joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Motrogon (národná prírodná rezervácia)

Motrogon je národná prírodná rezervácia, nachádza sa v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy.

Je súčasťou chránenej krajinnej oblasti Vihorlat, zaberá prudké severné svahy rovnomenného vrchu ().  Národná prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1980 (neskôr novelizovaná) na ploche . Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany sú: Suťové svahy porastené prirodzeným porastom bukovej javoriny, ploché časti územia sú vyplnené rašeliniskami s výskytom významných druhov rastlín, ako sú kľukva močiarna (Oxycoccus palustris), rosička okrúhlolistá (Drosera rotundifolia), páperovník pošvatý (Eriophorum vaginatum) a iné. Súčasťou NPR je rašelinisko Hypkania o výmere  a jazierko Kotlík o výmere . V podraste lesa rastie aj vzácna skopólia kranská.

Juhovýchodným okrajom NPR prechádza červeno-značkovaná turistická trasa zo Sninského kameňa () do obce Remetské Hámre. Na opačnej strane chodníka sa nachádza prírodná rezervácia Baba pod Vihorlatom.

Fotogaléria

Panoráma

Referencie

Pozri aj 
 Hypkania
 Kotlík
 Motrogon

Iné projekty

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Motrogon, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Chránené územia Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat
Národné prírodné rezervácie v Prešovskom kraji
Chránené územia v okrese Snina
Zemplínske Hámre
Vihorlat (národná prírodná rezervácia)

Vihorlat je národná prírodná rezervácia, nachádza sa v centrálnej časti sopečného pohoria Vihorlatské vrchy.

Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Na jej území sa nachádza časť Vihorlatského pralesa, ktorý je Svetovým prírodným dedičstvom UNESCO. Zároveň je zahrnutá do lokality Vihorlat (SKUEV0025), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.

Nachádza sa vo Vojenskom obvode Valaškovce v katastrálnych územiach Valaškovce-Juh a Valaškovce-Stred v okrese Humenné. Zaberá vrcholové časti najvyššieho vrchu pohoria – Vihorlat ().

Národná prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1986 na ploche  za účelom zachovania a ochrany vrcholovej a podvrcholovej časti vrchu, ktoré predstavujú typické ukážky prirodzených klimaxových lesných a nelesných spoločenstiev najvyšších polôh pohoria. Najmä na severovýchodných svahoch vystupujú plochy andezitových lávových prúdov a pyroklastík. Vyskytujú sa tu teplomilné a významné horské druhy rastlín.

Pre verejnosť je národná prírodná rezervácia neprístupná z dôvodu ochrany prírody. Platí v nej najvyšší 5. stupeň ochrany. Neexistujú v nej vyznačené turistické chodníky, akýkoľvek pohyb je tam nepovolený.

Na zabezpečenie ochrany v chránenom území – Národnej prírodnej rezervácii Vihorlat sa zakazuje:
 pohybovať sa mimo vyznačeného turistického a náučného chodníka
 zakladať oheň, táboriť, stanovať, znečisťovať územie odpadkami a odpadmi
 zbierať rastliny, vrátane ich plodov
 chytať, usmrtiť alebo loviť živočícha
 rušiť pokoj a ticho

Galéria 
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.

Referencie

Pozri aj 
 Vihorlat (vrch)
 Vihorlatské vrchy
 Vihorlatský prales
 Chránená krajinná oblasť Vihorlat

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 Poloha na turistickej/cykloturistickej mape
 Turistická mapa Karpatská turistická cesta, časť 1 (Aurius, 2013), časť 2 (v súborovom formáte PDF)
 Národná prírodná rezervácia Vihorlat – Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Fotogaléria: Inverzia Vihorlat (fotografie z Vihorlatu v zime počas inverzie)
 Chránená krajinná oblasť Vihorlat

Vihorlatské vrchy
Národné prírodné rezervácie v Prešovskom kraji
Chránené územia Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat
Chránené územia v okrese Humenné
Pralesy na Slovensku
Machnatý vrch

Machnatý vrch je prírodná rezervácia, sa nachádza na južnom okraji geomorfologického celku Vihorlatské vrchy. Nachádza sa v katastrálnom území obce Vyšná Rybnica v okrese Sobrance v Košickom kraji.

Leží na okraji chránenej krajinnej oblasti Vihorlat, na ľavom brehu riečky Okna. Prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1988 (vtedy ako štátna prírodná rezervácia, neskôr novelizovaná) na ploche . Predmetom ochrany sú vzácne rastlinné spoločenstvá dubových bučín na andezitovom podloží. Lokalita je jedinečná z dôvodu výskytu vzácnych machových spoločenstiev s dominanciou bielomachu sivého (Leucobryum glaucum) a výskytom vzácneho a ohrozeného zimoľuba okolíkatého (Chimaphilla umbelata) v kyslých bučinách Vihorlatských vrchov (jedna z mála lokalít na Slovensku). Zo vzácnych druhov rastlín tu rastie tiež ostrica guľkonosá (Carex pilulifera), hruštička menšia (Pyrola minor) a ďalšie.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Machnatý vrch, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Machnatý vrch
Prírodné rezervácie v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Sobrance
Vyšná Rybnica
Čierny potok (prírodná pamiatka)

Čierny potok je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody CHKO Vihorlat.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Valaškovce v okrese Humenné v Prešovskom kraji, na severnom okraji geomorfologického celku Vihorlatské vrchy. Je súčasťou chránenej krajinnej oblasti Vihorlat a leží na pravom brehu Čierneho potoka, na severozápadnom úpätí Sninského kameňa (). Prírodná pamiatka bola vyhlásená v roku 1988 na ploche . Ochranné pásmo nebolo určené. Na území pamiatky platí 5. stupeň ochrany. 

Predmetom ochrany sú: Vo Vihorlatských vrchoch ojedinelé skalné útvary (osamotené andezitové formy), dokumentujúce geologický a geomorfologický vývoj vulkanického pohoria. Na malej výmere v členitom teréne sú vyvinuté pomerne zriedkavé lesné spoločenstvá kyslého až nitrofilného radu (rastliny vyžadujúce zvýšený obsah dusíka) v rámci III. až IV. lesného vegetačného stupňa.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Čierny potok, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Čierny potok
Prírodné pamiatky v Prešovskom kraji
Chránené územia v okrese Humenné
Lysá (prírodná rezervácia)

Lysá je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy v katastrálnom území obcí Podhoroď a Choňkovce v okrese Sobrance v Košickom kraji.

Je súčasť chránenej krajinnej oblasti Vihorlat, leží na jej východnom okraji v doline Sobraneckého potoka na juhovýchodnom svahu Sokolovca (). Bola vyhlásená v roku 1993 na ploche  na strmých svahoch južnej časti Vihorlatských vrchov. Prírodná rezervácia je pozoruhodná izolovaným výskytom duba mnohoplodého (Quercus polycarpa) a vzácnymi lesnými a lesostepnými teplomilnými spoločenstvami. Ďalšou vzácnou drevinou je drieň obyčajný (Cornus mas), ktorý vytvára izolovanú lokalitu výskytu. V podraste rastú viaceré druhy vzácnych bylín, napr. kamienka modropurpurová a kosatec trávolistý. Je prístupná po červeno-značkovanom turistickom chodníku z obce Podhoroď do Strihovského sedla () a ďalej na Sninský kameň ().

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Lysá, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Lysá
Prírodné rezervácie v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Sobrance
Podhoroď
Choňkovce
Drieň (prírodná rezervácia)

Drieň je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v južnom výbežku geomorfologického celku Vihorlatské vrchy.

Je súčasťou časť chránenej krajinnej oblasti Vihorlat a zaberá rovnomenný zalesnený vrch () nad obcou Hlivištia v okrese Sobrance v Košickom kraji. Prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1993 na ploche . Je chránená z dôvodu výskytu ojedinelých lesných a lesostepných teplomilných spoločenstiev na skalnom andezitovom podloží s porastom buka lesného a masovým výskytom drieňa obyčajného (Cornus mas). Husté drieňové a bukové dúbravy sú útočiskom pôvodných druhov poľovnej zveri.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Drieň, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Drieň
Prírodné rezervácie v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Sobrance
Hlivištia
Baba pod Vihorlatom

Baba pod Vihorlatom je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. 

Νachádza sa v katastrálnom území obce Remetské Hámre v okrese Sobrance v Košickom kraji. 
Bola vyhlásená v roku 1999 v centrálnej časti geomorfologického celku Vihorlatské vrchy, na juhovýchodných svahoch Motrogona (), na ploche . Ochranné pásmo nebolo určené. 

Predmetom ochrany sú porasty buka lesného a javora horského pralesovitého charakteru s ukážkou obzvlášť mohutných jedincov bukov i javorov. Veľkú pozornosť si tiež zasluhuje masový výskyt skopólie kranskej (Scopolia carniolica), ktorá vytvára na území súvislé porasty. Celá oblasť má aj vodohospodársky význam, je prameniskom Skalného potoka.

Fotogalerie

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Baba pod Vihorlatom, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Chránené územia Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat
Prírodné rezervácie v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Sobrance
Remetské Hámre
Fluxbox

Fluxbox je správca okien pre  unixový X Window System. Vznikol zo svojho predchodcu Blackboxu 0.61.1, ktorý sa už dnes nevyvíja.

Vlastnosti 
 je ľahko konfigurovateľný (titlebar, menu, toolbar...)
 prepínanie plôch pomocou kolieska na myši
 kompatibilný so štýlmi z Blackbox-u
 malá veľkosť - okolo 2,5 MB (oproti obrovským KDE, GNOME)
 podpora KDE a čiastočná podpora  GNOME

Fluxbox je prednastavený window manager použitý vo Fluxbuntu či Damn Small Linuxe. Vďaka svojej malej náročnosti na pamäť a rýchlosti spúšťania je veľmi obľúbený v mnohých Live CD ako napr. Knoppix STD a Gparted.

Nie je určený pre začiatočníkov, ale pre pokročilých používateľov.

Iné projekty

Zdroje 
 fluxbox.org

Externé odkazy 
 Domovská stránka Fluxboxu
 Dokumentácia Fluxboxu vo viacerých jazykoch
 Témy z customize.org
 Témy a štýly z themes.freshmeat.net

X Window System
Kullai Aböalij ibni Sino

Kullai Aböalij ibni Sino (tadž. Қуллаи Абӯалӣ ибни Сино - Kullai Aböalij ibni Sino; doslova: Štít Abú Alího ibn Síná; predchádzajúce názvy: Kaufmanov štít, Leninov štít) je vrch v Pamíre, na hranici Tadžikistanu a Kirgizska, vysoký 

Vrch objavil v roku 1871 ruský prírodovedec a cestovateľ Alexej Fedčenko a pomenoval ho podľa vtedajšieho generálneho guvernéra Turkestanu Konstantina von Kaufmana. V roku 1928 bol premenovaný na Leninov štít. Súčasný názov platí od roku 2006

Štít je pomerne ľahko dostupný, a preto aj veľmi populárny. Napriek technickej nenáročnosti sa na vrchu odohralo viacero tragédií:
 V roku 1974 zahynulo v búrke 8 horolezkýň.
 V roku 1990 sa po zemetrasení zrútila mohutná lavína a vyžiadala si 43 obetí.
Prvovýstup na vrchol uskutočnili v roku 1928 členovia nemeckej výpravy. Slovenskí horolezci dosiahli vrchol prvýkrát v roku 1967.

Zaujímavé výstupy 
 1955 1. čs. výstup vých. hrebeňom
 1967 Cez štít Razdeľnaja vystúpili I. Goll, K. Heřman, S. Chmela, I. Kluvánek, O. Kopal a J. Sláma
 1975 Prvovýstup južným rebrom Z. Drlík, M. Kriššák, I. Novák, V. Petrík, P. Schnabl a Ľ. Záhoranský
 1977 Prvovýstup cez štít Žukova A. Belica, I. Koller, V. Launer, J. Stejskal a P. Valovič

Referencia 
 I. Dieška, Horolezectvo - Encyklopédia, Šport 1989.

Vrchy v Tadžikistane
Vrchy v Kirgizsku
Vrchy v Pamíre
Sedemtisícovky v Kirgizsku
Sedemtisícovky v Tadžikistane
Harold Pinter

Harold Pinter, známy tiež pod pseudonymami Harold Pinta a David Baron, (* 10. október 1930 – † 24. december 2008) bol anglický dramatik a básnik, herec a politický aktivista, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru za rok 2005.

Život 
Harold Pinter sa narodil v Londýne, kde sa neúspešne pokúšal vyštudovať Kráľovskú akadémiu dramatických umení. Potom publikoval svoje verše pod pseudonymom Harold Pinta, a od roku 1949 používal pre svoju hereckú kariéru pseudonym David Baron. 

Približne od roku 1968 sa začal venovať divadelnej réžii a od roku 1973 pracoval ako režisér v National Theatre. 

Roku 1977 sa H. Pinter rozišiel so svojou ženou – herečkou Vivien Merchant, roku 1980 sa oženil so spisovateľkou Lady Antoniou Fraserovou. 

Pinter bol veľkým fanúšikom kriketu a predsedom Gaieties Cricket Clubu.

V novinách odsúdil inváziu do Iraku, bombardovanie Juhoslávie aj inváziu do Afganistanu.

Švédska akadémia v Stockholme mu v roku 2005 udelila Nobelovu cenu za literatúru.

Dielo 
Dráma
Jeho dramatická tvorba je ovplyvnená absurdným divadlom a Artaudovým divadlom krutosti. V neskoršej dobe sa začal politicky angažovať, najprv vo svojich hrách proti diktatúre a tyranii, pravdepodobne z dôvodov neveľkého záujmu o tieto hry sa posunul veľmi doľava, a v rôznych (často bulvárnych) novinách bojuje proti rôznym formám útlaku buď to skutočným, alebo fiktívnym. 

 Pokoj (1957)
 Narodeniny – prvá tzv. komédia hrozby – pracuje so strachom z násilia a terorizmu v modernom svete. V tejto hre, uvedenej niekoľkokrát i v Česku, hlavná postava Stanley uteká z „veľkého“ sveta do skrýše k panoptikálnej rodine, ktorá mu prenajíma izbu. Stanley zo svojej skrýše nevychádza, neustále žije v tiesni z nám neznámeho, avšak ani toto jeho dúpä nie je bezpečné.
 Správca (1960)
 Návrat domov
 Krajina (1968)
 Ticho (1969)
 Staré časy (1971)
 Zem nikoho (1975)
 Zrada (1978)
 Parenisko (1980)
 Mountain Language (1988)

Rozhlasové hry
 Mierna bolesť (1959)
 Trpaslíci (1960)

Filmové scenáre
 Sluha
 Posol
 Francúzova milenka

Ocenenie 
 1973, Rakúska štátna cena za európsku literatúru

Pozri aj 
 Anglická literatúra
 Zoznam anglických spisovateľov

Anglickí spisovatelia
Anglickí dramatici
Absurdná dráma
Nositelia Nobelovej ceny za literatúru
Držitelia ceny BAFTA
Držitelia ceny Tony
Spisovatelia židovského pôvodu
Anglickí ateisti
Osobnosti z Londýna
Láscar

Láscar je najaktívnejší stratovulkán severnej časti Čile, od začiatku 20. storočia bolo zaznamenaných viac ako 20 erupcií, prevažne explozívneho charakteru. Najväčšia sa odohrala v roku 1993, keď objem vyvrhnutej lávy bol viac ako 4 mil. m3 a popolový spád bol zaznamenaný až v Buenos Aires.

V stavbe sopky prevažujú andezity a dacity, na vrchole sa nachádza šesť prekrývajúcich sa kráterov. Sopka je tvorená dvoma centrami - východným a západným, počas histórie sa aktivita presunula z východného centra na západné.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkanický komplex Láscar na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Stratovulkány
Aktívne sopky
Jan Neruda

Jan Neruda  (* 9. júl 1834, Praha – † 22. august 1891, Praha) bol český básnik, prozaik a novinár, člen družiny májovcov.

Život
Pochádzal z Malej Strany v Prahe, študoval na malostranskom a neskôr na akademickom gymnáziu. Po maturite sa neúspešne a na nátlak otca pokúšal študovať práva. Chvíľu bol zamestnaný ako úradník, nebol tam však spokojný. Preto študoval filozófiu, študia nedokončil.

Ako novinár začínal v Národných listoch, pôsobil aj v časopisoch Obrazy domova, Čas a Květy. S Vítězslavom Hálkom založil časopis Lumír. Bol zakladatelom českého fejtónu (svoje fejtóny podpísaval rovnostranným trojuholníkom). 

Neruda nebol nikdy ženatý. Svojej prvej láske, Anne Holinovej, venoval niekoľko básní. Neskôr sa zamiloval do Karolíny Světlej, ktorú považoval za ideálnú ženu.

Diela

Zbierky 

 Hřbitovní kvítí (1857)
 Knihy veršů (1867)
 Kniha veršů výpravných
 Kniha veršů lyrických a smíšených
 Kniha veršů časových a příležitostných
 Zpěvy páteční (1896)
V zemi kalichu
Anděl strážný
Ecce homo
Láska
 Písně kosmické (1878)
 Balady a romance (1878–1883)
 Balada štědrovečerní
 Balada pašijová
 Balada česká
 Balada o Palečkovi
 Romance o Karlu IV.
 Romance italská
 Balada o duši K. H. Borovského
 Prosté motivy (1883)

Próza 
 Arabesky
 Různí lidé
 Trhani
 Pražské obrázky
 Menší cesty
 Povídky malostranské (1877)
 Přivedla žebráka na mizinu
 Hastrman
 Doktor Kazisvět
 Svatováclavská mše
 O měkkém srdci paní Rusky
 U Tří lilií
 Pan Ryšánek a pan Schlegl
 Psáno o letošních dušičkách
 Večerní šplechty
 Týden v tichém domě
 Figurky
  Jak si nakouřil pan Vorel pěnovku
 Jak to přišlo, že dne 30. srpna 1849 o půl jedné s polednem Rakousko nebylo rozbořeno

Divadelné hry 
 Ženich z hladu
 Prodaná láska

Fejtóny 
 Žerty dravé a hravé 
 1. máj 1890
 Kam s ním
 Studie krátké a kratší
 Menší cesty
 Obrazy z ciziny

Iné projekty 

Českí básnici
Českí spisovatelia
Českí slobodomurári
Osobnosti z Prahy
Pochovaní v Prahe
Úmrtia na rakovinu hrubého čreva
Benedikt II.

Svätý Benedikt II. (??, ?? – 8. máj 685, Rím) bol pápežom buď od roku 683 (zvolený), alebo od 26. júna 684 (potvrdený cisárom) až do svojej smrti.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Catholic Encyclopedia 
 Sv. Benedikt II. 

Úmrtia 8. mája
Úmrtia v 685
Pápeži
Svätci
Benedikt III.

Benedikt III., (; * ? – † 17. apríla 858) bol pápežom od 29. septembra 855 až do svojej smrti.

Iné projekty 

Pápeži
Benedikt IV.

Benedikt IV. († jún 903) bol pápežom od roku 900 až do svojej smrti. Narodil sa v Ríme ako syn rodeného Rimana Mammaluse. Historik desiateho storočia Frodoard, ktorý mu dal prezývku veľký, chválil jeho urodzený pôvod, veľkorysosť a záujem o verejné dobro. Jeho predchodcom bol Ján IX. (898 – 900), nástupcom Lev V. (903). Vládol v čase temného úpadku pápežstva, kedy bola doba pontifikátu niekoľkých pápežov za sebou veľmi krátka a o ich smrti je toho známe veľmi málo.

Iné projekty 

Úmrtia v 903
Pápeži
Kontrastné videnie

Kontrastné videnie je schopnosť vnímať zrakom kontrast medzi daným objektom a jeho okolím, s ktorým ho porovnávame. 

Jedným z parametrov hodnotenia zraku je určiť, aký musí byť minimálny kontrast objektu, aby mohol byť videný. Objekty môžeme vnímať len vďaka tomu, že sietnica je schopná rozpoznávať rozdiely v jase a vo farbách medzi rôznymi oblasťami objektu.
Tieto rozdiely musia byť natoľko zreteľné, aby na sietnici vznikala vnímateľná  diferencia intenzity osvetlenia.

Čím je vo farebnosti väčší rozdiel medzi objektom a okolím, s ktorým ho porovnávame, tým ostrejší obraz možno vnímať. 
 Slabo šedé písmeno na bielom papieri má slabý kontrast, kým čierne písmo má kontrast vysoký.
 Niekedy možno zvýšiť kontrast tým, že podklad/ okolie bude tmavé (čierne, tmavozelené alebo tmavomodré) a písmo bude bledé (biele alebo žlté). 
 Sprievodným znakom mnohých druhov ochorenia zraku býva obmedzená schopnosť kontrastného videnia (napr. pri katarakte, pri atrofii očného nervu a degenerácii sietnice). 

Ak odskúšame zrak pacienta za pomoci rovnakej optotypovej tabuľky pre dva rôzne stupne kontrastu, zistíme, že hodnoty pri nižšom kontraste sú nižšie ako tie, ktoré boli namerané pri vysokom kontraste. Optotypy horizontálneho radu patria k rovnakej úrovni videnia, ich kontrast sa postupne znižuje z maximálnych na minimálne hodnoty. Ak teda zohľadníme optotypy, je jasné, že 
najmenší viditeľný podnet sa s úbytkom kontrastu stále zväčšuje. Krivka zdôrazňuje vzťah medzi dosiahnutou úrovňou videnia a optotypovým kontrastom. Ak sa pri nezmenenom kontraste mení veľkosť vnímaného podnetu, zisťuje sa úroveň videnia pri rôznych stupňoch kontrastu. Ak sa ponechá veľkosť podnetu a redukujú sa hodnoty kontrastu, skúma sa citlivosť pacienta na kontrast. 

Pri bežných vyšetreniach sa zrak skúma na základe schopnosti rozpoznávať kontrastné objekty, ktoré sa zmenšujú. Ak dokáže jedinec rozpoznať aj objekty najmenšej veľkosti, má vynikajúci zrak. Alternatívne sa môžu ponúknuť aj objekty rôznej veľkosti, u ktorých sa zisťuje najnižší ešte viditeľný kontrast. Tu má najlepší zrak ten, kto má najvyššiu citlivosť na kontrast. Zmysel týchto vyšetrení spočíva v tom, že bežnom živote musíme rozpoznávať nielen malé objekty a detaily, ale taktiež objekty s nízkym kontrastom. 
Určovanie citlivosti na kontrast sa preto hodí na posudzovanie mobility pacientov v miestnosti viac, ako skúšanie samotného zraku. Rovnako sa hodí aj na určovanie schopnosti rozpoznávať tváre za zníženého kontrastu, napríklad pri hmle alebo šere.

Externé odkazy 
 http://ftp.edi.fmph.uniba.sk/jaskova/IKTH/tema02/tema02.html#kontrast

Videnie
Akaa

Akaa je mesto v Pirkanmaa vo Fínsku. Bolo založené 1. januára 2007 zlúčením miest Toijala a Viiala.

Počet obyvateľov je 13 795 (2007) a rozloha  z čoho je  voda. Hustota obyvateľstva je 119,6 obyvateľov na km².

Pozri aj 
 Toijala
 Viiala

Iné projekty

Externé odkazy 
 Domovská stránka mesta Akaa.

Mestá vo Fínsku
Henri Richard

Henri Richard, celým menom Joseph Henri Richard (* 29. február 1936, Montreal, Kanada† 6. marec 2020, Laval) bol kanadský hokejový útočník a hráč klubu Montreal Canadiens počas rokov 1955 až 1975. Je mladším bratom slávneho strelca Maurica Richarda a kvôli svojej výške mal prezývku The Pocket-Rocket.

Henri bol o 15 rokov mladší ako Maurice, hrával na pozícií centra. Za Montreal odohral rekordných 20 sezón, počas ktorých vyhral 11-krát Stanley Cup. V NHL odohral spolu 1 259 zápasov v ktorých zaznamenal 1 046 bodov.

Referencie

Iné projekty 

Hráči Montreal Canadiens
Členovia Hokejovej siene slávy
Kanadskí hokejisti
Osobnosti z Montrealu
Portsmouth FC

Portsmouth FC je anglický futbalový klub z Portsmouthu hrajúci The Championship. Majú prezývku Pompey. Klub sa v roku 2003 prebojoval do Premier League. V rokoch 1949 a 1950 vyhrali futbalovú ligu. V roku 2010 sa neudržal v Anglickej elite a vypadol so Coca Cola Champions Ship.  Momentálne sa klub náchadza v League Two, čo je 4. anglicka liga.

Tituly 
 Majster anglicka:
 1949,1950.
 Anglický pohár:
 1939,2008.

Súčasná zostava 

 

Legenda: B - Brankár, O - Obranca, Z - Záložník, Ú - Útočník

Iné projekty 

 
Anglické futbalové kluby
Kluby FA Premier League
Víťazi Pohára FA
Futbalové kluby založené v 1898
Glen Murray

Glen Murray (* 1. november 1972, Halifax, NS) je bývalý kanadský hokejový utočník. V drese Boston Bruins začínal v NHL, tu odohral svoje začiatky v NHL. Necelé dva roky hral aj za Pittsburgh Penguins a šesť sezón odohral za Los Angeles Kings. Do Bostonu sa vrátil v roku 2001, spolu s ním klub angažoval aj Jozefa Stümpela.V lete 2008 ho Bruins vyplatili zo zmluvy.

Klubové štatistiky

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1972
Kanadskí hokejisti
Hráči Boston Bruins
Hráči Pittsburgh Penguins
Hráči Los Angeles Kings
Hokejisti draftovaní klubom Boston Bruins
Osobnosti z Halifaxu (Nové Škótsko)
Štátna rada Slovenskej republiky

Štátna rada Slovenskej republiky bola ustanovená podľa ústavného zákona v júli 1939. Mala byť zložená z najváženejších ľudí štátu a slúžiť prostredníkom medzi prezidentom, snemom, vládou a politickými stranami (podávať prezidentovi republiky a vláde dobrozdania).  

Rada mala (ústava hlava 5, § 52)  rozhodovať o zložení snemu (zostaviť kandidátnu listinu pre voľby do snemu) a zbavovaní poslancov poslaneckého mandátu. Mala aj možnosť predkladať návrhy zákonov. Jej úlohou bolo aj vykonávať funkciu najvyššieho ústavného súdu v prípadoch, keby snem podal žalobu na prezidenta, členov vlády alebo členov snemu.  

Štátna rada nemala vlastnú výkonnú moc, sama nemohla nikoho obžalovať. Vo vážnych otázkach celoštátneho charakteru mohla podávať všetkým orgánom štátu odporúčania, ale čisto nezáväzné. 

Štátna rada (ústava hlava 5, § 51) sa skladá z minimálne 20 členov :  

 šesť členov menuje prezident republiky,   
 desať členov Hlinkova slovenská ľudová strana,  
 po jednom členovi vysielajú registrované strany národnostných skupín a stavy;  
 ďalšími členmi sú: predseda vlády a predseda snemu.  

Prvé ustanovujúce zasadanie Štátnej rady bolo stanovené na 6. augusta 1940. Konalo sa v prezidentskom paláci.  Zasadanie otvoril a viedol  prezident Dr. Jozef Tiso. Po zložení sľubu všetkých členov sa konala voľba predsedu.  

Zvolený bol Dr. Viktor Ravasz, podpredsedami sa stali Dr. Jozef Škultéty z Matice slovenskej a Mons. Ján Vojtaššák, spišský biskup.  

Za členov boli vymenovaní:  

 Dr. Ján Balko,  
 generál Ferdinand Čatloš,  
 Dr. Bohuslav Klimo, generálny inšpektor ev. a. v. cirkvi z Liptovského Hrádku,  
 Dr. Ferdinand Klinda z Bratislavy,  
 Franz Karmasin za Nemcov,  
 univerzitný profesor Dr. František Šubík-Žarnov,  
 Mons. Andrej Marsina z Trenčína,  
 Mons. Ján Pöstényi za Spolok sv. Vojtecha z Trnavy  
 Dr. Martin Sokol, predseda snemu Slovenského štátu.  
 Karol Mederly 

Členstvo v Štátnej rade nebolo honorované, bola to čestná funkcia. Jedinou výhodou bol ročný voľný lístok na cestovanie železnicou.

Referencie 

Politika na Slovensku
Benedikt VI.

Benedikt VI. (??, Rím - jún 974, Rím) bol pápežom od 9. januára 973 až do svojej smrti.

Iné projekty 

Úmrtia v 974
Talianski pápeži
Eurovízia

Eurovízia (po angl., fr., nem. Eurovision) je inštitúcia v rámci Európskej vysielacej únie (EBU/UER) so sídlom v Ženeve, ktorá predovšetkým združuje televízne stanice európskych (pôvodne do roku 1992 západoeurópskych) televíznych staníc, ale vytvorila asociačné vzťahy aj s televíznymi stanicami na iných kontinentoch. 

Založená bola v roku 1950 s úlohou organizovať výmenu televíznych programov. V roku 1993 bola do nej začlenená Intervízia, s ktorou už od roku 1960 príležitostne spolupracovala. 

Eurovízia ponúka tieto služby/oddelenia:
sieť (Network) - satelitná a vláknová sieť pokrývajúca Európu, Severnú Ameriku a ázijsko-tichomorskú oblasť umožňujúca celosvetové prenosy
správy (News) - výmena správ medzi účastníkmi
šport a program (Sports and Programme) - dohaduje vysielacie práva v mene členov a zabezpečuje koordináciu a distribúciu športových a zábavných programov

Externé odkazy
oficiálne stránky
stránky materskej organizácie

Medzinárodné organizácie
Istropolitan (noviny)

Istropolitan (s podtitulkom Noviny o Bratislave a Strednej Európe) sú noviny vychádzajúce v Bratislave od roku 2006 každé 2 týždne.

Sú distribuované zvláštnym spôsobom, rozdávajú sa priamo v uliciach mesta zadarmo.

Ťažiskovými témami sú témy týkajúce sa Bratislavy a okolitých miest (napríklad Viedeň a iné mestá regiónu) a ich vzájomnou spoluprácou.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Tlač na Slovensku
Benedikt VII.

Benedikt VII. (* ??, Rím - † 10. júl 983, Rím) bol pápežom od októbra 974 až do svojej smrti.

Iné projekty 

Úmrtia v 983
Talianski pápeži
Benedikt VIII.

Benedikt VIII., rodným menom Theophylactus (okolo 980, Rím - 9. apríla 1024, Rím) bol pápežom od 18. mája 1012 až do svojej smrti.

Iné projekty 

Talianski pápeži
Benedikt XI.

Blahoslavený Benedikt XI. (rodený Niccolò Boccasini; * 1240 Treviso - † 7. júl 1304 Perugia) bol dominikánsky mních, 9. generál dominikánskeho rádu (1296-1298) a od 22. októbra 1303 až do svojej smrti pápež katolíckej cirkvi. 

Rýchlo si získal dôveru pápeža Bonifáca VIII., ktorý ho vymenoval za kardinála v roku 1298 a často ho vysielal na mierové a diplomatické misie do Uhorska a Francúzska. Keď sa rozpútal konflikt medzi Bonifácom a kráľom Francúzska Filipom IV. Pekným, postavil sa na stranu pápeža, zariaďujúc dokonca to, aby nikto z dominikánov nespochybňoval zvrchovanosť pápeža a jeho legitímnosť vládnutia v cirkvi. Keď kráľovský agent Guillaume de Nogaret spolu s predstaviteľmi pápežovi znepriatelenej rodiny Colonna uniesli Bonifáca a uväznili ho v Angani, Boccasini bol jedným z dvoch kardinálov, ktorí sa jednoznačne postavili proti únosu a zabezpečili vyslobodenie pápeža. Po smrti Bonifáca VIII., ktorá nadišla o mesiac neskôr, to bol práve Boccasini ktorý získal uznanie konkláve a bol vybraný za pápeža, prijímajúc meno Benedikt. Konkláve bolo jedným z najkratších v histórii pápežstva. 18 kardinálov mysliac o im hroziacom nebezpečenstve zo strany Nogareta, ukončili obrad za necelý deň.

Mieril k uhladeniu sporu s Filipom IV. Pekným aj s rodinou Colonna. Odvolal exkomunikáciu vznesenú na kráľa Bonifácom VIII., nemohol však odpustiť Nogaretovi a bezprostredným účastníkom únosu, ktorých exkomunikoval 7. júna 1304. O mesiac neskôr, po zjedení čerstvých fíg zomrel náhle a prekvapujúco v Perugii na dyzentériu, čo je dôvodom podozrení, že bol otrávený prívržencami Nogareta. V podstate všetci nasledujúci pápeži, počínajúc Klementom V., zostávali pod mocným vplyvom kráľa Francúzska a sám Klement V. preniesol pápežskú rezidenciu do Avignonu, čím začal tzv. avignonské zajatie pápežov.

Benedikt XI. bol autorom zbierky kázní a komentárov do evanjelia podľa Matúša, Žalmov, Knihy Jób a Apokalypsy. Bol tiež jediným z pápežov svojej doby, ktorého Dante Alighieri neposudzoval negatívne.

Blahorečený 24. apríla 1736 pápežom Klementom XII.

Iné projekty 

Talianski pápeži
Talianski katolícki blahoslavení
Dominikáni
Blahorečení Klementom XIII.
Osobnosti z Trevisa
Mario Lemieux

Mario Lemieux (* 5. október 1965, Montreal, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský hokejový útočník, ktorý odohral 17 sezón za tím Pittsburgh Penguins v NHL. S hokejovou kariérou skončil v roku 2006 kvôli nepravidelnému rytmu srdca, v súčasnosti stále pôsobí v organizácii Penguins, je majiteľom klubu.

Drží v NHL viacero rekordov a je mnohými považovaný za jedného z najlepších hokejistov v histórii športu. Lemieux nosieval číslo 66, ktoré je ako pocta pre neho už vyradené z používania v Pittsburghu.

Klubová kariéra 

Lemieux debutoval v NHL 11. októbra 1984 v zápase proti Boston Bruins a dokázal potvrdiť očakávania, keď strelil zo svojej prvej strely gól. Počas jeho nováčikovskej sezóny dostal nomináciu do NHL All-Star zápasu a stal sa prvým nováčikom v histórii, ktorý získal ocenenie najužitočnejší hráč zápasu. Hoci Lemieux nehral pre zranenie v siedmich zápasoch NHL dokázal získať 100 kanadských bodov a získal Calder Memorial Trophy pre najlepšieho nováčika v sezóne.

Štatistiky

Reprezentácia 
Bol kapitánom reprezentácie Kanady na Zimných olympijských hrách v roku 2002, kde získal zlatú medailu. Za Kanadu hral aj na Majstrovstvách sveta v roku 1985, Kanadskom pohári v roku 1987 (zlatá medaila), bol kapitánom zlatého mužstva na Svetovom pohári v roku 2004.

Reprezentačné štatistiky

Referencie 

Kanadskí hokejisti
Hráči Pittsburgh Penguins
Hokejisti draftovaní klubom Pittsburgh Penguins
Víťazi Stanleyho pohára
Členovia Hokejovej siene slávy
Účastníci MS v hokeji 1985
Osobnosti z Montrealu
Jedľovec

Jedľovec môže byť:

 prítok Laborca, pozri Jedľovec (prítok Laborca)
 prítok Olšavy v povodí Hornádu, pozri Jedľovec (prítok Olšavy)
 rod patriaci do čeľade borovicovité, pozri Jedľovec (rod)
 vrch a sedlo na hlavnom hrebeni Volovských vrchov medzi Medzevom a Mníškom n. Hnilcom
Studničná

Studničná je miestna časť obce Komjatná v okrese Ružomberok.

Leží na severnom okraji Veľkej Fatry (podcelok Šípska Fatra) medzi masívmi Hlavačky (), Tlstej hory () a Kečiek () v nadmorskej výške , 1,5 km juhovýchodne od centra obce, pri ceste do Ružomberka. Cez Studničnú preteká potok Komjatná.

Osada sa písomne spomína v roku 1660. Priamo v osade čnejú vežovité vápencové bralká. Masív Hlavačky je známy horolezeckými cvičnými stenami. 

Zastavujú tu všetky autobusy pravidelnej linky Ružomberok – Komjatná. Stojí tu kaplnka. Na svahu Sivej skaly () je lyžiarsky vlek, juhovýchodne od osady v lokalite Očenáška televízny vysielač.

Studničnou prechádza červeno-značkovaná turistická trasa zo Švošova a Komjatnej do Sedla pod Radičinou a ďalej do ružomberskej mestskej časti Rybárpole. Zo sedla vedie žlto-značkovaná odbočka na vrchol Kečiek. Osadou tiež prechádza cykloturistický okruh Ružomberok – Likavka – Valaská Dubová – Studničná – Radičiná () – Rybárpole – Ružomberok.

Miestne časti na Slovensku
Komjatná
Dostihy

Dostihy je individuálny šport. Je to zároveň skúška preverujúca rýchlosť koňa v kluse alebo cvale, prípadne jeho schopnosť prekonávať prekážky; slúži na výber do chovu.

Dostihový jazdec sa spravidla označuje ako džokej. Na sebe má dres vo farbách majiteľa koňa a má povinnosť nosiť helmu a bezpečnostnú vestu. Dostihy koní sú známe už z antiky. Prvé historicky doložené dostihy koní sa konali v anglickom mestečku Roodee Fields. Tieto prvé preteky sú datované 9. februára 1539 počas vlády Henricha VIII. Víťaz získal trofej v podobe strieborného zvonca. Dostihy vznikli z tradície piatkových konských trhov. Tu si predávajúci a záujemcovia koní porovnávali výkon koní. Prvé národné preteky sa konali v Anglicku za vlády Karola II.

Dostihový šport je veľmi obľúbený. Najlepšie kone a džokejovia bojujú o titul a finančnú odmenu.
 
Sú známe 3 druhy dostihov:
 rovinové - nemajú žiadne prekážky, sú veľmi rýchle. Kone pretekajú naraz na jednej dráhe a najrýchlejší je víťazom.
 klusácke -  kone nesmú cválať, ale len klusať.
 prekážkové - nazývajú sa aj steeplechase. Na dráhe sú vtedy rôzne prekážky, umelé ale aj rastúce, ktoré musia kone prekonať.

Kritika 

Časť ľudí považuje tento šport za krutý, dokonca sa hovorí o týraní zvierat a to z dôvodu možného používania bičíka na kone. Pri pretekoch sa často stáva, že sa kôň zraní a vtedy ho najčastejšie usmrtia.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 dostihyonline.sk – aktuálne termínové, štartovacie a výsledkové listiny
 okonoch.sk – portál venovaný koňom a ich životu
CHK Traktor

Traktor Čeľabinsk (rus. Трактор Челябинск) je ruský hokejový klub, účastník Charlamovovej divízie v Kontinentálnej hokejovej lige.

Informácie o klube 

Hokejový klub Traktor Čeľabinsk bol založený v roku 1947. Súčasný názov používa od roku 1959. Svoje domáce zápasy hrá v Traktor aréne s kapacitou 7 500 divákov. V Kontinentálnej hokejovej lige hrá klub od jej samotného vzniku, sezóny 2008/2009.

Externé odkazy 
 Traktor Čeljabinsk - Oficialna webstránka (rusky)
 http://www.traktor.chel.ru/

 
Čeljabinsk, Traktor
Kontinentálna hokejová liga
Šport v Čeľabinsku
Magurský potok

Magurský potok môže byť:

 prítok Juríkovho potoka v povodí Bielej Oravy, pozri Magurský potok (prítok Juríkovho potoka)
 prítok Tichého potoka v povodí Belej, pozri Magurský potok (prítok Tichého potoka)
Bigbít

Bigbít (staršie písanie big beat) alebo beatová / bítová hudba alebo beat / bít je žáner populárnej hudby, ktorý vznikol v Spojenom kráľovstve (hlavne v mestách Liverpool a Birmingham) na začiatku šesťdesiatych rokov. Beatová hudba nemá nijakú významnú spojitosť s bítnickou generáciou v literatúre päťdesiatych rokov.

Charakteristika 

Pre bítové kapely bol charakteristický gitarový zvuk s harmonickými vokálmi a chytľavé melódie. Tempo skladieb je poháňané rytmickým podkladom, ktoré bítová hudba prebrala hlavne z R&B a Soulu. Termín bigbít je význačný používaním výlučne na území bývalého Česko-Slovenska. Vo svetovom ponímaní je táto hudba označená ako merseybeat, rock and roll alebo pop-rock šesťdesiatych rokov. Roku 1964 pod vedením skupiny Beatles začala britská invázia tohto štýlu za Atlantický oceán na severoamerický hudobný trh. Väčšina bítových skupín tejto doby neprešla neskorším vývojom štýlov ako boli psychedelický rock a ostatné rockové štýly charakteristické pre sedemdesiate roky.

Niekoľko zahraničných najvýznamnejších bigbítových skupín

Bigbítové skupiny v bývalom Česko-Slovensku 
Tiene, 
Kométa, 
Jolana,
Mr. Jet and Cannibals,
Jet Black,
Guľový dolník,
Twist Club,
Tajfún, The Phantoms,
The Buttons, 
Esperanto,
The Beatmen, 
The Soulmen, 
The Players, 
Sírius,
Prúdy, 
Guľový dolník, 
Kabinet 112, 
The Primitives Group,
Modus, 
Collegium Musicum, 
Blues Five, 
We Five, 
GATTCH, 
Esperanto, 
The Breakers, 
The Beggars, 
The Devils, 
The Gentlemen, 
Four Meditation, 
Sírius, 
Tin Soldiers,
Olympic,
Katapult,
Synkopy 61,
Vulkán,
The Hooks,
Atlantis,
Progress Organisation (neskôr Progres 2),
Turbo,
Framus Five, Vítkovo Kvartéto a ďalšie.

Populárna hudba
Rock
Beskydský potok

Beskydský potok môže označovať:

 prítok Kamenca v povodí Tople, pozri Beskydský potok (prítok Kamenca)
 prítok Lipianskeho potoka v povodí Torysy, pozri Beskydský potok (prítok Lipianskeho potoka)
 prítok Mirošovca v povodí Ondavy, pozri Beskydský potok (prítok Mirošovca)
Dúbravský potok

Dúbravský potok môže označovať:

 prítok Hermanovského potoka v povodí Tople, pozri Dúbravský potok (prítok Hermanovského potoka)
 prítok Hradnej v povodí Slatiny, pozri Dúbravský potok (prítok Hradnej)
 prítok Ľubice v povodí Popradu, pozri Dúbravský potok (prítok Ľubice)
 prítok Tovarského potoka na strednom Považí, pozri Dúbravský potok (prítok Tovarského potoka)
 prítok Veľkého Trnovského potoka v povodí Cirochy, pozri Dúbravský potok (prítok Veľkého Trnovského potoka)
 prítok Mláky v povodí Moravy, pozri Mláka (prítok  Moravy)
Termit (chémia)

Termit je pyrotechnická zmes, horiaca vysokou teplotou. Označenie sa používa predovšetkým pre zmes práškového hliníka  (pyrohliníka) a oxidu železitého, ale aj pre iné pyrotechnické zmesi, s práškovým kovom a oxidom iného kovu. Reakcia horenia termitu je typická tým, že vzniká vysoká teplota 2 000 až 3 000 °C (je silne exotermická), horenie prebieha bez vzniku plynných splodín (bezplamenné horenie) a troska je v tekutom stave. Termit horí aj bez prístupu vzdušného kyslíka a dokonca aj pod vodou.

Horenie termitu sa zakladá na aluminotermickej reakcii (oxidačno-redukčná reakcia), kde redukovadlo je práškový hliník a oxidovadlo je oxid kovu.
 2 Al + Fe2O3 → 2 Fe + Al2O3
 8 Al + 3 Fe3O4 → 9 Fe + 4 Al2O3

Najčastejšie zloženie termitu je: 25 % pyrohliníka a 75 % oxidov železa (okovín). Pyrohliník je prášková forma hliníka, u ktorej sa vyžaduje predovšetkým malý obsah tukov a vhodný tvar zŕn. Okoviny sú zmesou oxidov železa, ktoré vznikajú napríklad pri jeho spracovaní na valcovacích stoliciach a kutí. Termit s takýmto zložením má nevýhodu vo veľmi vysokej zápalnej teplote – 800 až 1 300 °C, takže vyžaduje  účinnú zapaľovaciu zlož (nápal) na zapálenie.

Použitie termitu

V priemysle sa termity používajú na prípravu niektorých ťažko taviteľných kovov, napríklad mangánu alebo chrómu podľa rovníc

 3 Mn304 + 8 Al → 4 Al203 + 9 Mn
 Cr203 + 2 Al → Al203 + 2 Cr

V minulosti (i dnes) sa práškový termit používal na zváranie koľajníc. Práškový termit sa nasypal do špeciálnej nádoby a zapálil, po vyhorení termitu sa roztavené železo prepustilo do formy, v ktorej boli vopred umiestnené konce koľajníc a tam vytvorilo medzi nimi kvalitný zvar.

Termit sa používa vo vojenstve ako zápalná látka – náplň zápalných bômb, zápalných striel a zápalných granátov. Náplne munície obsahujú spravidla zmes 5080 % termitu a pomocných látok, ktoré zlepšujú vlastnosti pri výrobe i pri použití. 
Príklad termitu pre letecké bomby: 24 % pyrohliníka, 50 % oxidov železa (okovín) a 26 % dusičnanu bárnatého. Prísada dusičnanu znižuje zápalnú teplotu termitu na 500700 °C, plyny vznikajúce pri horení zvyšujú zápalné schopnosti termitu a bárium zvyšuje tekutosť trosky. Časť hliníka môže byť tiež nahradená horčíkom.

Zmesi podobné termitom sa v civilnej i vojenskej pyrotechnike  používajú tiež ako osvetľovacie a signálne, napríklad pri ohňostrojoch.

Zmesi
Zbrane
Zváranie
Hliník
Pevnosť Boyard

Fort Boyard [forbojár] (doslova "Pevnosť Bojar", ľudovo Pevnosť Boyard) je pevnosť na mori medzi ostrovmi Île-d'Aix a Île d'Oléron v úžine Pertuis d'Antioche pri západnom pobreží Francúzska. Je 61 metrov dlhá, 31 metrov široká a jej múry sú 20 metrov vysoké.

Dejiny 
Vybudovanie podobnej pevnosti bolo zvažované už od dokončeného arzenálu v roku 1666, ale Vauban túto myšlienku kráľovi Ľudovítovi XIV. vyhovoril slovami: „Sir, bolo by ľahšie chytiť do zubov Mesiac než sa usilovať o stavbu v takejto lokalite.“

So stavbou pevnosti začali až v roku 1801, za vlády Napoleona, na ochranu pobrežia (a obzvlášť arzenálu v Rocheforte) pred možnou inváziou cudzích (najmä britských) námorných síl. V tom čase delá nemali veľký dostrel a vzdialenosť medzi ostrovmi Aix a Oléron bola príliš veľká, aby blokovali prejazd.

Nasledujúce ťažkosti pri stavaní základov (kamenné bloky museli byť inštalované na piesočnaté morské dno pri odlive, kde by mohli ešte klesnúť ku dnu vlastnou hmotnosťou) spôsobili prerušenie stavby v roku 1809. Výstavba pokračovala v roku 1837, za vlády Ľudovíta Filipa I., po obnovení napätia v Spojenom kráľovstve. Opevnenie bolo dokončené v roku 1857, s dostatočným počtom miest pre 250 mužov.

V čase dokončenia stavby pevnosti sa však dostrel diel výrazne zväčšil, takže pevnosť sa stavala zbytočne. O niekoľko rokov neskôr sa Fort Boyard krátko využívala ako väznica. Časom pevnosť chátrala a zaborila sa do mora, pretože nebola udržiavaná.

Využitie 
Pevnosť slúžila na vojenské účely (v čase Parížskej komúny slúžila ako väzenie). V roku 1962 bola predaná v aukcii súkromnej osobe, ktorá sa o ňu následne nestarala a preto chátrala. V roku 1989 ju táto osoba predala producentovi zábavných televíznych relácií menom Jacques Antoine, ktorý ju obratom predal za symbolický jeden frank departementu Charente-Maritime, ktorý financoval rekonštrukciu pevnosti výmenou za umožnenie exkluzívneho natáčania televíznych relácií.  

Následne sa začali práce na obnove pevnosti s cieľom pripraviť ju pre televíznu šou nazývanú Pevnosť Boyard. V pevnosti bola zavedená elektrina a na uľahčenie prístupu pre televízne štáby bola inštalovaná stavba podobná ropnej plošine. Prestavba pevnosti bola dokončená v roku 1989 a nakrúcanie sa začalo v roku 1990. Fort Boyard sa využíva dodnes.

Iné projekty

Zdroj 

Pevnosti
Žobračenka

Žobračenka alebo almuženka alebo almužná poukážka boli v ČSR od roku 1927 poukážky na stravu, odev a podobne pre žobrákov, ktoré dostávali od štátu namiesto peňazí z obavy že hotovosť by premrhali.

Charakteristika 
V užšom zmysle sa ako „žobračenka“ označujú najmä potravinové poukážky prideľované v ČSR nezamestnaným v rokoch 1930 – 1939 (v dôsledku svetovej hospodárskej krízy). Štát prideľoval poukážky na podporu pre nezamestnaných v rámci štátnej stravovacej akcie. 

V auguste 1930 Ministerstvo sociálnej starostlivosti nezamestnaným týždenne prideľovalo poukážky v hodnote 10 až 20 Kč, za ktoré si mohli ich držitelia v určitých dňoch vymeniť potraviny. Ich prideľovanie sa riadilo určitými pravidlami. Poukážky nedostávali tí, ktorí od roku 1929 neboli najmenej 3 mesiace nepretržite zamestnaní (sezónni robotníci až 6 mesiacov), tí, ktorí dostávali akúkoľvek inú, aj veľmi malú podporu, boli vlastníkmi domčeka, neprijali prácu, ktorú im ponúkla sprostredkovateľňa práce alebo nejaký úrad, a pod. Zo začiatku prideľovali poukážky iba na 2 mesiace, postupne sa však čas predlžoval. O prideľovaní rozhodovali okresné a obecné sociálne komisie, okresné a notárske úrady a Ministerstvo sociálnej starostlivosti poskytovalo poukážky podľa objemu financií, ktoré malo k dispozícii. 

Po roku 1933 ako protihodnotu za žobračenky nezamestnaní odpracúvali bezplatne určitý počet pracovných dní. Prácu zadávali notári, richtári, rôzne úrady a jej odmietnutím sa skončilo aj prideľovanie prídelov potravín. Vyskytovali sa aj prípady zneužívania, defraudácie a špekulácie s poukážkami zo strany úradníkov, pre vlastné obohatenie. 

Česko-Slovensko
Platidlá
Sociálna demokracia

Sociálna demokracia je politická ideológia/koncepcia, ktorá sa usiluje o spoločnosť, v ktorej sú okrem občianskych a politických práv zaručené aj sociálne práva. Dôraz sa kladie na celospoločenské hľadiská, odstránenie hmotnej a sociálnej biedy a iné sociálne hľadiská. Strany, ktoré túto koncepciu majú ako základ programu sú sociálnodemokratické strany, socialistické strany a čiastočne kresťansko-sociálne strany.

Sociálna demokracia sa vyvinula na konci 19. storočia z klasického socializmu (prvá strana, ktorá sa označovala ako sociálnodemokratická - Sociálnodemokratická strana Nemecka založená roku 1875 - napríklad mala ešte klasický socialistický, teda ortodoxne marxistický, program). 

V posledných rokoch prijalo mnoho sociálnodemokratických strán ideológiu tzv. 'Tretej cesty'.

Na Slovensku sa k takejto ideológii hlási strana SMER-SD a vznikajúca strana HLAS-SD.

Referencie 

 
Politické ideológie
Socializmus
Levočské vrchy

Levočské vrchy sú pohorie na severe Slovenska. Je to celok Podhôľno-magurskej oblasti.

Polohopis 
Hierarchia
Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vonkajšie Západné Karpaty → Podhôľno-magurská oblasť → Levočské vrchy
***
 
Na severe susedí Spišská Magura, západným smerom sa rozkladá Podtatranská a južným smerom Hornádska kotlina. Na juhovýchode nadväzuje Branisko a Bachureň a východným smerom leží Spišsko-šarišské medzihorie.

Delenie 
Levočské vrchy sa delia na 3 podcelky, ktoré zahŕňajú 4 časti:

 Levočská vysočina
 Levočská vrchovina
 Kolačkovský chrbát
 Ľubické predhorie
 Levočské planiny
 Oľšavická planina
 Levočské úboče

Opis
Je to flyšové pohorie pozostávajúce z masívneho chrbta s najvyššími vrcholmi dosahujúcimi vyše . Z neho vybiehajú na všetky strany rázsochy oddelené hlbokými dolinami. Budujú ich mocné vrstvy pieskovcov, tenšie vrstvy bridlíc, zlepence a brekcie. Levočské vrchy ležia v dažďovom tieni Tatier, čo spôsobuje menej zrážok.

Vybrané vrcholy 

 Čierna hora  - najvyšší vrch
 Siminy 
 Ihla 
 Repisko 
 Kuligura 
 Hrča 
 Zámčisko 
 Škapová 
 Kopa 
 Javorina 
 Čiernohuzec 
 Derežová 
 Rybovičov vrch 1 189,5 m

Vegetácia
Masívne a ťažšie prístupné chrbty Levočského pohoria pokrývajú kompaktné smrekové lesy s hojnou prímesou jedle, najmä vo vlhkých dolinách. Na juhozápadnom a južnom okraji pohoria sa v miernejších polohách zachovali plochy bukovo-dubových lesov s prímesou jedle.

Dejiny
Oblasť Levočských vrchov bola osídlená od 7. storočia slovanským obyvateľstvom avšak výraznejšie bola osídľovaná až od 13. storočia. Po pustošivých tatárskych vpádoch umožnili uhorskí panovníci v 13. až 14. storočí usadiť sa vo vyplienenej krajine nemeckým kolonistom, ktorí dostali osobitné hospodárske výhody. Pod vplyvom baníctva a remesiel sa v blízkosti pohoria vyvinuli mestské sídla Levoča, Kežmarok a Ľubica.
Neskôr v 13. až 15. storočí boli odlesnené doliny dosídlené valašským obyvateľstvom (Torysky, Repaše, Oľšavica, Ihľany).

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
 Blog o Levočských vrchoch (zaujímavosti, atrakcie, podujatia)

 
Pohoria na Slovensku
Geomorfologické celky na Slovensku
Pomenovania podľa Levoče
Skialpinizmus

Skialpinizmus je zimný šport, ktorý je kombináciou voľného lyžovania, lezeckých schopností a navigácie. Skialpinizmus, či už pretekársky alebo rekreačný, si vyžaduje dobrú fyzickú kondíciu a základný skialpinistický výstroj.

Tento zimný šport je rozšírený po celom svete, avšak najväčšiu popularitu má v Európe. Kolískami skialpinizmu sú klasické horské mestečká ako Chamonix vo Francúzsku a Zermatt vo Švajčiarsku.

Medzi najväčšie nebezpečenstvá, ktoré hrozia skialpinistom patria snehové lavíny.

Skialpinizmus ako šport sa delí na viacero kategórií. Z nich dve najrozšírenejšie formy sú rekreačný a pretekársky.

Na Slovensku sa skialpinizmus vykonáva vo viacerých pohoriach, no najvhodnejšie podmienky sú vo Vysokých, Západných a Nízkych Tatrách. Popularitu získava aj v Malej a Veľkej Fatre.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

 
Lyžovanie
Miñiques

Miñiques je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkanického komplexu, nachádzajúceho sa v severnej časti Čile (región Antofagasta), južne od brehov jazera Laguna Miscanti. Sopka je tvorená prevažne bazaltami a andezitmi, jej vrchol je ukončený troma prekrývajúcimi sa krátermi. Sopka nebola aktívna v historickej dobe, no jej vek sa odhaduje na pleistocén až začiatok holocénu.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkanický komplex Miñiques na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Stratovulkány
Cerro Tujle

Cerro Tujle je maar, ležiaci v severnom Čile, juhovýchodne od soľnej planiny Salar de Atacama. Kráter maaru má priemer asi 60 m, jeho vek sa odhaduje na holocén.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - maar Cerro Tujle na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Maary
EC Red Bull Salzburg

EC Red Bull Salzburg je rakúsky hokejový klub hrajúci v rakúskej najvyššej lige(ÖEL). Pôsobia v meste Salzburg na štadióne Eisarena Salzburg, ktorá má kapacitu 3500 divákov. V ročníku 2006/07 sa stal majstrom rakúskej ligy.

Súčasná zostava 
Zostava sezóny 2006/07, ktorá získala majstrovský titul.

Brankári 
 50 -  Reinhard Divis
 33 -  Magnus Eriksson
 31 -  Bernhard Bock
 33 -  Thomas Innerwinkler

Obrancovia 
 02 -  Andreas Pihl
 10 -  Jakob Lainer
 17 -  Victor Lindgren
 29 -  Greger Artursson
 47 -  Martin Ulrich
 64 -  Andre Lakos
 84 -  Stefan Pittl
 96 -  Peter Kasper

Útočníci 
 05 -  Matthias Schwab
 07 -  Darby Hendrickson
 08 -  Martin Grabher-Meier
 16 -  Patrick Harand
 18 -  Martin Pewal
 19 -  Gregor Hager
 27 -  Juha Lind
 36 -  Marco Pewal
 38 -  Frank Banham
 51 -  Matthias Trattnig
 74 -  Dieter Kalt
 85 -  Philipp Pinter

Juniori 
Juniorsky tím EHC Red Bull bol 19. júna 2013 prijatý do medzinárodnej Mládežníckej hokejovej ligy, v ktorej bude štartovať v sezóne 2013/2014.

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

Rakúske hokejové kluby
Salzburg