joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Chata Predná Holica

Chata Predná Holica alebo tiež Chata Lajoška je horská chata v Slovenskom rudohorí vo Volovských vrchoch v katastrálnom území obce Vyšný Klátov v okrese Košice-okolie. 

Chata je obľúbeným turistickým cieľom Košičanov. Chata stojí v nadmorskej výške  V blízkosti chaty stojí malá kaplnka, ktorá bola postavená v r. 1912.

História
Prvá chata na Prednej Holici vznikla v roku 1914. V roku 1925 boli zvyšky pôvodnej chaty odstránené a bola postavená nová chata. Keď v r. 1929 zomrel Ľudovít Konrády, na ktorého popud bola chata obnovená, na jeho počesť chatu pomenovali po ňom. Odtiaľ pochádza jej ľudový názov Lajoška – z maďarského Lajos (po maďarsky Ľudovít). Po Viedenskej arbitráži vrch Predná Holica a teda aj chata pripadla Maďarsku. Počas druhej svetovej vojny chatu striedavo obsadzovali partizáni a fašisti. V decembri 1944 maďarskí vojaci chatu vyhodili do vzduchu. Nová chata bola dostavaná v roku 1951.

Prístup
Na chatu možno prísť z viacerých smerov po značkovaných cestách: z Jahodnej, z Vyšného Klátova, zo Zlatej Idky, Opátky, Hýľova alebo z Košickej Belej.
Na chatu možno prísť tiež neznačkovanou cestou dolinou Potoky pod Jahodnou.

Súčasnosť
Kapacita chaty je 34 hostí. Chata patrí Klubu turistov Košíc.

Externé odkazy
Oficiálna stránka

Horské chaty na Slovensku
Volovské vrchy
Sústava CGS

Sústava CGS (iné názvy: sústava jednotiek CGS, systém (jednotiek) CGS, sústava/systém (jednotiek) cgs, CGS, cgs, absolútna sústava jednotiek, zriedkavo centimeter-gram-sekunda) je sústava fyzikálnych jednotiek, v ktorej sú základnými jednotkami centimeter, gram a sekunda – z toho skratka CGS.

Predstavuje starší systém jednotiek zavedený v roku 1874. Pre rôzne odbory existovali rôzne modifikácie tejto sústavy. Systém CGS bol postupne nahradený sústavou MKS (meter-kilogram-sekunda), pričom v roku 1960 boli oba systémy nahradené sústavou SI.

Pozri aj 
 Sústava SI

Externé odkazy 
 CGS systém: http://www.converter.cz/cgs.htm
 http://elektrika.cz/data/clanky/volt-watt-franklin-gauss-gilbert-maxwell
 130 let od vzniku Metrické konvence: http://www.cscasfyz.fzu.cz/2006/04/240.html

Fyzikálne jednotky
Metrológia
Beňatinský travertín

Beňatinský travertín je prírodná pamiatka a chránené územie chránenej krajinnej oblasti Vihorlat na Slovensku.

Νachádza sa v katastrálnom území obce Beňatina v okrese Sobrance v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1989 na rozlohe 0,24 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Prírodná pamiatka bola vyhlásená na ochranu geologického odkryvu, ktorý predstavuje profil najvýchodnejšie položeného travertínu na Slovensku, s výskytom skamenených zvyškov mäkkýšov. Tvorba travertínu pokračuje aj v súčasnosti.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Beňatinský travertín, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Chránené územia Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat
Prírodné pamiatky v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Sobrance
Beňatina
Rjúkju

Rjúkju (-slovenský normovaný názov) alebo Rjúkjú (po japonsky Rjúkjú-šotó alebo 南西諸島 - Nansei-šotó [ostrovy Nansei]) je reťaz asi 60 japonských ostrovov na západe Tichého oceánu pri východnej hranici Východočínskeho mora. Tiahnu sa juhozápadne od ostrova Kjúšu k ostrovu Taiwan.
Najväčší ostrov je ostrov Okinava. Na ostrovoch sa hovorí rjúkjuštinou (rjúkjuskými jazykmi), považovanou za nárečie japončiny alebo za samostatný jazyk/zoskupenie jazykov.

V japončine pojem Rjúkjú-šotó často neoznačuje celé súostrovie, ale len tú jeho časť, ktorá administratívne spadá pod prefektúru Okinawa. Opakom tohto pojmu je potom pojem súostrovie Sacunan (Sacunan-šotó), pretože tieto ostrovy patria do prefektúry Kagošima. Najjužnejší ostrov súostrovia Sacunan je ostrov Joron. V najužšom zmysle v japončine Rjúkjú označuje len súostrovie Okinava.

Ostrovy majú subtropické podnebie s teplými zimami a horúcimi letami. Zrážky sú veľmi veľké a sú ovplyvnené obdobiami dažďov a tajfúnmi.

Delenie 

 Sacunan:
 Ósumi: Tanegašima, Jakušima, Kučinoerabušima, Magešima
 severozápadná skupina: Takešima, Iwogašima, Kurošima
 Tokara: Kučino-šima, Nakano-šima, Gadža-džima, Suwanose-džima, Akuseki-džima, Tairadžima, Kodakaradžima, Takaradžima
 Amami: Amami-Óšima, Kikaigašima, Kakeromadžima, Jorošima, Ukešima, Tokunošima, Okinoerabudžima, Jorondžima
 Rjúkju v užšom (japonskom) zmysle:
 Okinava (Rjúkju v najužšom zmysle): Okinava, Kumedžima, Ihejadžima, Izenadžima, Agunidžima, Iedžima
 Kerama: Tokašikidžima, Zamamidžima, Akadžima, Gerumadžima
 Daitó: Kita, Mimami, Oki
 Sakišima:
 Mijako: Mijakodžima, Ikema, Ogami, Irabu, Šimodži, Kurima, Minna, Tarama
 Jaejama: Iriomote, Išigaki, Taketomi, Kohama, Kurošima, Aragusuku, Hatoma, Jubudžima, Hateruma, Jonaguni
 Senkaku (sporné územie): Uocuridžima, Kubadžima, Taišodžima, Kita Kodžima, Minami Kodžima

Ostrovy Japonska
Calais

Calais (vyslovuj [kale]) je mesto v severnom Francúzsku. Nachádza sa v departemente Pas-de-Calais, ktorého je podprefektúrou, v regióne Hauts-de-France.

Počet obyvateľov tohto mesta bol v roku 2009 bol 74 336. Počet obyvateľov celého mestského územia (aire urbaine) bol v roku 1999 125 584 obyvateľov.

Calais obmýva Lamanšský prieliv, je tu jeho najužšie miesto (je tu iba  široké), pod ním Eurotunel a je to najbližšie miesto od Anglicka. Biele útesy skál v anglickom Doveri je za jasného dňa vidno aj z Calais.

Stará časť mesta, vlastné Calais (alebo Calais-Sever) je postavená na umelo vytvorenom ostrove, ktorý obkolesujú kanály a prístavy. Novšia časť mesta, St-Pierre, leží na juhu a juhovýchode.       
Otvorenie Eurotunelu s prevádzkou vlakov TGV Eurostar 14. novembra 1994 prinieslo mestu značné obchodné oživenie.
Je tam aj známy  tábor  nelegálnych migrantov.

Osobnosti mesta 
 Henri Ernest Baillon (* 1827 – † 1895), botanik a lekár
 Gérard Debreu (* 1921 – † 2004), americký ekonóm francúzskeho pôvodu, nositeľ Nobelovej ceny za ekonómiu

Partnerské mestá 
  Bardejov, Slovensko
  Brăila, Rumunsko
  Dover, Anglicko, Spojené kráľovstvo
  Duisburg, Nemecko
  Riga, Lotyšsko
  Wismar, Nemecko

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka

Mestá v regióne Hauts-de-France
Obce v departemente Pas-de-Calais
Prístavné mestá vo Francúzsku
Burrard Inlet

Burrard Inlet je relatívne plytký pobrežný fjord na juhozápade kanadskej provincie Britská Kolumbia. Vznikol počas poslednej ľadovej doby. Oddeľuje mesto Vancouver a polostrov Burrard od úbočia pohoria North Shore, mesta North Vancouver a okresov West Vancouver a North Vancouver.

Dejiny
Po tisícky rokov na jeho brehoch sídlili indiánski obyvatelia z kmeňa Squamish a Tsleil-Waututh. Prvým európanom, ktorý túto oblasť 19. júna 1792 preskúmal bol španielsky kapitán Dionisio Alcalá-Galiano, ktorý fjord pomenoval Canal de Floridablanca. O niekoľko dní neskôr bol fjord opäť pomenovaný anglickým kapitánom Georgeom Vancouverom po jeho priateľovi Sirovi Harrym Burrardovi.

Geografia

Fjord smeruje takmer priamo na východ od úžiny Strait of Georgia do mesta Port Moody. Na väčšine jeho brehu je urbanizovaný. Približne v dvoch tretinách jeho dĺžky smerom na východ sa nachádza ďalší, oveľa strmejší glaciálny fjord, nazvaný Indian Arm. Smeruje na sever od fjordu Burrard Inlet, leží medzi mestami Belcarra a Deep Cove v okrese North Vancouver, od ktorých sa tiahne severne do hornatej divočiny. 

Fjord Burrard Inlet je od Point Atkinson a Point Grey na západe po Port Moody na východe dlhý 25 km, fjord Indian Arm sa tiahne 20 km smerom na sever. Medzi mestá, ležiace na pobreží fjordu patrí Vancouver, North Vancouver, Burnaby a Port Moody. Ponad fjord Burrard Inlet sa klenú tri mosty, Lions Gate Bridge (postavený v 30. rokoch), Ironworkers Memorial Second Narrows Crossing (1960) a železničný most Second Narrows Bridge (1969). Medzi jeho brehmi premáva kompa SeaBus. Najväčšiu šírku (3 km) dosahuje v oblasti medzi poslednými dvomi mostami.

Port of Vancouver
Prístav Port of Vancouver je pred oceánom chránený pokojnými vodami fjordu Burrard Inlet. Je to hlavný prístav vo Vancouveri. Nákladné lode, ktoré čakajú na naloženie a vyloženie svojho tovaru kotvia často v zátoke English Bay, ktorá leží smerom na juh od ústia fjordu a je od neho oddelená centrom – downtownom Vancouveru a Stanley Parkom, ktorý spolu s centrom mesta leží na malom polostrove.

V hlavnom fjorde ostalo pár oblastí zalesnených tak ako pred stáročiami, no strmé svahy fjordu Indian Arm znemožňujú akúkoľvek výstavbu, napriek blízkosti tak veľkého mesta.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy
 Prvé cesty po polostrove Burrard 
 Letecké fotky Vancouveru z roku 2002, vrátane niekoľkých fotiek fjordu Burrard Inlet a jeho pobrežia 

Geografia Britskej Kolumbie
Airbus A300

Airbus A300 je dopravné lietadlo vyrábané spoločnosťou Airbus od roku 1969 do roku 2007. Je určené na krátke a stredné vzdialenosti. Prototyp Airbus A300B vzlietol v roku 1972. Bol vybavený dvoma dvojprúdovými motormi P&W JT9D-59 (Pratt & Whitney) alebo GE CF6-50C (General Electric). Šírka trupu je 5,64 m a rozpätie krídel 44,84 m. Dĺžka a kapacita je rôzna u jednotlivých typov. Kapacita sa kolíše od 225 cestujúcich (A300B1) k 345 cestujúcim (A300-600).

V marci 2006 Airbus informoval, že ukončí výrobu A300 do júla 2007.

Technické údaje

Nehody a incidenty 
 28. september 1992: Havaroval Airbus A300B4 Pakistan International Airlines let 268 južne od hlavného mesta Nepálu Káthmandu. Všetci na palube zahynuli vplyvom nárazu do úbočia hory. Zahynulo 167 ľudí. Príčinou havárie bolo chybné prečítanie mapy kapitánom, a tak zostupovali o 300 metrov napred. 

 26. september 1997: let 152 spoločnosti Garuda Indonesia sa blížil k medzinárodnému letisku Polonia v Medane keď vletel do hustých mračien dymu a narazil do rokliny Buah Nabar kvôli chybe ATC. Všetkých 234 ľudí na palube zahynulo pri najväčšom leteckom nešťastí v Indonézii. 

 12. november 2001: Airbus A300B4-600R, let 587 American Airlines ktorý smeroval do Karibiku, havaroval v New Yorku USA, krátko po vzlete z letiska JFK. Zomrelo 265 ľudí. Príčina havárie bolo nesprávne zasahovanie druhým pilotom do riadenia, ktorý vychyľoval lietadlo kormidlom kvôli turbulenciám. Následne sa odtrhol vertikálny stabilizátor a lietadlo sa rútilo k zemi. 

 16. november 2012: Nákladné lietadlo Airbus A300 spoločnosti DHL havarovalo pri pristátí na Bratislavskom letisku Milana Rastislava Štefánika (BTS) o 5:25. Išlo o menší incident spôsobený zlyhaním predného podvozku, čo malo za následok šúchanie lietadla po prednej časti trupu. Bol to pravidelný let z Nemecka do Bratislavy. Počas letu neboli hlásené žiadne problémy. Posádke, ktorú tvorili traja ľudia sa nič nestalo. Žiadne vážnejšie viditeľné škody neboli spôsobené. Tesne po incidente sa objavili správy, že lietadlo prevážalo rádioaktívny materiál. Táto informácia bola síce neskôr potvrdená, ale s tým, že išlo len o zdravotnícky materiál s nízkym obsahom rádioaktivity. Žiadny únik nebol potvrdený. Po incidente nebola vážnejšie narušená prevádzka letiska. Jedna z dvoch pristávacích dráh bola dočasne uzavretá, kým druhá fungovala normálne.

Referencie

Iné projekty 

Medzinárodné projekty dopravných lietadiel
Lietadlá Airbus
Sami Kapanen

Sami Kapanen (* 14. jún 1973, Vantaa, Fínsko) je bývalý fínsky hokejový útočník.

V súčasnosti je hráčom klubu KalPa v najvyššej fínskej súťaži. Od roku 2003 je väčšinovým vlastníkom tohto klubu. Je starším bratom brankára Kimma Kapanena. Odohral 12 sezón v NHL.

Klubová kariéra 
Sami Kapanen bol draftovaný v roku 1995. Vybral si ho klub Hartford Whalers z 87. miesta. Počas jeho prvej sezóny v roku 1995-96 odohral za Hartford 35 zápasov. Po sezóne 1996-97 sa klub Whalers premiestnil do Raleigh a zmenil názov na Carolina Hurricanes. Kapanen za Hurricanes odohral necelých 6 sezón, počas ktorých sa mu 5-krát podarilo prekonať hranicu 20 gólov.

Prestup do Philadelphie 
7. februára 2003 ho vymenili do Philadeplhie Flyers. Sem putoval spoločne s Ryanom Bastom za českého útočníka Pavla Brendla a Bruna St. Jacquesa. Počas prvej sezóny odohral za Flyers 28 zápasov, v ktorých si pripísal 13 bodov. Flyers sa v roku 2004 darilo, klub sa dostal až do Finále konferencie play-off, kde ale klub podľahol neskoršiemu víťazovi Tampe Bay Lighting. Počas nasledujúcej sezóny bol v NHL lockout, počas ktorého Kapanen hral za klub KalPa v druhej fínskej lige.

V roku 2007 získal Gene Hart Award. Vo februári 2007 predĺžil zmluvu s Flyers na ďalšie 2 sezóny. Nosí číslo 24 a je asistentom kapitána. Po slabej sezóne v drese Flyers prestúpil do tímu najvyššej fínskej SM ligy Kalpa.

Štatistiky

Reprezentácia 
Kapanen reprezentuje Fínsko už od juniorských kategórií. Reprezentoval Fínsko na Majstrovstvách Európy juniorov v roku 1991 a na Majstrovstvách sveta juniorov v rokoch 1992 a 1993.

Olympijské hry a Majstrovstvá sveta 
Nastúpil za Fínsko na Zimných olympijských hrách v rokoch 1994, 1998 a 2002. V rokoch 1994 a 1998 získalo Fínsko bronzové medaily. Zimné olympijské hry v roku 2002 v Salt Lake City boli zatiaľ posledným významným podujatím, na ktorom Kapanen reprezentoval Fínsko. V štyroch zápasoch strelil Kapanen 1 gól a pripísal si aj 2 prihrávky.

Kapanen reprezentoval Fínsko na nasledujúcich Majstrovstvách sveta:
 Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1994 (strieborná medaila)
 Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1995 (zlatá medaila)
 Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1996
 Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1998 (strieborná medaila)
 Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2001 (strieborná medaila)
 Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2009

Externé odkazy 
 
 
 
 Sami Kapanen na stránke nhlfinns.com

Fínski hokejisti
Bronzoví olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Majstri sveta v ľadovom hokeji
Fínski bronzoví olympijskí medailisti
Hráči Hartford Whalers
Hráči Carolina Hurricanes
Hráči Philadelphia Flyers
Účastníci MS v hokeji 1994
Účastníci MS v hokeji 1995
Účastníci MS v hokeji 1998
Účastníci MS v hokeji 2001
Účastníci MS v hokeji 2009
Účastníci MS v hokeji 2010
Účastníci MS v hokeji 1996
Diaľnica A2 (Rakúsko)

Diaľnica A2 (, doslovne Južná diaľnica) je 377,330 km dlhá rakúska diaľnica spájajúca Viedeň s Grazom, Klagenfurtom a Villachom. Končí sa na hraničnom prechode s Talianskom Maglern-Coccau neďaleko obce Arnoldstein. Diaľnica prechádza spolkovými krajinami Burgenland, Dolné Rakúsko, Viedeň, Štajersko a Korutánsko. Na talianskej strane na ňu nadväzuje diaľnica A23, nazývaná aj Alpsko-jadranská diaľnica. 

Na úseku medzi Viedňou a Grazom je súčasťou európskej cesty 59. Na výjazde Ilz/Fürstenfeld, asi 40 kilometrov od Grazu sa na A2 pripája E66. Tá sa odpája na križovatke Villach, no smerom do Talianska ju nahrádza E55.

História 
Na trase súčasnej A2 boli za hitlerovskej éry po anšluse Rakúska naplánované ríšske diaľnice 88 a 83. K realizácii týchto projektov nedošlo z dôvodu vypuknutia druhej svetovej vojny. Po vojne sa výstavba sústredila predovšetkým na diaľnicu A1, ale v 60. rokoch sa postupne rozbehli stavebné práce aj na A2. Prvý úsek južne od Viedne začali stavať 6. mája 1959 a sprevádzkovali ho o tri roky neskôr, 26. mája 1962. Výstavba sa neskôr presunula do zložitého alpského terénu a bolo potrebné preraziť až 20 tunelov v celkovej dĺžke vyše 18 kilometrov, čo je takmer 5 percent z celkovej dĺžky diaľnice. Posledný úsek medzi mestami Völkermarkt a Klagenfurt otvorili 26. novembra 1999. Stavebné práce však pokračovali ďalej na dostavbe druhých tubusov niektorých dlhých tunelov. Definitívne boli ukončené až v decembri 2007.

Dôležité križovatky

Diaľničné privádzače 
Na A2 sa nachádzajú dva diaľničné privádzače, Graz Ost a Klagenfurt West.

Diaľnica A2Z 
A2Z je oficiálny názov diaľničného privádzača z Grazu na A2. Pôvodne bol plánovaný ako rýchlostná cesta S39.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 ASFiNAG (Správca diaľnice)
 Zoznam výjazdov, odpočívadiel a iných objektov
 Aktuálne dopravné informácie

Diaľnice v Rakúsku
Doprava vo Viedni
Doprava v Dolnom Rakúsku
Doprava v Burgenlande
Doprava v Štajersku
Doprava v Korutánsku
Luton

Luton je mesto a jednostupňový celok v Anglicku (a formálne aj okres typu borough). Nachádza sa tu letisko London Luton, futbalový klub Luton Town FC a univerzita: University of Bedfordshire.

Okresy v Anglicku
Mestá v Anglicku
Dubki

Dubki (po rusky) alebo Tupka (po estónsky) je malá ruská exkláva v Estónsku. Je administratívnou súčasťou Pskovskej oblasti a okresu Pskov. Má rozlohu 1 km², geografická poloha územia je: 57° 59' s. g. š., 28° 29' v. g. d.

Malá obec, ktorá je teritoriálnou súčasťou Ruskej federácie, leží na západnom brehu Pskovského jazera (po estónsky Pihkva järv), severne od mesta Värska. Územie exklávy vytvára polostrov vybiehajúci do jazera, zo západu je na súši obklopená územím Estónska a z východu jeho teritoriálnymi vodami. Nemá suchozemské spojenie s materským štátom. V rokoch 1920 až 1944 bola obec súčasťou Estónska, regiónu Setumaa. V roku 1944 bola pričlenená k teritóriu Ruskej SFSR.

Externé odkazy 
Článok a mapy 
Fotografie hranice

Enklávy v Európe
Obce v Rusku
Geografia Estónska
Geografia Pskovskej oblasti
Saňkovo-Medvežie

Saňkovo-Medvežie (po rusky Саньково-Медвежье) je ruská exkláva v Bielorusku, ktorú tvorí územie bývalých obcí Saňkovo a Medvežie. Je lokalizovaná východne od bieloruského mesta Homeľ (po bielorusky i rusky Гомель), severne od cesty M10 a  od najbližšej ruskej obce Dobrodjevka. Exkláva je súčasťou Brjanskej oblasti, okresu Zlynkovskij v rámci Ruskej federácie a enklávou bieloruskej Homeľskej oblasti.

Základné údaje:
 Rozloha: 
 Počet obyvateľov: 0 (cca 100 pred r. 1986)
 Geografická poloha: 52° 29' s. g. š., 31° 33' v. g. d.
	
Na začiatku 20. storočia žili na území dnešnej obce roľníci prisťahovaní z obce Dobrodejevka, ktorí z dôvodu neúrodných pôd (piesky a marše) opustili územie svojej obce. Pred 1. svetovou vojnou odkúpili pozemky od bieloruského zemepána Švedova. Presťahovali sa do oblasti poľany Sanina a dúbravy Medveže, kde si postavili svoje príbytky. Obyvatelia sa potom živili prevažne lovením rýb v neďalekej rieke Iput a lovom zveri v okolitých lesoch. V obidvoch osadách stálo približne 15 fariem. V roku 1926 došlo k definitívnemu vytýčeniu administratívnych hraníc a Najvyšší výkonný výbor ponechal Saňkovo-Medvežie ako súčasť Ruskej SFSR. Počas 2. svetovej vojny miestni obyvatelia pomáhali bieloruským partizánom. Na konci leta 1943 obec fašisti vypálili a zastrelili niekoľkých obyvateľov. Po vojne bolo Saňkovo-Medvežie odznovu postavené. Výbuch černobyľskej elektrárne v roku 1986 zasiahol celú Homeľskú oblasť a územie obce sa stalo neobývateľné. Obyvatelia boli evakuovaní a bol vydaný zákaz vstupu do obce. Dvojica exkláv existuje dodnes, aj napriek tomu, že sú neobývané a opustené.

Externé odkazy 
 Exkláva na jankrogh.com 
 Exkláva na freewebtown.com 

Enklávy v Európe
Cena Hansa Christiana Andersena

Cena Hansa Christiana Andersena je považovaná za najprestížnejšie medzinárodné ocenenie pre autorov v oblasti literatúry pre mládež. Udeľuje ju Medzinárodná únia pre detskú knihu (IBBY) od roku 1956. Má dve kategórie: spisovatelia (za literárnu tvorbu) a ilustrátori (za ilustračnú tvorbu). Cena je pomenovaná po slávnom dánskom spisovateľovi Hansovi Christianovi Andersenovi a zlatú medailu odovzdáva dánska kráľovná. Cena sa vyhlasuje každý párny rok.

Zoznam ocenených spisovateľov 

Cena sa v tejto kategórii udeľuje od roku 1956.

 1956 – Eleanor Farjeonová (Spojené kráľovstvo) 
 1958 – Astrid Lindgrenová (Švédsko) 
 1960 – Erich Kästner (Nemecko) 
 1962 – Meindert DeJong (USA) 
 1964 – René Guillot (Francúzsko) 
 1966 – Tove Janssonová (Fínsko) 
 1968 – James Krüss (Nemecko) a José Maria Sanchez-Silva (Španielsko) 
 1970 – Gianni Rodari (Taliansko) 
 1972 – Scott O’Dell (USA) 
 1974 – Maria Gripeová (Švédsko) 
 1976 – Cecil Bødker (Dánsko) 
 1978 – Paula Foxová (USA) 
 1980 – Bohumil Říha (Česko-Slovensko) 
 1982 – Lygia Bojunga Nunesová (Brazília) 
 1984 – Christine Nöstlingerová (Rakúsko) 
 1986 – Patricia Wrightsonová (Austrália)
 1988 – Annie M. G. Schmidtová (Holandsko)
 1990 – Tormod Haugen (Nórsko)
 1992 – Virginia Hamiltonová (USA)
 1994 – Michio Mado (Japonsko)
 1996 – Uri Orlev (Izrael) 
 1998 – Katherine Patersonová (USA) 
 2000 – Ana Maria Machadová (Brazília) 
 2002 – Aidan Chambers (Spojené kráľovstvo) 
 2004 – Martin Waddell (Írsko)
 2006 – Margaret Mahyová (Nový Zéland)
 2008 – Jürg Schubiger (Švajčiarsko)
 2010 – David Almond (Spojené kráľovstvo)
 2012 – Maria Teresa Andruetto (Argentína)
 2014 – Nahoko Uehaši (Japonsko)
 2016 – Cao Wenxuan (Čína)
 2018 – Eiko Kadono (Japonsko)

Zoznam ocenených ilustrátorov 
Cena v tejto kategórii sa udeľuje od roku 1966.

 1966 – Alois Carigiet (Švajčiarsko) 
 1968 – Jiří Trnka (Česko-Slovensko) 
 1970 – Maurice Sendak (USA) 
 1972 – Ib Spang Olsen (Dánsko) 
 1974 – Farshid Mesghali (Irán) 
 1976 – Tatjana Mawrina (ZSSR) 
 1978 – Svend Otto S. (Dánsko) 
 1980 – Suekichi Akaba (Japonsko) 
 1982 – Zbigniew Rychlicki (Poľsko) 
 1984 – Mitsumasa Anno (Japonsko) 
 1986 – Robert Ingpen (Austrália) 
 1988 – Dušan Kállay (Česko-Slovensko) 
 1990 – Lisbeth Zwerger (Rakúsko) 
 1992 – Květa Pacovská (Česko) 
 1994 – Jörg Müller (Švajčiarsko) 
 1996 – Klaus Ensikat (Nemecko) 
 1998 – Tomi Ungerer (Francúzsko) 
 2000 – Anthony Browne (Spojené kráľovstvo) 
 2002 – Quentin Blake (Spojené kráľovstvo)
 2004 – Max Velthuijs (Holandsko)
 2006 – Wolf Erlbruch (Nemecko)
 2008 – Roberto Innocenti (Taliansko)
 2010 – Jutta Bauerová (Nemecko)
 2012 – Petr Sís (Česko)
 2014 – Roger Mello (Brazília)
 2016 – Rotraut Susanne Berner (Nemecko)
 2018 – Igor Olejnikov (Rusko)

Externé odkazy 
 Hans Christian Andersen Awards 
International Board on Books for Young People 
Slovenská sekcia IBBY 

Ceny za literatúru
Detská literatúra
Mesto so župným právom

Mesto so župným právom (maď. j.č. megyei jogú város) je v Maďarsku mesto s rozšírenými právomocami podobnými právomociam župy, ktoré však je súčasťou župy, v ktorej sa nachádza. V Maďarsku je 23 takýchto miest:

 Békešská Čaba [po maď. Békéscsaba]
 Debrecín [Debrecen]
 Dunajské Nové Mesto [Dunaújváros]
 Jáger [Eger]
 Érd - od roku 2006
 Ráb [Győr]
 Hódmezővásárhely
 Kapošvár [Kaposvár]
 Kecskemét
 Miškovec [Miskolc]
 Veľká Kaniža [Nagykanizsa]
 Níreďháza [Nyíregyháza]
 Päťkostolie [Pécs]
 Šalgov-Tarjany [Salgótarján]
 Šopron [Sopron]
 Segedín [Szeged]
 Stoličný Belehrad [Székesfehérvár]
 Szekszárd
 Solnok [Szolnok]
 Kamenec [Szombathely]
 Tatabánya
 Vesprém [Veszprém]
 Zalaegerszeg

Administratívne členenie Maďarska
Kumkvat

Kumkvat alebo kumkvát (lat. Fortunella) je rod rastlín z čeľade rutovité, ako aj názov ich plodu. Novšie sa zaraďuje ako súčasť rodu citrónovník (Citrus).

Plod kumkvátu je citrusové ovocie pripomínajúce miniatúrne pomaranče. Tento trpasličí pomaranč patrí medzi najmenšie citrusové plody a je len 2 - 4 cm dlhý. Plody, dužina a šupa sú oranžové a jedlé. Pochádza z Východnej Ázie a Južnej Číny, kde je známy už od 12. storočia. Pestuje sa na stálezelenom kríku alebo na malom, trojmetrovom strome. Nemá chuť pomaranča, grepu ani citróna, je to zvláštna kombinácia týchto vôní a chutí zároveň. Z kumkvátu vyrábaju marmeládu a typický sladkotrpký likér.

Citrusové plody
Ovocie
Rutovité
Miloš Zeman

Ing. Miloš Zeman (* 28. september 1944, Kolín) je bývalý český predseda vlády, ekonóm a významný porevolučný politik. V roku 1998 sa stal v poradí tretím českým premiérom. V roku 2003 neúspešne kandidoval na post prezidenta Českej republiky. 26. januára 2013 bol zvolený v poradí za tretieho českého prezidenta. Stal sa zároveň historicky prvým prezidentom zvoleným priamou voľbou.

21. marca 2007 oznámil svoj odchod z ČSSD, z dôvodu konfliktov s Jiřím Paroubkom. Odvtedy žil na Vysočine v obci Nové Veselí a nezúčastňoval sa politického života.

Prezident Českej republiky 
Miloš Zeman bol v januári 2013 zvolený za prezidenta Českej republiky. Boli to prvé prezidentské voľby kde hlavu štátu volili občania priamou voľbou. V prvom kole Zeman získal prvé miesto. Hlas mu odovzdalo 24,2 % voličov, voči druhému Schwarzenbergovi získal len o 0,81 % viac. Obaja kandidáti postúpili do druhého kola. V druhom kole, konanom 25. a 24. januára 2013 získal 54,80 % hlasov, Karel Schwarzenberg 45,19 %. Miloš Zeman sa tak stal novým prezidentom Česka. Vládu premiéra Petra Nečasa kritizoval ešte večer po vyhlásení výsledkov a vyzval na predčasné voľby.

Prezidentská inaugurácia bola naplánovaná na 8. marca 2013 počas spoločného zasadania Senátu a Poslaneckej snemovne. Nový prezident svoj sľub zložil vo Vladislavskej sále.

Svoj prezidentský post sa rozhodol obhajovať v nasledujúcich prezidentských voľbách 2018, v ktorých sa spolu s Jiřím Drahošom dostal do druhého kola. V druhom kole volieb za účasti 66,60% získal 51,36% hlasov a porazil tak Jiřího Drahoša.

Podľa senátneho bezpečnostného výboru Zeman nie je schopný vykonávať úrad prezidenta. Zeman dlhodobo trpí cukrovkou a neuropatiou dolných končatín, pre ktorú musel tento rok (2021) začať používať aj invalidný vozík. Dlhodobo sa šíria špekulácie o jeho zdravotnom stave.

Od 14.9.2021 do 22.9.2021 bol hospitalizovaný v Ústrednej vojenskej nemocnici (ÚVN) v Prahe. Podľa oficálnych vyjadrení z dôvodu "dehydratácie a mierného vyčerpania.". Dňa 10.10.2021 okolo 12:30 bol opätovne hospitalizovaný v ÚVN na JIS, krátko po stretnutí s českým premériom Andrejom Babišom. Jeho ošetrujúci lekár Miroslav Zavoral na tlačovej konferencii konanej o 14:00 vyhlásil "Prezident Zeman byl hospitalizován na mé doporučení, důvodem jsou komplikace, které provázejí jeho chronické onemocnění, pro které je u nás léčen. Nemám souhlas sdělit jeho diagnózu."

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Kandidáti na prezidenta Českej republiky (2003)
Kandidáti na prezidenta Českej republiky (2013)
Kandidáti na prezidenta Českej republiky (2018)
Členovia KSČ/KSS
Politici ČSSD
Predsedovia vlády Česka
Prezidenti Česka
Predsedovia Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky
Prognostici
Nositelia Radu bieleho leva
Českí ateisti
Osobnosti na českých poštových známkach
Osobnosti z Kolína
Vylúčení z KSČ do roku 1989
Maurice Garin

Maurice Garin (* 3. marec 1871, Arvier – † 19. február 1957, Lens) bol francúzsky cyklista pôvodom z Talianska. V roku 1903 sa stal prvým víťazom Tour de France. Predtým triumfoval v pretekoch Paríž-Roubaix (1897 a 1899) a Bordeaux-Paríž v roku 1902.

Biografia 
Narodil sa v Údolí Aosty v severnom Taliansku a od decembra 1903 žil vo Francúzsku. Bol vyučený kominár, preto dostal prezývku „malý kominár“ alebo „malý taliansky kominár“. Po víťazstve na Tour de France 1903 bola prvá prezývka spomenutá v tlači. Kvôli jeho rozmerom, 1,62 m a 60 kg, bol prezývaný tiež ako „malý námorník“ alebo „biely buldog“.

Následne sa stal cyklistickým pretekárom a zvíťazil na historicky prvej Tour de France v roku 1903 vo veku 32 rokov. Po jeho deklasovaní na Tour de France 1904, bol na dva roky suspendovaný a skončil zo súťažou po viac než dvadsiatich víťazstvách v jednom desaťročí.

Neskôr sa usadil v Lens, na ulici Route de Lille, kde mal autoopravovňu až do jeho smrti 19. februára 1957. Mesto Lens mu vzdalo poctu tým, že pomenovalo jeho cyklistickú pretekársku dráhu práve po ňom. 

Po druhej svetovej vojne vytvoril tím „Garin“. Niesol červenú a bielu farbu: presne pod takými zvíťazil Holanďan Piet Van Est na Bordeaux-Paríž v rokoch 1950 a 1952. 

Maurice mal dvoch bratov, tiež profesionálnych cyklistov
 Ambroise, 2. miesto na Paríž-Roubaix 1901 (tretie v 1899), a 3. miesto na Bordeaux-Paríž 1902.
 César, 2. miesto na Paríž-Roubaix 1904 a 3. miesto na Bordeaux-Paríž 1900.

Víťazstvá 
 1893 : Dinant-Namur-Dinant
 1893 : 800 km v Paríži (na pretekárskej dráhe)
 1894 : 80 hodín v Liège (na pretekárskej dráhe)
 1894 : Cena Avesnes-sur-Helpe
 1894 : Paríž-Saint-Malo
 1895 : 80 hodín po Slobodných umeniach v Paríži (na pretekárskej dráhe)
 1895 : Guingamp-Morlaix-Guingamp
 1895 : Svetový rekordman na 500 km na cestách: 15 h 02' 32", medzi 3. a 4. februárom
 1896 : Paríž-Le Mans
 1896 : Paríž-Mons
 1896 : Liège-Thuin
 1896 : 3. na Paríž-Roubaix
 1897 : Paríž-Roubaix
 1897 : Paríž-Royan
 1897 : Paríž-Cabourg
 1897 : Tourcoing-Béthune-Tourcoing
 1898 : Paríž-Roubaix
 1898 : Tourcoing-Béthune-Tourcoing
 1898 : Valenciennes-Nouvion-Valenciennes
 1898 : Douai-Doullens-Douai
 1898 : 50 km po Ostende (na pretekárskej dráhe)
 1898 : 2. na Bordeaux-Paríž
 1899 : 3. na Bordeaux-Paríž
 1899 : 3. na Zlatom pohári (sur piste)
 1900 : 2. na de Bordeaux-Paríž
 1900 : 2. na Zlatom pohári
 1900 : 2. na Paríž-Roubaix
 1901 : Paríž-Brest-Paríž
 1902 : Bordeaux-Paríž
 1903 : Tour de France (plus 3. víťazné etapy)
 1904 : prvý na Tour de France, neskôr deklasovaný 4 mesiace po skončení Tour kvôli švindľovaniu podľa vierohodných svedectiev (časť etapy absolvoval v sprievodnom vozidle)  , ktoré celý svoj život urputne popieral (2. víťazné etapy).

Referencie

Externé odkazy 
 Článok o Mauricovi Garinovi v Journal L'Alsace

Iné projekty 

Narodenia v 1871
Úmrtia v 1957
Francúzski cyklisti
Víťazi Tour de France
John Churchill, vojvoda z Marlborough

John Churchill, vojvoda z Marlborough (* 26. máj 1650, Musbury, Spojené kráľovstvo – † 16. jún 1722, Windsor) bol anglický šľachtic a vojvodca, ktorý sa preslávil za vojen o španielske dedičstvo. Bol aj tretím guvernérom Spoločnosti Hudsonovho zálivu (1685 – 1692). Na konci vojen o španielske dedičstvo upadol do nemilosti a bol odstavený z politického života.

Vo vojnách o španielske dedičstvo viedol anglické a nizozemské vojská na kontinente. Dosiahol niekoľko brilantných úspechov jednak sám (bitka pri Ramillies), jednak spoločne so svojim priateľom a veliteľom habsburských jednotiek, Eugenom Savojským (druhá Bitka pri Höchstädte, bitka pri Oudenaarde). Považuje sa za jedného z najlepších vojvodcov svojej doby, britský historik sir Edward Creasy o ňom trochu nekriticky napísal, že nikdy nevybojoval bitku, ktorú by nevyhral, a nikdy neobľahol miesto, ktoré by nedobyl. Jedným z jeho potomkov bol Winston Churchill, ktorý svojho prapredka veľmi obdivoval a spísal jeho oslavný životopis (Marlborough: His Life and Times).

Externé odkazy 
 Životopis
 Answers.com

Britské vojenské osobnosti
Britskí šľachtici
Rytieri Podväzkového radu
Britskí vojvodovia
San Salvador (Salvádor)

San Salvador (-španielsky a slovenský názov; zriedkavé slovenské názvy: San Salvádor, Salvádor ) je hlavné a najväčšie mesto Salvádoru. Žije tu približne 2,2 milióna obyvateľov a počtom obyvateľov je tretím najväčším mestom v Strednej Amerike, väčšie sú Guatemala a Managua. Sústreďuje sa tu približne polovica HDP celého štátu.

Referencie

Iné projekty 

Mestá v Salvádore
Hlavné mestá v Severnej Amerike
Concordia (mesto, Entre Ríos)

Concordia je mesto na severovýchode Argentíny v provincii Entre Ríos. Leží na ľavom brehu rieky Uruguajj oproti uruguajskému mestu Salto. Je vzdialené približne 430 kilometrov od hlavného mesta Argentíny Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 149 450 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1831.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta
 Turistické informácie 
 LiveArgentina.com - Informácie o meste 

Mestá v provincii Entre Ríos
Henri de Toulouse-Lautrec

Henri de Toulouse-Lautrec (celým menom Henri-Marie-Raymond de Toulouse-Lautrec Monfa) (* 24. november 1864, Albi, Francúzsko - † 9. september 1901, Saint-André-du-Bois)  bol francúzsky maliar a grafik, ktorý patril k najvýznamnejším umelcom konca 19. storočia.

Vo svojich prácach nadviazal na impresionizmus a postimpresionizmus, obzvlášť na tvorbu Edgara Degasa. Silný vplyv na jeho tvorbu mal aj japonský drevoryt. Jeho výtvarný prejav vznikol z kresby bol značne lineárny. Významné sú i jeho grafické, technikou litografie vytvárané práce, ktorými predznamenal a ovplyvnil secesiu a to plagáty, voľné grafické listy aj ďalšie druhy použitej grafiky. Námety Lautrecových prác vychádzali predovšetkým zo života na parížskom Montmartre. Lautrec často zachytával návštevníkov kabaretov, tanečnice, prostitútky a ostatných ľudí z vtedajšieho okraju spoločnosti.

Lautrecovo dielo je značne rozsiahle - obsahuje 737 olejomalieb, 275 akvarelov, 5 084 kresieb a 359 litografii (53 viacfarebných a 306 jednofarebných).

Galéria

Iné projekty 

Francúzski maliari
Francúzski rytci
Maliari postimpresionizmu
Úmrtia na syfilis
Kleinwalsertal

Kleinwalsertal je údolie v Rakúsku, administratívne obec Mittelberg. Je to rakúska kvázi-enkláva, ktorá prináleží k spolkovej krajine Vorarlbersko a k okresu Bregenz.

Základné údaje:
Rozloha: 96,82 km²
Počet obyvateľov: 4 929 (r. 2004)
Hustota zaľudnenia: 51 obyvateľov/km²
Geografická poloha: 47° 20' 34 s. g. š., 10° 10' 03 v. g. d.

15 km dlhé údolie Kleinwalsertal (Kleines Walsertal) juhozápadne od Oberstdorfu v nemeckom Bavorsku, zahŕňa obce Riezlern, Hirschegg a Mittelberg s osadou Baad. Územie síce netvorí enklávu v pravom zmysle slova, avšak v dôsledku geografickej izolovanosti. Kým politická hranica leží na severe na tzv. Walserschanz, tak prírodná hranica prebieha po horských hrebeňoch, čím virtuálne oddeľuje Kleinwalsertal od zvyšku Rakúska. Na východe a juhovýchode je územie ohraničené Lechskými Alpami, na severe a západe sa otvárajú Vorarlberské a Švábske predhorské pláňavy. Najvyšším bodom územia je Grosser Widderstein (2 536 m n. m.), ktorý leží na južnej hranici. Kleinwalsertal tvoria v podstate dve paralelne prebiehajúce údolia, Breitach (v ktorom sa nachádza ťažisko osídlenia) a Schwarzwasser (neobývaná alpská krajina). Tri spomenuté obce formujú mikroregión pomenovaný podľa najstaršieho osídlenia v údolí – Mittelberg, kde sídlia aj samosprávne orgány.
 
Z roku 1302 pochádza nápis na stene kostola v Mittelbergu a spomína prvých osadníkov v Breitachskom údolí. Boli nimi švajčiarski roľníci z kantónu Wallis, ktorí prišli cez alpské priesmyky z Tannbergu. Osídlili do tých čias neobývané a husto zalesnené údolie Vorarlberska, ktoré bolo súčasťou poľovných revírov švábskych šľachticov z Rettenbergu. V roku 1451 knieža Siegmund Tirolský pripojil územie k Rakúsku. V rokoch 1563 až 1806 malo územie vlastný súd. Zmluvou z 1. mája 1891 sa Kleinwalsertal stal ekonomickou enklávou Nemecka, avšak aj naďalej zostal teritoriálnou súčasťou Rakúska. Až v roku 1903 začala výstavba cestného spojenia z nemeckého Oberstdorfu. Po 2. svetovej vojne tu vzniklo vyhľadávané stredisko zimných športov.

Externé odkazy 
Oficiálna stránka Kleinwalsertalu 
Stránka zameraná na cestovný ruch 

Enklávy v Európe
Jason Spezza

Jason Spezza (* 13. jún 1983, Mississauga, Ontário, Kanada) je kanadský hokejista, v súčasnosti hráč klubu Dallas Stars. Bol draftovaný z druhého miesta v roku 2001. Nosí číslo 90.

Spezza reprezentoval Kanadu na Majstrovstvách sveta do 20 rokov, už ako šestnásťročný a aj na MS 2008, kde získal striebornú medailu. Striebro získal aj na MS 2009 vo Švajčiarsku a na MS 2015 v Česku sa tešil zo zisku zlatej medaily.

Klubové štatistiky

Externé odkazy 
 

Kanadskí hokejisti
Hráči Ottawa Senators
Majstri sveta v ľadovom hokeji
Účastníci MS v hokeji 2008
Účastníci MS v hokeji 2009
Účastníci MS v hokeji 2011
Účastníci MS v hokeji 2015
Osobnosti z Mississaugy
Karosa B 741

Karosa B 741 je mestský model autobusu od českej spoločnosti Karosa vyrábaný v rokoch 1991 až 1997. Na Slovensku postupne nahrádzali vyraďované Ikarusy 280.

Prevádzkové parametre 
 Sedadiel: 42
 Miest na státie: 108
 Celkový počet miest: 150 + vodič

Technické parametre 
 Dĺžka: 17 355 mm
 Šírka: 2500 mm
 Výška: 3165 mm
 Predný/zadný previs: 2360/3125 mm
 Rázvor: 5600+6270 mm

 Výška podlahy: 890 mm
 Výška 1. schodu: 355 mm
 Výška 2. schodu: 265 mm
 Výška 3. schodu: 270 mm
 Vnútorná výška: 2010 mm
 Hrúbka strechy: 55 mm
 Najmenšia svetlá výška: 185 mm

 Obrysový priemer otáčania: 22 m
 Šírka cesty na otočenie: 19 m
 Pohotovostná hmotnosť: podľa typu: 13700 – 14200 kg

Zaujímavosti 

2. apríla 2022 sa v Bratislave s týmito autobusmi uskutočnila „Rozlúčková jazda“, ktorá sa začala o 10:30 hod. na Hlavnej stanici a skončila o 13:30 hod. na Letisku. Autobusy počas svojej jazdy zastavovali na viacerých zastávkach, počas ktorých bolo možné si tieto autobusy odfotografovať.

Zoznam zastávok:

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Autobusy B 741 v Bratislave
 Fotogaléria autobusov Karosa B 741 v Brne 

Autobusy Karosa
Boží zápasník

Boží zápasník (orig. Nacho Libre) je americká komédia z roku 2006. Bola voľne založená na príbehu mexického kňaza Fraya Tormentu.  Hlavnú úlohu chudobného Mexičana Nacha Libreho zahral Jack Black. Nacho sa pre finačnú pomoc prihlási na turnaj vo wrestlingu.

Režisérom filmu je Jared Hess. Film vyšiel na DVD 24. októbra 2006.

Externé odkazy
 
 
 Boží zápasník na Filmklub.sk

Filmy USA
Filmy z 2006
Sami Salo

Sami Salo (* 2. september 1974, Turku) je bývalý fínsky hokejový obranca, ktorý veľkú časť svojej kariéry odohral v NHL  v drese Vancouver Canucks. 

Salo s hokejovou kariérou začal v klube TPS Turku, v roku 1996 si ho v 9. kole draftu vybral klub Ottawa Senators. V drese Ottawy odohral 4 sezóny, pred sezónou 2002-03 bol vymenený do klubu Vancouver Canucks. Počas lockoutu v sezóne 2004-05 hrával za švédsky klub Frölunda HC Göteborg s ktorým získal titul vo švédskej Elitserien.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Fínski hokejisti
Strieborní olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Bronzoví olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Fínski strieborní olympijskí medailisti
Fínski bronzoví olympijskí medailisti
Účastníci MS v hokeji 2001
Účastníci MS v hokeji 2004
Hráči TPS Turku
Hráči Ottawa Senators
Hráči Vancouver Canucks
Hráči Tampa Bay Lightning
Osobnosti z Turku
.com

.com (commercial) je generická doména najvyššej úrovne (gTLD), ktorá sa používa v internetovom systéme názvov domén. Prvá takáto doména bola založená v januári 1985 a patrila firme Symbolics.

Referencie
The Hives

The Hives je švédska punkrocková skupina. Vystupujú v čierno-bielych kostýmoch. Čierno-biele ladenie je jeden zo znakov vďaka ktorým sa dajú identifikovať. Skupina pochádza z mesta Fagersta.

Členovia 
 Howlin' Pelle Almqvist (Pelle Almqvist) – spev
 Nicholaus Arson (Niklas Almqvist) – gitara
 Vigilante Carlstroem (Mikael Karlsson Åström) – gitara
 Dr. Matt Destruction (Mattias Bernvall) – basová gitara
 Chris Dangerous (Christian Grahn) – bicie & perkusie

Diskografia

Štúdiové albumy 
 Barely Legal (1997)
 Veni Vidi Vicious (2000)
 Tyranosaurus Hives (2004)
 The Black and White Album (2007)

Kompilácie 
 Your New Favourite Band (2001)

DVD 
 Tussles in Brussels (2005)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka The Hives
 
Švédske rockové hudobné skupiny

Garagerockové hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1993
Toporský potok

Toporský potok je potok na hornom Spiši, v severnej časti okresu Kežmarok. Je to ľavostranný prítok Popradu, meria 8,9 km a je tokom IV. rádu.

Prameň 
Pramení v Spišskej Magure na západnom svahu Špiciaka (1 050,7 m n. m.) v lokalite Predná poľana, v nadmorskej výške približne 885 m n. m.

Smer toku 
Od prameňa tečie na krátkom úseku sprvu na západ, potom na juhozápad, v lokalite Kotol sa ďalej stáča a pokračuje severojužným smerom.  Po pribratí Pustovca tečie juhovýchodným smerom do obce Toporec, kde na krátkom úseku tečie na juh. Pod obcou už pokračuje k ústiu juhojuhovýchodným smerom.

Geomorfologické celky 
Spišská Magura, podcelok Veterný vrch
Podtatranská kotlina, podcelok Popradská kotlina, časť Vojnianske podhorie

Prítoky 
pravostranné: prítok (750,5 m n. m.) prameniaci južne od kóty 948,4 m, prítok z VSV svahu Kameniarky (935,2 m n. m.), Pustovec, Hájnik, prítok z lokality Chrbát, Krígovský potok
ľavostranné: prítok z lokality Kotol, prítok z oblasti Skalky, Homôľka, Hlinený potok

Ústie 
Do Popradu sa vlieva severoseverozápadne od obce Holumnica v nadmorskej výške cca 569,5 m n. m.

Obce 
Potok tečie iba katastrálnym územím obce Toporec.

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v okrese Kežmarok
Slovenský potok

Slovenský potok je potok na strednom Spiši, v severnej časti okresu Kežmarok. Je to ľavostranný prítok Bielej, meria 9,7 km a je tokom V. rádu.

Prameň 
Pramení na južnom okraji Spišskej Magury, v podcelku Repisko, juhozápadne od kóty 1 103,5 m v hlavnom hrebeni, v nadmorskej výške približne 995 m n. m.

Opis toku 
Od prameňa steká juhojuhovýchodným smerom cez lokality Vlčia jama a Dlhá hora, následne vstupuje do Popradskej kotliny, do časti Vojnianske podhorie, kde tečie na krátkom úseku najprv severojužným smerom. Ďalej sa stáča juhovýchodným smerom, sprava priberá prítok z lokality Zadná hora, následne vytvára veľký oblúk prehnutý na juhozápad a severne od obce Slovenská Ves podteká cestu II. triedy č. 542. Zľava ďalej priberá prítok z južného svahu Zadnej hory (763,2 m n. m.), prechodne tečie na juhovýchod napriameným korytom a východ ne od Slovenskej Vsi sa stáča na východ, pričom sprava priberá Náhon a zľava Vojnianku. Ďalej už pokračuje k ústiu východojuhovýchodným smerom a výrazne rozšíreným korytom.

Ústie 
Do Bielej sa vlieva severozápadne od stredu obce Bušovce v nadmorskej výške cca 595 m n. m. 

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v Spišskej Magure
Vodné toky v Popradskej kotline
Vodné toky v okrese Kežmarok
Holyrood

Holyrood je oblasť v Edinburghu, hlavnom meste Škótska.

Je umiestnená na východnej strane centra, na konci tzv. "Royal Mile". Holyrood bol kedysi samostatný hrad, než sa Edinburgh v roku 1856 rozšíril. 

Holyrood zahŕňa nasledujúce miesta: 
 Modernú budovu škótskeho parlamentu
 Holyroodsky palác, oficiálnu rezidenciu britských panovníkov v Škótsku
 Holyroodsky park, rozsiahly kráľovský park obklopujúci rezidenciu
 Škola Moray House School of Education, patriaca pod edinburghskú univerzitu
 vedecké centrum Our Dynamic Earth
 a viacero sídelných, komerčných a vládnych nehnuteľností

Externé odkazy 
 Holyrud na mape Google
 Kráľovský park (anglicky)
 Vedecké centrum Our Dynamic Earth (anglicky)

Edinburgh
Juan Felipe Ibarra

Juan Felipe Ibarra (* 1787, Matará – † 1851, Santiago del Estero) bol argentínsky vojenský činiteľ a politik. Bol jedným z hlavných osobností, ktorí riadili argentínsku politiku počas vzniku národného štátu Argentína.

Iné projekty 

Narodenia v 1787
Úmrtia v 1851
Argentínski politici
Diaľnica A23 (Taliansko)

Diaľnica A23 (, ) je 120 kilometrov dlhá diaľnica v severovýchodnom Taliansku. Spája alpskú oblasť pri pohraničnom meste Tarvisio s prímorskou oblasťou pri mestečku Palmanova, pričom prechádza provniciou Udine, ktorá je súčasťou regiónu Furlansko-Júlske Benátky. 

Diaľnica A23 je súčasťou európskej cesty E55 a na rakúskej strane na ňu nadväzuje diaľnica A2 do Viedne. Pri Palmanove sa napája na diaľnicu A4, ktorá vedie z Terstu do Milána.

Priebeh trasy 
Diaľnica je súčasťou európskej cesty E55, ktorá vedie z Bourg Helsingu vo Švédsku až do Kalamaty v Grécku.

Začína sa v križovatke s diaľnicou A4 pri meste Palmanova a smeruje na sever rovinatým územím severnej časti Pádskej nížiny. Na trinástom kilometri sa nachádza výjazd Udine-Sud do provinčného hlavného mesta a na ním aj veľké obojstranné odpočívadlo () Zugliano. Medzi výjazdmi Udine-Sud a Udine-Nord vedie súbežne s diaľnicou i cesta SS13. 

Za mestom Udine sa diaľnica dostáva do čoraz hornatejšieho alpského terénu, ktorý je tvorený morénami z poslednej doby ľadovej. Na 37. kilometri sa nachádza obojstranný motorest Ledra a za ním aj výjazd Gemona, Osoppo. V blízkosti sa nachádzajú obce San Daniele del Friuli, Tricesimo, Faedis či Majan, kde bolo v roku 1976 epicentrum zemetrasenia, ktoré zasiahlo celé Furlansko-Júlske Benátky. 

Za touto križovatkou sa nachádza 1259 metrov dlhý most cez rieku Tagliamento, ktorú diaľnica kopíruje až po štátnu hranicu s Rakúskom. Cesta ďalej prechádza okolo jazera Lago di Cavazzo, za ktorým sa nachádza výjazd Carnia, Tolmezzo. Ďalej nasleduje niekoľko menších odpočívadiel a parkovísk a veľké množstvo tunelov a viaduktov, ktoré prekonávajú veľmi zložitý terén. 

Cesta prechádza okolo mesta Pontebba, ktoré bolo do roku 1918 rozdelené taliansko-rakúskou štátnou hranicou. Územie Talianska však v súčasnosti siaha ešte ďalej na sever a diaľnica teda pokračuje okolo obce Ugovizza na 105. kilometri, kde sa nachádza zberná mýtnica. Odtiaľ ďalej okolo mesta Tarvisio až na štátnu hranicu je jazda po diaľnici bez úhrady.

Rakúsku štátnu hranicu diaľnica A23 dosahuje pri obci Coccau a tu na ňu priamo nadväzuje rakúska diaľnica A2, ktorá vedie cez Villach a Graz až do Viedne.

História 
Výstavba diaľnica A23 sa začala v roku 1964 na úseku Palmanova-Udine Sud s dĺžkou 13 kilometrov, ktorý otvorili po dvoch rokoch výstavby dňa 31. júla 1966. Po sedemročnej prestávke boli stavebné práce v roku 1973 obnovené a spustila sa výstavba technicky veľmi náročného úseku Udine Nord-Coccau, ktorý etapovito stavali trinásť rokov a kompletne ho sprejazdnili 4. júla 1986. O dva roky neskôr, dňa 11. júna 1988, následne odovzdali do užívania aj zostávajúci úsek Udine Sud-Udine Nord a diaľnica tak bola kompletne dokončená.

Galéria

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
Autostrade per l'Italia S.p.A.
Autovie Venete S.p.A.
Zoznam výjazdov, križovatiek, odpočívadiel a iných objektov

Diaľnice v Taliansku
Malta (stavebníctvo)

Malta je kašovitá zmes niekoľkých látok, ktoré po čase stuhnú. Slúži v stavebníctve ako spojovací materiál a omietková hmota. Skladá sa z piesku, vápna a cementu a vody.

Vápenná malta 

Vápenná malta je zmes haseného vápna Ca(OH) 2 s vodou a pieskom.

Používa sa predovšetkým na omietanie stien. Navlhčená stena sa pokryje niekoľko centimetrovou vrstvou malty, tá sa nechá mierne vyschnúť a potom sa dorovná orezaním pomocou laty.

V minulosti bol tento druh malty prakticky jediným typom. Pomocou vápennej malty sú postavené prakticky všetky stavby stredoveku.

Vápenná malta sa zvyčajne mieša v pomere 120-140 kg vápna (podľa požadovanej pevnosti) na 1 m 3 piesku a 240 až 350 litrov vody.

Vápno z rôznych vápenok nie je rovnakej kvality a máva rozdielne vlastnosti. Záleží na kvalite a hojnosti použitého vápenca. V praxi sa potom stáva, že maltou z vápna z jednej vápenky pri určitom pomere sa dobre omieta a malta z vápna z inej vápenky pri rovnakom pomere je ako voda s pieskom a vyžaduje väčší podiel vápna (tzv. jalové vápno).

Tvrdnutie vápennej malty 
Pri tvrdnutí haseného vápna v malte dochádza k jeho reakcií s vzdušným oxidom uhličitým za vzniku pôvodného uhličitanu vápenatého CaCO3:

Ca(OH)2 + CO2 → CaCO3 + H2O

Vápenno-cementová malta 
Od konca 19. storočia sa používa vápenno-cementová malta. Jej ďalšou zložkou je portlandský cement, ktorý po vytvrdnutí dáva malte lepšie mechanické vlastnosti. Používa sa na namáhané časti muriva. Cement všeobecne zlepšuje pevnosť muriva, ale na druhej strane zhoršuje jeho priedušnosť. Existujú dva druhy cementu: 32.5 a 42.5. Pre maltu a ľahké betóny je určený 32.5.

Vápenno-cementová malta sa zvyčajne mieša podľa váhového pomeru 100-120 kg vápna a 50-120 kg cementu (podľa požadovanej pevnosti) na 1 m 3 piesku a 240 až 350 litrov vody, pričom vodu treba pridávať až nakoniec podľa požadovanej konzistencie. Na praktické účely miešania sa odmeriava "na lopaty". V zásade platí, že na 3 lopaty piesku pripadá 1 lopata vápna a zhruba pol lopaty cementu.

Cementová malta 
Cementová malta sa obvykle mieša v pomere 250-450 kg cementu na 1 m3 piesku a 240 až 350 litrov vody. Používa sa na veľmi namáhané murivo.

Stavebné materiály
Scharhörn

Scharhörn je nemecký ostrov v Helgolandskej zátoke Severného mora. Nachádza sa  severozápadne od ostrova Neuwerk a  severozápadne od mesta Cuxhaven. Zaberá plocha  a je neobývaný. Je administratívnou súčasťou spolkovej krajiny Hamburg, mestskej časti Neuwerk v rámci mestského okresu Hamburg-Mitte. De facto je enklávou, ktorá je úplne obklopená teritoriálnymi vodami spolkovej krajiny Dolné Sasko.

Iné projekty

Externé odkazy 
Základné údaje na planetware.com 
Poloha ostrova na mape 

Ostrovy Nemecka
Enklávy v Európe
Geografia Hamburgu
Kostol svätého Michala archanjela

Kostol svätého Michala archanjela môže byť:

 na Slovensku
 Kostol svätého Michala archanjela (Čunovo)
 Kostol svätého Michala archanjela (Dražovce)
 Kostol svätého Michala archanjela (Chrenovec-Brusno)
 Kostol svätého Michala archanjela (Jasenica)
 Kostol svätého Michala archanjela (Jasov)
 Kostol svätého Michala archanjela (Karlova Ves)
 Kostol svätého Michala archanjela (Košice)
 Kostol svätého Michala archanjela (Levice)
 Kostol svätého Michala archanjela (Liesek)
 Kostol svätého Michala archanjela (Lančár)
 Kostol svätého Michala archanjela (Modrová)
 Kostol svätého Michala archanjela (Nemšová)
 Kostol svätého Michala archanjela (Sedliacka Dubová)
 Kostol svätého Michala archanjela (Skalica)
 Kostol svätého Michala archanjela (Veľký Klíž)
 Grecko-katolicka cerkov svätého Michala archanjela (Beloveža)

 v Česku:
 Kostol svätého Michala archanjela (Praha)
 Kostol svätého Michala archanjela (Pacov)

Pozri aj 
 Kaplnka svätého Michala
 Kostol svätého Michala
 Chrám svätého Michala archanjela