pohár kyslého mlieka, mlieka, alebo žinčice.

Podstatnou súčasťou halušiek sú zemiaky, ale tie sa na Slovensku udomácnili až niekedy v 19. storočí. Presne v tom istom storočí, v ktorom sa datuje úpadok ovčiarstva na Slovensku. Každodenným jedlom boli kaše, najmä jačmenná, pohánková a prosná. Obľúbené boli aj strukoviny, údeniny a hlúboviny. To, čo robí bryndzové halušky národným jedlom Slovákov, je ich jedinečnosť v rámci celosvetovej gastronómie.

Príprava 
Základ tvoria postrúhané surové zemiaky zmiešané s múkou a soľou (niekedy sa dáva aj vajíčko, ale halušky sú vtedy tvrdšie). Takto pripravené cesto sa následne vo forme halušiek, teda malých kúskov, uvarí vo vode. Uvarené halušky sa zmiešajú s bryndzou, polejú sa 3-5 lyžicami vody, v ktorej sa varili halušky a dochutia opraženou slaninou. Podľa chuti sa môže pridať aj kyslá smotana.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Online recepty a miesta, kde varia vynikajúce halušky.
 Bryndzové halušky

Halušky
Slovenské jedlá
Tambora (sopka)

Tambora je aktívna sopka ležiaca na ostrove Sumbawa patriaceho Indonézii. Je známa najničivejšou erupciou v moderných dejinách. Od apríla do polovice júla roku 1815 zasiahli produkty jej explózie Molucké ostrovy, Jávu, Sumatru a Borneo a vyžiadala si asi 92 000 ľudských životov. Nasledujúci rok bol známy ako „Rok bez leta“, pre veľké množstvo sopečného popola v atmosfére.

Erupcia z 1815 
Sopka začala eruptovať 10. apríla. Obrovský výbuch vyvrhol približne 100 km3 pyroklastických trachyandezitov. Pred explóziou mala sopka výšku približne 4 200 m, po výbuchu len 2 850.

Hoci je erupcia označovaná ako najničivejšia, v minulosti sa vyskytli ešte väčšie (napr. Taupo na Novom Zélande z roku 181, čo dokladajú záznamy Rimanov a Číňanov o dramatických zmenách počasia z toho obdobia ako aj rádiometrické datovanie, prípadne vznik kaldery Toba na Sumatre pred 75 000 rokmi, ktorá vyvrhla 2 800 km3 materiálu a podľa niektorých vedcov zapríčinila aj nástup poslednej doby ľadovej.

Dôsledky 
Erupcia zničila všetku vegetáciu na celom ostrove. Približne 10 000 ľudí zahynulo priamo následkom erupcie, zvyšok zomrel na rôzne infekcie. Sopka vyvrhla do stratosféry enormné množstvá prachu a popola, čo zapríčinilo zníženie priemerných teplôt o 0,3 °C. Ešte niekoľko rokov po erupcii mala obloha pri východe Slnka zelené odtiene.

Vyskytli sa aj teórie, že erupcia podmienila vznik velocipéda (predchodcu bicykla), nakoľko bol nedostatok ovsa pre kone a nastal problém s dopravou.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Tambora na Global Volcanism Program 

Sopky Indonézie
Stratovulkány
Aktívne sopky
Prírodné katastrofy
Unzen

Unzen je aktívna sopka, nachádzajúca sa na  ostrove Kjúšu (polostrov Šimabara) v Japonsku, asi 40 km východne od mesta Nagasaki. Známa je najväčšou sopečnou katastrofou v Japonsku - v roku 1792 vyvolal kolaps jedného z lávových dómov cunami, ktoré si vyžiadali približne 15 000 obetí na životoch.

Polostrov Šimbara je vulkanicky aktívny asi milión rokov. Sopka začala rapídne rásť pred 200 000 rokmi. Početné andezitové a dacitové lávové prúdy, dómy a pyroklastiká vytvorili pomerne komplexnú vulkanickú štruktúru s niekoľkými vulkanickými centrami.

Po katastrofe v roku 1792 sa sopka dlhší čas neozvala, bola pokladaná za vyhasnutú. Až v novembri roku 1989 sa najskôr zemetraseniami a neskôr aj freatickými erupciami (november 1990) prebrala k životu. Erupcia nevyprodukovala veľké objemy lávy, ale množstvo pyroklastík si vyžiadalo evakuáciu a 3. júna 1991 usmrtil pyroklastický prúd, ktorý zbehol po úbočí, skupinu 43 vedcov a novinárov, medzi nimi aj známych vulkanológov Katiu a Mauriceho Krafftových. Erupcie pokračovali až do roku 1995, zničili asi 2 000 domov.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Unzen na Global Volcanism Program 

Sopky Japonska
Stratovulkány
Aktívne sopky
Tisícovky v Japonsku
Quiet Internet Pager

QIP je IM klient podporujúci protokol ICQ a v najnovšej testovacej verzii aj XMPP. QIP (Quiet Internet Pager) je šírený zdarma a ponúka pokročilé funkcie ako napríklad posielanie súborov, anti-spamovú ochranu a ochranu proti zahlcovaniu (anti-flood), pripomínač narodenín alebo zaznamenávanie a históriu konverzácií.

Tento klient nie je náročný na pamäťové prostriedky (využíva cca 6 MB RAM), je malý, skinovateľný, voľne šíriteľný, prenosný, dostupný vo viacerých jazykových mutáciách (aj slovenčina a čeština) a podporuje systém prídavných modulov (plug-in).

QIP v kódovom označení Infium prináša aj podporu UNICODE, podporu pre viacerých protokolov ako je XMPP (podľa oficiálneho oznámenia QIP-u budú postupne pridávané ďalšie), podporu pre viacero používateľských účtov, individuálne nastavenia pre rôzne kontakty, šifrovanie histórie konverzácií, podporu PNG a mnoho ostatných vylepšení... Pre QIP Infium je k dispozícii aj slovenská lokalizácia.

Pozri aj 
 Miranda IM
 ICQ
 Pidgin
 Trillian

Externé odkazy 
 qip.ru – domovská stránka QIP 
 qip.sk – slovenská podpora programu QIP

Freeware
Komunikačný softvér
Tatra Prezident

Tatra Prezident (1994) – v rámci ďalšej modernizácie Tatry 613, ktorá bola vo výrobe už 20 rokov, uvažovalo vedenie závodu Tatra Kopřivnice o jej následníkovi. Do úvahy prichádzali dve varianty – výrazná modernizácia vozidla T-613 s maximálnym využitím existujúcich komponentov, alebo celkom nový voz, predbežne označovaný ako Tatra 625.

V rámci prvej varianty modernizácie bol dizajnérom Václavom Králom navrhnutý a vo firme Ecorra Lubina postavený prototyp vychádzajúci z varianty Tatra 613-4 MiLong a pomenovaný po prvom kopřivnickom automobile. Vznikol tak veľmi zaujímavý a impozantný prototyp, využívajúci charakteristické črty vozidiel T613, pritom však nesúci niektoré výrazné modernizačné znaky. Najnápadnejšou zmenou je predná časť karosérie, stred ktorej svojím prelisom tvarovo pripomína staršie kopřivnické modely s motorom vpredu (Tatra 11), s využitím hlavných svetlometov vozov Volvo. Zadné blatníky dostali plný oblúkový výkroj a zadná časť vozidla bola zdvihnutá a mohutnejšia, čím vozidlo získalo štíhly a zároveň dynamický klinovitý vzhľad, v tej dobe veľmi používaný. Taktiež viaceré detaily karosérie boli podareným spôsobom modifikované, rovnako ako aj interiér. Mechanické časti vozidla však ostali nezmenené.

Vývoj prototypu nebol ukončený vzhľadom na rozhodnutie o predčasnom zastavení vývojových prác. Napríklad nebola doriešená modernizovaná vyhrievacia a klimatizačná sústava, ktorá sa objavila až v neskoršej Tatre 700.

Od zamýšľanej verejnej prezentácie prototypu Prezident bolo nakoniec upustené. Automobil bol predstavený iba v úzkom kruhu (napr. prezidentovi Václavovi Havlovi) a po rozhodnutí o zastavení jeho vývoja sa stal súčasťou zbierok podnikového múzea Tatra v Kopřivnici, kde je zaradený do stálej expozície. 

Vedenie spoločnosti sa nakoniec rozhodlo ísť cestou intenzívnejšej inovácie, a tak vznikol nový voz Tatra 700, ktorý však tiež výraznou mierou nadväzoval na svojho predchodcu - Tatru 613.

Niektoré nové prvky prototypu Prezident sa však predsa objavili v sériovej výrobe - na poslednom prevedení Tatry 613 v modelovom ročníku ´95.

Pozri aj 
 Tatra 613

Iné projekty

Externé odkazy 
 http://www.tatraklub.sk Tatra Auto Klub Slovakia
 http://www.tatra.cz Tatra A.S, oficiálna stránka
 http://www.tatraportal.com

Prezident
Luxusné automobily