joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nová škola slovenská

Nová škola slovenská reprezentovala liberálny politický smer z prelomu 60. a 70. rokov 19. storočia, ktorý bol alternatívou ku Starej škole slovenskej. Bol sformovaný v r. 1868 príslušníkmi slovenskej podnikateľskej a intelektuálnej komunity v Pešti a Budíne.

Príslušníci Novej školy 
Novú školu slovenskú  tvorili: 
 J. N. Bobula
 J. Pozdech
 J. Zaretský
 K. Banšell
 J. Mallý-Dusarov
 Ján Palárik a i.

Orientácia Novej školy 
Nová škola slovenská sa rozchádzala s politikou Starej školy slovenskej v základnej otázke národnej orientácie, v otázke národných politických cieľov i v otázkach politickej taktiky a stratégie. Do národnej politiky presadzovala dôraz na spoluprácu národov na báze uhorského ústavného a zemského vlastenectva, namiesto habsburského centralizmu podporovala rakúsko-uhorský dualizmus, namiesto tradičného "viedenského vektora" presadzovala "orientáciu na Pešť". Rámce reálneho slovenského politizovania videla v integrálnom Uhorsku, preto omietala požiadavku  slovenského Okolia obsiahnutú v Memorande národa slovenského z r. 1861. Postulovala praktickú politiku činov, najmä v oblasti jazykových práv a v školstve, ktoré by zlepšili existenciu jednotlivcov a tým i podmienky pre národnú existenciu. Čerpala z tradícií anglosaskej a francúzskej politickej filozofie, opierala sa o idey konštitucionalizmu a občianstva, chápala sa ako realistický protiklad romantického idealizmu „štúrovskej“ generácie a jej dedičov. O spoluprácu s maďarskými politickými stranami i s kruhmi tzv. slovenskej-hornouhorskej šľachty sa však usilovala neúspešne. Politicko-mediálnym nástrojom Novej školy slovenskej bolo vydavateľstvo Minerva s tlačovým orgánom Slovenské noviny a mesačníkom Der Slowak. Ich najsilnejším konzervatívnym oponentom býval J. M. Hurban. V r. 1872 sa Nová škola slovenská premenovala na Stranu vyrovnania a niektorí jej sympatizanti boli 2x úspešní vo voľbách do Uhorského snemu. Po zatvorení Matice slovenskej a zatvorení 3 slovenských gymnázií sa Novej škole rozpadla programová základňa a v r. 1875 zanikla.

Rozkol 
Vznik Novej školy slovenskej vniesol prvý rozkol do slovenského politického života, jej existencia nepriniesla nijaké z očakávaných praktických výsledkov a jej najcennejším dedičstvom zostalo politologicko-publicistické dielo J. Mallého-Dusarova a J. Palárika. Na niektoré demokratické prvky v ideológii Novej školy však do určitej miery nadväzovalo politické myslenie generácie Hlasu (hlasisti).

Referencie 

Dejiny Slovenska
19. storočie
Randal Club

Randal Club (celým názvom Randal Club - live&wild rock'n'roll music club) je rockový bar a klub s koncertnou halou v rámci budovy YMCA, ktorá sa nachádza v Bratislave na Karpatskej ulici číslo 2. Hrávajú tu skupiny punkové, rockové, grindové, metalové, trashmetalové, deathmetalové a ďalších žánrov tvrdej hudby, pričom po živých koncertoch spravidla nasleduje tzv. „metalová diskotéka”.

V letných mesiacoch Randal Club ponúka aj posedenie na terase. Drobnou nevýhodou Randal Clubu je, že fajčenie je všade povolené a že absentuje klimatizácia. Avšak, počas koncertov je fajčenie zakázané. V tomto klube sa už stihli predstaviť rôzne svetové hviezdy tvrdej hudby.

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka
 Randal Club na sociálnej sieti Facebook

Zdroj 
 Randal Club na stránke Visit Bratislava

Podniky v Bratislave
Zoznam ulíc v Svätom Jure

Toto je zoznam ulíc v Svätom Jure, tiež v jeho mestskej časti Neštich, Jurský Park, Zuby a Žabky.

Referencie 

Svätý Jur
Svätý Jur
Gabriela Rochallyi

Mgr. Gabriela Rochallyi (* 9. september 1984, Košice) je slovenská maliarka a spisovateľka.

Životopis 
Narodila sa v Košiciach. Základné vzdelanie získala vo Svite. Strednú školu študovala na Prvom slovenskom literárnom gymnáziu v Revúcej. Následne študovala slavistiku so zameraním na polonistiku na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity (FF PU) v Prešove. V roku 20052006 študovala na Varšavskej univerzite. V roku 2019 študovala abstraktnú maľbu na MoMA (US). Žije v Saint Julian’s na Malte.

Maľba 
V roku 1994, ako desaťročná, bola ocenená striebornou medailou v projekte Shankar’s International Childrens Competition, v kategórií maľba. Jej maľby boli vystavené v rôznych galériách ako Still Point Gallery (USA) a publikované v umeleckých časopisoch.

Písanie 
Bola ocenená v celoslovenskej súťaži Literárna Revúca (2000 a 2002). Publikovala aj v kultúrno-literárnom časopise Rak (2007). Výberom z tvorby debutovala v prvej knižnej zbierke spolu so svojim manželom Radoslavom Rochallyi Arété (2018), ktorá bola vydaná v Spolku slovenských spisovateľov.

Vo svojej druhej zbierke Zuby času (2019) nadväzuje na svoj debut. Publikovala v Antológii slovenskej poézie o Dunaji.

Podľa J. Baláža je poézia Gabriely Rochallyi charakteristická vyzretosťou a hravým striedaním poetických foriem.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Osobná stránka

Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Slovenskí maliari
Absolventi Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove
Osobnosti z Košíc
Geri Gábor

Geri Gábor (* 1. január 1954, Kalocsa, Maďarsko), známy aj ako Geri-Betli Gábor, je maďarský hudobník a spevák. Je známy pôsobením v skupinách Delfin Rt., Betli Duó a Geri Gabi És Népi Zenekara.

Na Slovensku sa vďaka prvej časti druhej série paródiálneho seriálu Dano Drevo, Dano Drevo a turnaj Mekyho Žbirku, preslávila jeho skladba „Alma a fa alatt“, ktorá bola použitá ako dielo fiktívneho DJ Lászla s názvom „Európa Ketto“.

Diskografia 
 Gyere Bújj Hozzám! (1994)
 A Betli Duó Slágerei No. 3. - Csak Tavasz Ne Jönne (1995)
 4. - Örökre Veled! (1996)

Externé odkazy 
 Geri Gábor na Discogs
 Oficiálna webstránka

Maďarskí hudobníci
Vianočný deň (hudobný album)

Vianočný deň je v poradí druhý vianočný album od slovenskej hard rockovej skupiny Tublatanka. Album nadväzuje na predošlú vianočnú tvorbu skupiny z roku 1993, kedy nahrali album Poďme bratia do Betlehema. V albume sú použité pôvodné ľudové koledy, ktorých hudbu upravil v rockovom štýle Maťo Ďurinda. Jediná pôvodná skladba je len titulná pieseň „Vianočný deň“. Album vydalo hudobné vydavateľstvo Monitor v roku 2006.

Zoznam skladieb 
Všetky koledy hudobne upravil Martin Ďurinda, texty sú ľudové, okrem 1 - Maťo Ďurinda.

 „Vianočný deň“ - 4:02
 „Čože Je To Za Znamenie“ - 2:57
 „Narodil sa Kristus Pán v Betléme“ - 3:05
 „Anjel Pána Glória“ - 4:05
 „Dieťatko spanilé“ - 3:59
 „Čas radosti, veselosti“ - 3:18
 „Dobrá novina“ - 3:20
 „Čo sa stalo, prihodilo na horách“ - 3:28
 „Anjelským Pozdravením“ - 4:47
 „Šťastia, zdravia, dlhô žitia, vinšujeme vám“ - 1:42
 „Tichá noc bola“ - 4:47
 „Rolničky, rolničky“ - 4:36
 „Sedí vrabček“ - 3:37
 „Jak si krásne Jezuliatko“ - 3:51
 „Sem Pospešte“ - 4:00
 „Odchádzame, šťastia zdravia, vinšujeme vám“ - 1:41

Zostava 

 Martin Ďurinda - spev, gitara
 Juraj Topor - basová gitara
 Peter Schlosser - bicie

Hostia 

 Juraj Kupec - gitara
 Jozef Pacholský - orgán

Producenti 

 Juraj Kupec
 Martin Ďurinda

Zdroj 

 Discogs.com
 Tublatanka, oficiálna stánka

Hudobné albumy z 2006
Albumy Tublatanky
Albumy coververzií
Vianočné albumy
Trojka (RTVS)

Trojka (:3) je tretí okruh (program) Slovenskej televízie. 

Napriek pôvodným plánom obnoviť športový kanál, je tretí okruh zameraný na vysielanie vlastnej tvorby, prevažne z archívu. Vysielať začala 22. decembra 2019 o 6. hodine ráno. Kanál je v DVB-T v SD a v DVB-T2 v HD aj v SD kvalite. Cez satelit v SD kvalite a cez káblovú sieť podľa možnosti daného operátora.

Od 28. februára do 9. júna 2022 sa vysielacia štruktúra v súvislosti s vyhlásením mimoriadnej situácie dočasne zmenila na nepretržité spravodajsko-publicistické vysielanie pod názvom :24.

Od 10. júna 2022 do 30. novembra 2022 je tento kanál ponechaný ako tretí samostatný kanál RTVS.

Reprízované relácie 
 Chart One
 Chodili sme spolu
 Diskotéka pre starších
 Slovensko Advent
 Si v obraze?
 Vyznanie pútnika
 Babička to zariadi
 Nad pamäťou histórie
 Hit storočia
 Hopla!
 Husári
 Malé biblické príbehy
 Nikto nie je dokonalý
 Vôňa medovníkov
 Svetobežník
 Pumpa
 Radosť zo života
 Do-re-mi
 Straty a nálezy
 Škola žien
 Vadkerti talkshow
 Drišľakoviny

Dostupnosť programu 
V DVB-T je v 3.MUX v SD kvalite

V DVB-T2 (v 1.MUX - prechodný multiplex) kanál je v HD aj SD kvalite 

Cez satelit je v SD kvalite. 

Cez operátorov:
 Skylink: v SD kvalite
 Telekom: v HD kvalite
 Digi TV: v SD kvalite
 SledovanieTV: v HD kvalite

Referencie

Pozri aj 
 Trojka (STV) – športový okruh, vysielaný v STV

Externé odkazy 
 Domovská stránka

Televízne stanice na Slovensku
Slovenská televízia
Vzniklo v 2019
Československá námorná flotila

Flotila Československej námornej plavby, medzinárodnej akciovej spoločnosti (v roku 1994 premenovanej na Českú námornú plavbu a.s.) bola flotilou námorných nákladných lodí česko-slovenského, neskôr českého štátu v správe Československej námornej plavby, resp. Českej námornej plavby. Po privatizácii v roku 1992 nasledoval rýchly rozpredaj flotily zvyšných 14 námorných lodí.

Lode česko-slovenskej / českej námornej flotily

Referencie

Externé odkazy 
  História čs. námornej plavby, podrobne lode

Česko-slovenské lode
Doprava v Česko-Slovensku
Mandalorián

Mandalorián (alebo The Mandalorian) je americký webový televízny vesmírny western seriál. Premiéru mal 12. novembra 2019 na novospustenej službe Disney+. Odohráva sa v univerze Star Wars, päť rokov po udalostiach filmu Star Wars: Návrat Jediho a sleduje mandalorianského lovca odmien. Prvá séria má osem častí. Tesne po premiére prvej časti bola potvrdená aj druhá séria. Tá mala premiéru 30. októbra 2020.

Obsadenie

Hlavné postavy
 Pedro Pascal ako Din Djarin/The Mandalorian ("Mando"), samotársky pištoľník a lovec odmien
Grogu - The Child (slov. Dieťa) animované tímom bábkarov, päťdesiat rokov staré batoľa rovnakého druhu ako Yoda, ktoré dokáže používať Silu. Mandalorian ho nájde a chráni pred ostatnými lovcami odmien

Ďalšie postavy
 Carl Weathers ako Greef Karga, líder cechu lovcov odmien, ktorý si najme Mandaloriana, aby vysledoval cenný cieľ
 Werner Herzog ako The Client (slov. Klient), nemenovaný muž s ochrankou Stormtrooperov, ktorý pre Mandaloriana zabezpečí vystopovanie cenného cieľa
 Omid Abtahi ako Dr. Pershing, vedec, ktorý pracuje pre Klienta
 Nick Nolte ako Kuiil (iba hlas), Ugnaughtský farmár
 Taika Waititi ako IG-11 (iba hlas), naivný robot a lovec odmien, ktorý spracováva konverzácie presne a doslovne
 Gina Carano ako Carasynthia "Cara" Dune, bývalá povstalecká vojačka, neskôr žoldnierka z Alderaanu
 Giancarlo Esposito ako Moff Gideon, bývalý imperiálny úradník, ktorého život sa zmenil život po zničení druhej Hviezdy smrti povstalcami.

 Emily Swallow ako The Armorer (slov. Zbrojmajsterka), Mandalorianská žena, ktorá Mandalorianovi ukuje nové brnenie

 John Leguizamo ako Gor Koresh (iba hlas), (2. séria)
 Timothy Olyphant ako Cobb Vanth (2. séria)
 Temuera Morrison ako Boba Fett (2. séria)
 Misty Rosas ako Žabia žena (2. séria)
 Mercedes Varnado ako Koska Reeves
 Katee Sackhoff ako Bo-Katan (2. séria) 
 KryzeSimon Kassianides ako Axe Woves (2. séria)
 Titus Welliver ako Imperiálny Kapitán (2. séria)
 Rosario Dawson ako Ahsoka Tano (2.séria)
 Omid Abtahi ako Doktor Pershing
 Ming-Na Wen ako Fennec Shand
 Bill Burr ako Migs Mayfeld
 Mark Hamill ako Luke Skywalker (2. séria)

Zoznam častí

1. séria (2019)

2. séria (2020)

3. séria (2023)

Referencie

Externé odkazy 
 
 

Hviezdne vojny
Televízne seriály USA
Televízne seriály z roku 2019
Televízne seriály Disney+
Geometria samoty

Geometria samoty je štúdiový singel slovenskej skupiny Brajgel z roku 2019.

Zoznam skladieb 
 „Geometria samoty“
 „Cintorín posledných nádejí“

Autorstvo 
Hudba a texty:
 1. - 2. (Brajgel / Patrik Lančarič)

Zostava 
 Veronika Němcová - spev
 Patrik Lančarič - gitary, syntetizátor
 Richard Molnár - basová gitara
 Erik Kern - klávesové nástroje
 Marian Lučenič - bicie, perkusie

Výroba 
 Record, Mix & Master: Erik Horák, štúdio Lososound, Bratislava
 Cover design: Jano Wajcko Vajsábel
 V roku 2019 vydalo Artforum Pezinok.

Hudobné albumy z 2019
Albumy skupiny Brajgel
Zlatá lopta 2019

Zlatá lopta 2019 bola 64. ročníkom ceremónie Zlatej lopty, prezentovanej France Football, a vyhlasovala najlepšieho futbalistu na svete za rok 2019. Víťaz bol vyhlásený 2. decembra 2019 v Paríži.

Užší výber mužov 
Nominácia na ocenenie bola vyhlásená 6. novembra 2019. Lionel Messi vyhral túto cenu rekordný šiesty krát v kariére.

Ženská Zlatá lopta 
Hlavný článok: Ženská Zlatá lopta

Megan Rapinoe vyhrala Ženskú Zlatú loptu 2019 za najlepšiu futbalistku sveta.

Trofej Kopa 
Hlavný článok: Trofej Kopa

Matthijs de Ligt vyhral Trofej Kopa 2019 ako najlepší hráč na svete do 21 rokov.

Jašinová trofej 
Hlavný článok: Jašinová trofej

Alisson vyhral inauguračnú Jašinovú trofej pre najlepšieho brankára na svete za rok 2019.

Referencie 

Futbalové ocenenia
Rich Knox

Richard „Rich“ Knox (* 1984 alebo 1985, Charlottetown, Ostrov princa Eduarda, Kanada) je kanadský bubeník. Od roku 2013 je bubeníkom kanadského rockového tria Danko Jones a v minulosti bol bubeníkom skupín Dwayne Gretzky, The Smokes, Animal Parts, Flash Lightnin' a The Blind Prophets.

Životopis 
Narodil sa v Charlottetowne v provincii Ostrov princa Eduarda. Je synom Paula Knoxa a jeho starý otec, John Richard Knox, bol námorníkom Kanadského kráľovského námorníctva.

Knox začal profesionálne hrať na bicích ešte vo svojom rodisku, keď mu bolo 16. Tu tiež v roku 2001 absolvoval štúdium na Colonel Gray High School. V roku 2002 sa presťahoval do Montrealu a začal študovať Jazz Performance na Schulich School of Music, fakulte McGill University. Študoval v poručníctve Chrisa McCanna a hral v ich spoločnom zoskupení McGill Jazz Orchestra I.

Po absolvovaní univerzity s titulom BMus hral v skupine The Blind Prophets. Neskôr sa presťahoval do Toronta, kde žije dodnes. Tu hral, predtým ako sa v roku 2013 pridal ku skupine Danko Jones, ako sezónny hudobník od Kanady až po USA, v žánroch od folku po džez, pop a rock. Tiež hral aj s kanadskými džezovými hudobníkmi, vrátane Davida Restiva, Gordona Foota a Pata Labarberu.

Hudobné vybavenie 
Hrá na bicie Yamaha s 24" Bass Drumom, 16" Floor Tomom a činelami Giant Beat od značky Paiste.

Diskografia

Štúdiové albumy
 Fire Music (2015)
 Wild Cat (2017)
 A Rock Supreme (2019)
Power Trio (2021)

DVD
 Live At Wacken (2016)

Referencie

Zdroje 
 Biografia Richa Knoxa na paiste.com
 Biografia Richa Knoxa na europe.yamaha.com

Danko Jones
Kanadskí bubeníci
Wiener Stadthalle

Wiener Stadhalle (slov. Viedenská mestská hala) je viacúčelová krytá aréna a kongresové centrum v 15. viedenskom obvode v Rakúsku.

Súčasťou komplexu je šesť hál, z ktorých každá môže byť použitá samostatne alebo v kombinácii (susedný bazén, dve telocvične, kryté klzisko, malá a veľká viacúčelová sála a sála s javiskom). Slúži ako miesto konania rôznych akcií, vrátane koncertov, výstav, veľtrhov, konferencií, prednášok, divadla, televíznych a športových podujatí.

Budovy 

Komplex sa skladá zo 6 prepojovacích hál: A a B (telocvične postavené v roku 1957, ktoré je možné využiť aj pre konferencie alebo prednášky), C (krytý zimný štadión), D (vnútorná aréna, väčšinou určená na koncerty alebo šport), E (sála určená na menšie akcie) a F (aréna určená na intímnejšie koncerty).

Haly A a B 
Haly A a B boli dokončené v roku 1957 ako telocvičňa a športová hala. Hala A ma rozmery 18 x 36 metrov a je vysoká 7,6 metra, zatímco hala B má rozmery 30 x 60 metrov a je vysoká 11,8 metra. Obe haly môžu byť taktiež použité na konferencie alebo prednášky. V suteréne miestností haly A a v dolní části haly B sú umiestnené bowlingové dráhy a šatne.

Hala C 
Hala C bola dokončená v roku 1958, má klzisko veľké 30 x 60 x 7,3 metrov a je prevádzkovaná spoločnosťou Die EisStadthalle.

Hala D 
Bola dokončená v roku 1958, je hlavnou viacúčelovou halou a najväčšou rakúskou krytou arénou. Konštrukcia ma rozmery 98 x 110 metrů a výška chrbta má 26,6 metrov, pričom použiteľná podlahová plocha je 98,2 x 55,2 x 15,4 metra. V závislosti od udalosti má kapacitu až 16 152 ľudí. Miesto konania má špeciálne závesové systémy a prízemné stojany na severnej a južnej strane haly, ktoré môžu byť zcela uzatvorené, aby rozdelili chodbu na niekoľko častí. Pódium môže mať až 600 m² a je podporované dvomi VIP miestnosťami, šatňami a kanceláriami v zákulisí.

Hala E 
Malá viacúčelová hala dokončená v roku 1994 s kapacitou až 1 482 ľudí a s rozmermi 50 x 25 x 4,5 metrov. Využíva sa hlavne na výstavy, konvencie a spoločenské recepcie.

Hala F 
Je koncipovaná ako aréna. Hala F bola dokončena v roku 2006 a pri väčších divadelních posedeniach má až 2 036 návštevníkov. Ide o halu rozmerov 68,2 x 73,4 x 12,5 metrov. Hala má zabudované vybavenie určené na módnu prehliadku a audio a video systém. Hosťom je k dispozícii foyer s rozlohou 1300 m², prepojená reštaurácia s dvomi dalšími foyermi s rozlohou 400 m² a banketovou halou s rozlohou 300 m².

Stadthallenbad 
V roku 1974 bolo pristavené Stadthallenbad a tri verejné bazény. Kvôli majstrovstvám Európy v krátkom kurze v roku 2004 centrum pridalo dočasný bazén s rozlohou 1 025 m2.

Koncerty 
Hala D je často miestom koncertovania známych umelcov.
 Robbie Williams
 Shakira
 Beyoncé
 Justin Timberlake
 Coldplay
 Depeche Mode
 Lady Gaga
 Katy Perry
 Bruno Mars
 Justin Bieber
 Rihanna
 The Prodigy
 Disturbed

Zdroj 

Športové haly
Stavby vo Viedni
Ján Chrenko

Ján Chrenko (* 16. február 1908, Otrhánky† 29. jún 1982, Pezinok) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, trpiteľ za vieru – disident.

Životopis 
Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Gymnázium navštevoval na súkromnom Slovenskom gymnáziu v Taliansku v obci Perosa Argentina a v Šaštíne. Saleziánsky noviciát si vykonal v Radne v Slovinsku (19281929). Teológiu študoval v Ríme  (Taliansko), kde bol 19. decembra 1937 vysvätený aj za kňaza. Pôsobil v Bratislave a v Trnave.

Pre svoj aktívny náboženský postoj ho ŠtB zariadila do zoznamu „reakčných a neprevychovateľných“ rehoľníkov a v marci 1952 bol zatknutý a vo vykonštruovanom procese bol obvinený z toho, že ilegálne ukrýval ﬁnančné prostriedky pred zoštátnením a tie následne použil na nepriateľskú činnosť a na organizovanie ilegálnych útekov saleziánskych klerikov do zahraničia. Odsúdený bol na 14. rokov väzenia. Sedel vo väzeniach v Mírove, v Jáchymove   a vo Valdiciach. Odsedel si 10 rokov (v roku 1962 bol amnestovaný).  Zomrel v Charitnom domove pre kňazov v Pezinku. Pochovaný je v rodisku v Otrhánkach.

Literatúra 
KUBANOVIČ, Zlatko: Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924). Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 246 - 247.

Externé odkazy 
Don Ján Chrenko 

Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Saleziáni
Osobnosti z Otrhánok
Priame Prenosy (album)

Priame Prenosy je piaty štúdiový album slovenskej skupiny Komajota z roku 2016. Skupina sa rozhodla album nahrávať takým spôsobom, že v štyroch slovenských štúdiách mali diváci možnosť v priamom prenose sledovať, ako hudobníci komponujú materiál pre tento album. Všetky prenosy potom boli zverejnené na portáli YouTube.

O nahrávaní albumu 
Členovia kapely sa pri tvorbe inšpirovali praktikami zo zahraničia. „Minulý rok v decembri som videl na YouTube live stream HatFilms, na ktorom sedeli chalani s nástrojmi v štúdiu a za šesť hodín urobili album. Textovo 'vynikajúci', ale inak úplne zlý. Oni sú takí vtipní. Nadchlo ma, že sa takéto niečo dá urobiť. Tak sme si v apríli sadli do štúdia a za jeden deň sme vymysleli a nahrali štyri veci. Chceli sme urobiť celý album, ale nezvládli sme to. Za sedemnásť hodín sa nám podarilo spraviť prvé štyri skladby aj so spevom, s textami a s mixážou,“ povedal o námete pre album Priame Prenosy bubeník Komajoty Stanislav Čorej.

Sám spevák Martin Husovský bol pri tvorbe prekvapený, ako celý projekt úspešne dopadol. „Keď sme pred rokmi začínali spolu hrať, vznikali na skúškach milióny skladieb. Asi 60 pesničiek, ktoré sme postupne zverejnili alebo nechali v šuflíku. Nahrávanie nového albumu Priame Prenosy bol ten istý pocit ako na začiatku. Vytvorili sme si takú bublinku, v ktorej nás nič nemohlo vyrušiť a bolo to čisto o tom, že poďme hrať. A fakt vznikli skladby, ktoré keď si teraz pustíme, tak sa sami čudujeme, že 'To čo je?!', ale hrozne sa tešíme, lebo každá je úplne iná,“ uzavrel spevák. Na albume pracovali traja producenti a piesne vznikli v štyroch štúdiách – Umpax v Prešove, LVGNC v Bratislave, Melody Studio v Žiline a Studio Klakson v Košiciach.

Zoznam skladieb

Výroba albumu 
 Martin Husovský – klavír, synth, spev 1 – 10
 Stanislav Čorej – bicie, perkusie 1 – 10, spev 8
 Michal Kráľ – basa 1 – 10
Hostia
 Veronika Husovská – spev 2
 Ľuboslav Petruška – gitara, dobro 2
 Juraj Kováč – gitara 1, 3 – 8
 Ján Pastirčák – synth 6,7,8
 Martin Michelčík – violončelo 1, 3 – 7
 Martin Jeriga – viola, husle
Produkcia
 Nahrávanie: Umpax, Prešov; LVGNC, Bratislava, Melody Studio, Žilina; Studio Klakson, Košice 
 Tracking, mixáž a mastering: Stanislav Čorej (1, 2, 9, 10), Filip Orátor (3, 4), Marek Rakovický (5), Vladimír Gnepa (6, 7, 8)
 Vydavateľstvo: Komajota s.r.o.

Referencie 

Albumy skupiny Komajota
Hudobné albumy z 2016
Donkey Kong (videohra)

Donkey Kong je arkádová videohra z roku 1981 od spoločnosti Nintendo pre hracie automaty. Je to prvá hra v Donkey Kong sérii a zároveň prvá hra, v ktorej sa objavil Donkey Kong a zároveň i Mario, maskot Nintenda.

Po vydaní postupne vznikali porty hry pre iné platformy, aj na moderné konzoly Nintenda prostredníctvom Virtual Console služby.

Dej 
Veľká gorila Donkey Kong uniesla Paulinu, priateľku Maria (v pôvodnej verzii pomenovaný ako Jumpman), ktorý ju musí zachrániť.

Gameplay 
Cieľom hry je získať čo najvyššie skóre. Hra je rozdelená na štyri úrovne: každá predstavuje konštrukciu z lešenia, na ktorej vrchole je Donkey Kong väzniaci Paulinu. Hráč ovláda Maria pohybom do strán a skákaním, pričom jeho cieľom je dostať sa na vrchol lešenia k Pauline a vyhýbať sa pri tom rôznym prekážkam (najmä sudom, ktoré po ňom sústavne hádže Donkey Kong). Každou prekonanou prekážkou a úrovňou sa hráčove skóre zvyšuje.

Hráč má počas celej hry 3 životy. Po každej prehre sa súčasná úroveň resetuje, po troch prehrách sa skončí celá hra. Po prekonaní poslednej, štvrtej úrovne (počas ktorej musí Mario zničiť 8 častí lešenia a tak zapríčiniť pád Donkey Konga na zem) sa úrovne začnú postupne recyklovať, avšak so zvyšujúcou sa obtiažnosťou.

Vývoj 
Vývoj hry trval 4 až 5 mesiacov, Mijamotovým cieľom vývoja bolo spraviť hru, ktorou by sa firme podarilo preraziť na americkom trhu.

Referencie 

Nintendo
Japonské videohry
Potrubis (album)

Potrubis je šiesty štúdiový album slovenskej skupiny Komajota z roku 2018. Zároveň ide o prvý štúdiový album skupiny, na ktorom sa už nepodieľal Michal Kráľ a na base ho vystriedal Marek Belanský, ktorý predtým pôsobil v hudobnej skupine Peha.

O albume 
Komajota album propagovala už od začiatku roka 2018, kedy 27. januára na internetovom portáli YouTube zverejnili videoblog z nahrávania. Týmto videom rovnako spropagovali koncert, ktorý odohrali v priestoroch podniku Viola v Prešove. Skupina sa zároveň na tomto albume rozrástla o gitaristu Juraja Kováča zo skupiny Jungle Lable.

Námet tohoto konceptuálneho albumu pochádza z pera básnika Michala Baláža, ktorý píše tiež pod pseudonymom Ružbach. Ide o zhudobnenú  poviedku. Zároveň ide o prvý album skupiny, ktorý vyšiel okrem digitálnej podoby aj knižne s priloženým USB kľúčom. „Potrubis je temný hudobný triler o láske, smrti a terorizme. Je to Dystopiadystopický konceptuálny album, ktorý rozoberá témy nebezpečia konzumu a akejkoľvek totality či systému, ktorý vedie ku strate alebo obmedzeniu slobody, identity, základných ľudských práv. Sú to témy vysoko aktuálne a univerzálne,“ povedal sám Ružbach. „Mišo Baláž nám poslal scenár o príbehu človeka, ktorý príde o všetko a v momente, keď nemá čo stratiť, zostupuje do podsvetia. Stretáva tajnú organizáciu, niečo medzi teroristickou bunkou a fanatickou sektou. Spoznáva odvrátenú tvár sveta, v ktorom žil. Keď je vmanipulovaný do príprav teroristického útoku na banku, kde pracoval, rozhodne sa konať, aby zachránil to posledné, čo mu ešte ostalo," povedal o albume spevák Martin Husovský.

Zoznam skladieb

Výroba albumu 
 Martin Husovský – spev, klavír, synth, rhodes
 Stanislav Čorej – bicie, perkusie
 Marek Belanský – basa
 Juraj Kováč – elektrická gitara, akustická gitara
Hostia
 Peter Tomko – sitar
 Marek Majoroš – trúbka (2)
 Marián Jaslovský – saxofóny, flauta, akai EWI
 Karolína Krígovská, Pavla Pisárová, Filip Šandala, Patrik Kanuščák, Martin Jeriga, Jana Ivanecká, Zuzana Ďurčeková – sláky
Produkcia
 Nahrávka: štúdio Komajota, Prešov, september 2017 – apríl 2018
 Zvuk: Stanislav Čorej 
 Aranžmány: Komajota
 Aranžmány sláčikov: Martin Jeriga
 Ilustrácie & Layout: Mária Čorejová mariacorejova.sk
 Vydavateľstvo: Komajota s.r.o.

Zdroje

Albumy skupiny Komajota
Hudobné albumy z 2018
Tchaj-er-čuang (okres)

Tchaj-er-čuang (, , doslova „statok rodiny Tchaj“) je najjužnejší z piatich mestských okresov (obvodov) mestskej prefektúry Cao-čuang. Nachádza sa v Číne na juhu provincie Šan-tung a na juhu susedí s proviniiou Ťiang-si. Má rozlohu 538 km² a 279 474 obyvateľov (v roku 2010).

Okres bol miestom bitky o Tchaj-er-čuang, ktorá prebehla medzi armádami čínskeho Kuomintangu a Japonským cisárstvom v roku 1938 počas druhej čínsko-japonskej vojny. Samotné miesto bitky ( Tchaj-er-čuang ta-čan ťioua-č') bolo v roku 2006 vyhlásené za národnú pamiatku Číny (uznesenie 6-981).

Pozri aj 
 Tchaj-er-čuang Ku-čcheng

Externé odkazy 
 Oficiálna webová adresa (čínsky)

Zdroj
Margita Méryová

PhDr. Margita Méryová (* 1. október 1936, Tvrdošovce) je slovenská etnologička.

Životopis 
V roku 1954 absolvovala gymnázium v Komárne, v rokoch 1954 až 1961 pôsobila ako učiteľka. V rokoch 1963 až 1968 externe absolvovala štúdium národopisu na Univerzite Komenského v Bratislave. V rokoch 1961 až 1983 pracovala ako etnografka v Csemadoku, v rokoch 1983 až 1993 pracovala v Národopisnom ústave SAV (Ústav etnológie SAV), v rokoch 1988 až 2006 bola redaktorkou maďarského vysielania Slovenského rozhlasu.

Dosiahla významné výsledky hlavne v mapovaní a prezentácii ľudového odevu maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku. Je autorkou mnohých národopisných výstav, vytvorených na základe jej vlastných výskumov. Od roku 1985 je zahraničným korešpondentom Maďarskej národopisnej spoločnosti.

Publikácie 
 Teoretické a praktické problémy národopisného výskumu maďarskej národnosti v Československu. Príspevky z rovnomenného seminára v Dunajskej Strede 26.-28. mája 1980. Zost. J. Botík, ,M. Méryová, Bratislava: Národopisný ústav Slovenskej akadémie vied, Kultúrny zväz maďarských pracujúcich v Českoslo¬vensku 1981.
 MÉRYOVÁ, M. – JÓKAI, M.: Szlovákiai magyar népvíseletek. Bratislava : AB ART Kiadó 1998. 
 MÉRYOVÁ, M.: Ipoly menti népmesék. 2001. 
 MÉRYOVÁ, M.: Szlovákiai magyar parasztviseletek. Bratislava : Clara Design Studio 2002.

Ocenenie 
 1984 Cena Slovenskej národopisnej spoločnosti
 1997 Pamätná medaila Csemadok OV
 1998 Cena za životné dielo Ministerstva kultúry
 2007 Cena Zoltána Kodályho
 2008 Cena Istvána Györffyho (2011)
 2017 Maďarský zlatý kríž za zásluhy

Referencie

Externé odkazy 
 A (cseh)szlovákiai magyarok lexikona Csehszlovákia megalakulásától napjainkig 

Slovenskí etnografi
Slovenské osobnosti maďarského pôvodu
Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Tvrdošoviec
Ján Hlubík

Ján Hlubík (* 21. jún 1896, Hrnčiarovce nad Parnou† 27. december 1965, Zavar) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, publicista, sociálny pracovník, trpiteľ za vieru – disident.

Životopis 
Ľudovú školu vychodil vo svojom rodisku. Saleziánsky noviciát si vykonal v Genzane v Taliansku (1920 – 1921). Teológiu študoval v Turíne. Za kňaza bol vysvätený 8. júna 1928 v Turíne. Pôsobil v Šaštíne, Svätom Benediku, Bratislave a v Trnave. Najväčšiu zásluhu na vybudovaní saleziánskeho domu a farnosti v Trnave na Kopánke má práve on. Bol známi svojou sociálnou činnosťou.

Po násilnom zrušení Saleziánskej spoločnosti z noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný (krycia operácia pre násilnú likvidáciu mužských rehoľných rádov komunistickým režimom niesla názov Akcia K). Po 3. rokoch internácie bol v roku 1953 premiestnený do Charitného domova v Moravci pri Brne. V roku 1958 bol pre svoje náboženské presvedčenie uväznený. Odsúdili ho na 2. a pol roka väznenia. Po prepustení z väzenia býval v Charitnom domove pre kňazov v Moravciach a nakoniec v Zavare, kde i zomrel. 

Bol tiež publikačne činný. Vyšli mu desiatky článkov s náboženskou tematikou. Prispieval do časopisov: Katolícke misie, Katolícke noviny, Kráľovná sv. Ruženca, Mariánska kongregácia, Plameň, Posol Božského Srdca, Prednášateľ, Pútnik, Saleziánske zvesti, Svätá rodina, Trnavská rodina, Trnavské noviny, Pútnik svätovojtešský.

Pre jeho socilánu angažovanosť (zaslúžil sa o vybudovanie sociálneho domu mládeže v Trnave-Kopánke), mestská časť Trnava-sever pomenovala po ňom ulicu.

Ocenenia 
v roku 1993 mu na saleziánskom dome v Trnave na Kopánke odhalili pamätnú tabuľu.
v roku 1996 mu zastupiteľstvo mesta Trnavy udelilo čestné občianstvo mesta Trnavy in memoriam.

Literatúra 
 KUBANOVIČ, Zlatko: Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924). Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 241 - 242.
 HLUBÍK, Ján, SDB. In:

Referencie 

Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Saleziáni
Osobnosti z Hrnčiaroviec nad Parnou
Tereza Gašparíková

Tereza Gašparíková (* 1. december 1951, Stredné Turovce† 18. apríl 2011, Senec) bola významná slovenská prekladateľka a tlmočníčka z talianskeho a francúzskeho jazyka. Od roku 1995 spolupracovala s Art Film Festom, pre ktorý spolu s Petrom Hledíkom manažovala zahraničné filmové hviezdy ako Jean-Paul Belmondo, Alain Delon, Sophia Loren, Annie Girardotová, Catherine Deneuve, Michele Placido.

Život 
Detstvo a mladosť prežila v Banskej Štiavnici. Otec Štefan Truban, colník, žandár, protifašistický bojovník, bol posledným demokratickým primátorom Banskej Štiavnice pred nástupom komunizmu, mama Eva rod. Willantová pochádzala z okolia Šiah. Po maturite odišla do Bratislavy, kde vyštudovala jazykovú fakultu taliančinu a francúzštinu na Univerzite Komenského. Mala dcéru so zdravotným postihnutím a syna Petra Gašparíka, ktorý je spisovateľ a režisér.

Práca 
Do roku 1989 pracovala vo vydavateľstve Obzor a popri tom prekladala knihy a tlmočila. Tlmočila napríklad aj Giulliete Masine, známu Perinbabu z rovnomenného slovenského filmu, s ktorou sa stali priateľky. Po roku 1989 sa živila profesionálne ako tlmočníčka a tlmočila napríklad Michalovi Kováčovi, Rudolfovi Schusterovi, pápežovi Jánovi Pavlovi II. ale aj izraelskému prezidentovi Moše Kacavovi. Spolu tlmočila 27 prezidentom a preložila 25 kníh. Od roku 2006 do svojho skonu pracovala v Európskom parlamente ako tlmočníčka.

Dielo 
 Honere de Balzac – Úradníci,1983, 2001
 GIoirgio Bassani – Rodinná záhrada, 1985
 Luis Aragon – Vábivé štvrte, 1986
 Ippolito Nievo – Talianova spoveď, 1988
 Maria Venturi – Víťazstvo lásky, 1993
 Primo Levi – Je to človek, 2001
 Primo Levi – Primerie, 2001
 Zoe Shepard – Nestíham, alebo ťažký život štátnej úradníčky, 2013 (spolu s Petrom Gašparíkom)
 Sebastien Japrisot – Zločin v Exprese
 Celine Dion – Môj život ako sen

Ocenenia 
 Cavagliere della Republica Italiana – Rytier Talianskej republiky
 Ocenenie Literárneho fondu

Referencie 

Slovenskí prekladatelia
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Veľkých Turoviec
Matrimoniológia

Matrimoniológia je vedecký odbor zaoberajúci sa biologickými, spoločenskými a právnymi aspektmi manželstva (matrimónia).

Za zakladateľa odboru býva označovaný Miroslav Plzák.

Referencie 

Psychológia
Manželstvo
[[Kategória:Psychologické disciplíny]]
Pravoslávna cirkev na Ukrajine

Pravoslávna cirkev na Ukrajine je jedna z autokefálnych pravoslávnych cirkví. Jej najvyšším predstaviteľom je metropolita Kyjev a celého Ukrajiny.

Cirkev pôsobí na teritóriu Ukrajiny ale aj v Brazílii.

Autokefálny status tejto cirkvi bol zrušený ruskými úradmi v roku 1686. Nezávislosť ukraijinkej cirkvi bola znovu vyhlásená ukraijinskymi biskupmi v roku 2018. Konštantínopolský patriarchát ju však uznal až v roku 2019.

Pozri aj 
 Ukrajinská pravoslávna cirkev

Externé odkazy 
 Oficjalna Strona Pravoslávno cirkvi na Ukrajine – oficiálna stránka

Ukrajina
Pravoslávne cirkvi
Ohniváčik čiernokrídly

Ohniváčik čiernokrídly (Lycaena phlaeas) je pomenší motýľ z čeľade ohniváčikovité (Lycaenidae) a rodu Lycanea. Ako prvý ho v roku 1761 opísal Carl Linné.

Morfológia 
Larva:
Húsenice sú pomenšie, zelené s jemnými priesvitno-bielymi alebo bledo fialovými chĺpkami. Vyvíjajú sa jednotlivo počas celého leta. Ich vývoj môže, kvôli neskorému vyliahnutiu buď prebehnúť rýchlo, alebo prezimujú do ďalšieho leta. Najčastejšie možno húsenice počas roka resp. leta pozorovať v troch generáciach: prvá generácie je aktívna od mája do júna, druhá je aktívna od júna do augusta a tretia je aktívna od septembra do októbra. Živia sa listami rôznych rastlín ako napríklad štiavičkou obyčajnou (Acetocella vulgaris), štiavom ľúčnym (Acetosella pratensis) alebo rôznxmi druhmy rastlín rodu stavikrvov (Polygonum) a mnohými inými rastlinami, ktoré môže nájsť na lúkách alebo iných podobných stanovištiach.

Imágo: 
Podobne ako aj u ostatných motýľov tohto rodu sú krídla hnedo-oranžových farieb. Rozpätie krídel je asi od 22 mm do 27 mm pričom dĺžka krídla sa pohybuje okolo 14 až 16 mm. Obe pohlavia majú skoro rovnaké spodné krídla, ktoré tvorí hnedý podklad a oranžové lemovanie po bokoch. Narozdiel od samca, u ktorého na horných krídlách prevláda hnedá farba u samice sú krídla oranžové a dopĺňajú ich hnedé okraje okrajmi a hnedé vzory. Pri pozorovaní vo voľnej prírode si ho možno zameniť so samičkou ohniváčika zlatobyľového (Lycaena virgaureae) a samičkou ohniváčika prútnatcového (Lycaena thersamon), užitočným indikátorom môže byť pri určovaní vo voľnej prírode aj to, že v akom prostredí sa motýľ nachádza alebo aj či sa tu vyskytujú vo veľkých alebo malých počtoch.

Výskyt 
Na Slovensku, v Česku a aj vo väčšine Európy je to všeobecne rozšírený druh. Okrem Európy sa vyskytuje aj v Severnej Amerike, na severnej polovici Afriky a v podstate v celej Ázií až po Čukotku a Japonsko. Na miestach je hojný a to najme v nížinách. V horách je menej častý ale môže sa vyskytnúť aj tam. Na území Slovenska a Česka je zaznamenané stúpanie tohto motýľa až do výšky okolo 1 500 m n. m. Vyskytuje sa na väčšine biotopov, nájdeme ho napr. na poľných cestách, pasienkoch, pastvinách, na kvetnatých stráňach a podobne.

Referencie

Literatúra: 
 Bělín V.: Motýli České a Slovenské republiky aktivní ve dne, 1999 Zlín ISBN 80-901466-7-8
 Laštůfka Z.: Roztoči, malé řády hmyzu, motýli. In: Příroda české republiky průvodce faunou, 2007 ISBN 978-80-200-1569-3
 Zahradník J.: HMYZ, 2004 ISBN 978-80-7442-051-1
 Korbel L.: Hmyz. In: Veľká kniha živočíchov, 1993 Bratislava
 Novák I.: MOTÝLI a jejich puvab v ilustracích BOHUMILA VANČURY, AVENTINUM s. r. o. 2010 Praha ISBN 978-80-7442-006-1
 Mapování a ochrana motýlů České republiky http://www.lepidoptera.cz/motyli/ohnivacek-cernokridly-lycaena-phlaeas-linnaeus-1761

Iné projekty

Externé odkazy 
 Obrázok samec, samička
 Ohniváček černokřídlý - Lycaena phlaeas (Linnaeus, 1761)
 Vědecká synonyma, obrázky samce, samice a larvy

Ohniváčikovité
Najmenej ohrozené druhy
Philip Reeve

Philip Reeve (* 28. február 1966, Brighton, Spojené kráľovstvo) je britský spisovateľ.

Diela 

V roku 2001 publikoval knihu Smrteľné stroje, ktorá je prvou časťou rovnomennej fantasy série . Nasledovali knihy Zlato predátora, Pekelné vynálezy, Zaslepené vojská a Stratené mesto. Posledné dve knihy však boli pôvodne vydané ako jedna, A Darkling Plain. Za túto knižnú sériu obdržal niekoľko významných ocenení.

Získané ceny 

 Guardian Children's Fiction Prize 2006 za A Darkling Plain

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka Philipa Reeve

 
Anglickí spisovatelia
Spisovatelia fantasy
Osobnosti z Norwichu
Miss Grand International

Miss Grand International je každoročná medzinárodná súťaž krásy, a zároveň aj titul pre víťazku tejto súťaže. Miss Grand International bola založená v roku 2013 thajský podnikateľ  «Nawat Itsaragrisil».  Napriek svojej neustálej rivalite so súťažou Miss World a Miss Universe, Miss Grand International zostáva neporovnateľne prestížnejšou v mnohých častiach sveta, obzvlášť v Latinskej Amerike a Ázii. Miss Grand International sa stala jednou z najväčších súťaží krásy a je jednou zo súťaži krásy „Grand Slam“ spolu s Miss Universe, Miss World, Miss International a Miss Supranational.

Prvýkrát sa Miss Grand International konala v Nonthaburi, Thajsko v roku 2013. Víťazkou sa stala «Janelee Marcus Chaparro Colón» z Portorika. Finále Miss Grand International sa konali v Thajsku až do roku 2015, kedy sa súťaž presunula do Las Vegas v Spojených štátoch. Odvtedy sa prehliadka krásy koná každý rok v inom meste sveta, s výnimkou Caracasu, ktoré boli hostiteľmi súťaže po dvakrát.

Víťazka Miss Grand International získava ročnú zmluvu s Miss Grand International Organization, cestuje po svete a najmä šíri myšlienku a verejné povedomie boja proti vojny a násilie, ktorý sa v posledných rokoch stal hlavnou agendou organizácie Miss Grand International. Víťazka taktiež získava na rok svojej vlády luxusný apartmán v Mövenpick Residences Ekkamai v Bangkoku.

Úradujúcou Miss Grand International 2019 je «Valentina Figuera Molares» z Venezuely.

Súťaž dnes
Miss Grand International Organization sídli v Bangkoku a zastrešuje súťaž od roku 2013. Súčasnou prezidentkou je «Nawat Itsaragrisil». Organizácia predáva vysielacie práva súťaže aj do iných krajín sveta, a zároveň organizuje aj súťaže Miss Grand Thailand. Víťazka Miss Grand Thailand  reprezentuje Thajsko na Miss Grand International.

Po získaní licencie od Miss Grand International Organization si môže každá krajina zvoliť svoju národnú víťazku, ktorá bude reprezentovať daný štát na medzinárodnom finále. Zvyčajne sa voľba tejto víťazky odohráva jedným z dvoch základných spôsobov: buď formou oblastného finále, z ktorého víťazky postupujú do národného alebo sa voľba sa realizuje prostredníctvom kastingov.

Víťazky

Zástupcovia Slovenska
 Licenciu pre Miss Grand Slovakia v rokoch 2013 – 2015 vlastnil Jozef Oklamčák, organizátor, agent a porotca medzinárodných súťaží krásy. 
 Licenciu na roky 2016 – 2017 získala Kósa Annamária, riaditeľka súťaže krásy Felvidék Szépe.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
  Miss Grand International Oficiálna webová stránka
  Miss Grand International na Twitteri
  Miss Grand International na Instagrame
  Miss Grand International na Facebooku
  Video z Miss Grand International na Youtube

Grand International
Geórgios Akropolites

Geórgios Akropolites (iné prepisy: Geórgios Akropolités; Georgios Akropolites, Georgios Akropolitis; gr. Γεώργιος Ἀκροπολίτης, lat. Acropolites alebo Acropolita ; * 1217, Konštantínopol† 1282, Konštantínopol) bol byzantský učenec, profesor, spisovateľ a historik. 

Pochádzal z vplyvnej konštantínopolskej rodiny, no od šestnástich rokov vyrastal na cisárskom dvore v Nikáji. Tam študoval u Theodora Hexapteryga a Nikefora Blemmyda na filozofickej škole založenej Jánom III. Vazatzom. V 40. rokoch ho cisár následne poveril vyučovaním svojho syna, Akropolitovho spolužiaka Theodora II. Po jeho nástupe na trón bol Akropolités vymenovaný za logothéta a praitora cisárskych vojsk v Macedónii. Po obnovení byzantskej moci nad Konštantínopolom bol Akropolités Michalom VIII. menovaný veľkým logothétom (megas logothetes). Dlhodobo tiež pre cisára ako grammatikos vykonával viaceré diplomatické služby a viedol aj byzantskú misiu na druhý lyonský koncil, kde mal v cisárovom mene jednať o cirkevnej únii, ktorej prívržencom Akropolités bol. Po návrate do Konštantínopola bol cisárom poverený obnovením miestnej vysokej školy, na ktorej sám vyučoval matematiku a filozofiu. Jeho žiakom boli viacerí významný byzantský učenci 13. storočia, medzi nimi napr. Georgios Pachymeres, či neskorší patriarcha Gregor II. Známa je Akropolitova jeho literárna činnosť, najmä dielo Chroniké synografé, ktoré popisuje byzantské, resp. nikajské dejiny v rokoch 1203 až 1261. Okrem neho napísal niekoľko oslavných básní (epitafy, panegytiky) a iných, menej významných diel (napr. spis o Duchu Svätom).

Referencie 

Byzantskí historici
Byzantskí filozofi
Kronikári
Úmrtia v 1282
Narodenia v 1217
Byzantské osobnosti z Konštantínopola
Temelínec

Temelínec je zaniknutá osada, časť obce Temelín v okrese České Budějovice. Nachádza sa na mieste Jadrovej elektrárne Temelín v južných Čechách. V časti obce je evidovaná jedna adresa, ale žiadna ulica, PSČ je 373 01. V roku 2011 tu nikto trvalo nežil.

Temelínec (do roku 2008 Temelinec) je tiež názov katastrálneho územia s rozlohou 3,747 km².

Dejiny 
Prvá písomná zmienka o osade pochádza z roku 1372.

Referencie

Zdroj

Externé odkazy 
 Stručná stránka na zanikleobce.cz
 Stručná informácia na Ministerstve vnútra ČR
 Katastrálne územie Temelínec na stránkach uir.cz (Územně identifikační registr)

Temelín
Zaniknuté obce v Česku
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2020

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2020 boli 44. juniorským svetovým šampionátom. Konali sa od 26. decembra 2019 do 5. januára 2020 v českých mestách Ostrava a Třinec. O víťazstvo bojovalo 10 tímov, prvenstvo získal tím Kanady.

Dejiská

Rozhodcovia
IIHF nominovala 12 hlavných a 10 čiarových rozhodcov:

Hlavní rozhodcovia
  Michael Campbell
  Ivan Fatejev
  Andreas Harnebring
  Lassi Heikkinen
  Oldřich Hejduk
  Fraser Lawrence
  Sean MacFarlane
  Sergej Morozov
  Vladimír Pešina
  Andre Schrader
  Michael Tscherrig
  Kristian VikmanČiaroví

  Riley Bowles
  Markus Hägerström
  Cody Huseby
  Vít Lederer
  Ludvig Lundgren
  Jonas Merten
  Tobias Nordlander
  David Obwegeser
  Nikita Shalagin
  Šimon Synek

Legenda 

Termín zápasov je uvádzaný v miestnom čase, t. j. UTC+1.

Základné skupiny

Skupina A 

|}

Zápasy

Skupina B 

|}

Zápasy

O záchranu

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

O 3. miesto

Finále

Konečné poradie

I. B divízia
Turnaj I. B divízie sa hral v Kyjeve na Ukrajine od 12. do 18. decembra 2019.

|}

II. A divízia
Turnaj II. A divízie sa hral vo Vilniuse v Litve od 6. do 12. januára 2020.

|}

II. B divízia
Turnaj II. B divízie sa hral v Gangneungu v Kórejskej republike od 28. januára do 3. februára 2020.

|}

III. divízia
Turnaj III. divízie sa hral v Sofii v Bulharsku od 13. do 19. januára 2020.

Referencie

Externé odkazy 
 Výsledky MS

Zdroj 
 Oficiálne stránky IIHF

Ľadový hokej v 2019
Ľadový hokej v 2020
Ľadový hokej v Česku
Ľadový hokej
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2020
Majstrovstvá sveta juniorov v ľadovom hokeji
2019 v Česku
2020 v Česku
Športové podujatia v Ostrave
Šport v Třinci
Konfety (numizmatika)

Konfety sú rôznofarebné telieska obvykle kruhového tvaru, vyrobené z lisovaného papiera alebo plastu, ktoré sú v papierovej hmote rozmiestnené nepravidelne a v malom množstve. Predstavujú viditeľnú technickú ochranu dokumentov, obdobu ochranných vlákien, ktorá sa používa napr. na bankovkách kanadského dolára alebo niektorých druhoch cestovných šekov.

Referencie 

Numizmatika
Konfety

Konfety (singulár konfeta) môžu byť:
 pestrofarebné drobné papieriky, ktoré sa rozhadzujú pri slávnostiach a zábavách, pozri konfety (papier)
 rôznofarebné telieska obvykle kruhového tvaru vyrobené z lisovaného papiera alebo plastu, ktoré sa používajú ako viditeľná technická ochrana dokumentov (bankoviek, cestovných šekov), pozri konfety (numizmatika)

Referencie
Konfety (papier)

Konfety (z  < confetto„cukrík“ <  < conficere„zhotoviť, pripraviť“) sú pestrofarebné drobné (okrúhle resp. šupinovité) papieriky. Rozhadzujú sa ako forma dekorácie pri slávnostiach a zábavách, najmä na maškarných plesoch. Ich názov je odvodený od toho, že počas karnevalových slávností v Taliansku sa rozhadzovali cukríky, ktoré boli neskôr nahradené pestrými papierikmi.

Referencie 

Papier
Rajské jablko

Rajské jablko alebo rajské jabĺčko môže byť zastarano:
rajčiak jedlý 
granátové jablko
kolokvinta (lat. Colocynthis)

Zdroje

jablko. In: Slowár Slowenskí Češko-Laťinsko-Ňemecko-Uherskí
Ak Kojunlu

Ak Kojunlu bol stredoveký moslimský štátny útvar, kmeňový zväz, rozprestierajúci sa v období rozmachu na území dnešného Turecka, Iraku, Iránu (Perzie) a Arménska. Na výslnie dejín sa kmeň dostal v 14. storočí po páde mongolskej moci na Blízkom Východe.

Názov 
 Ak Kojunlu (iné tvary: Akkojunlu, Akkoyunlu, Aq Qoyunlu, )
 Akkojunluská ríša, 
 Biela ovca, Turci bielej ovce, či Biely baran

História krajiny 
Do Anatólie sa predkovia akkojunluských Turkomanov dostali v rámci migrácie turkických kmeňov na západ v priebehu seldžuckej a mongolskej expanzie. Prvé zmienky o zakladateľskom kmeni zväzu Bajandur pochádzajú z byzantských kroník z roku 1340. V päťdesiatich rokoch viackrát zaútočili na Trapezuntské cisárstvo, neskôr s krajinou uzavreli mier a viacero sobášov. Zakladateľom štátu bol skúsený žoldnier Kara Yülük (alebo aj Kara Osman). Vďaka podpore Tímúra Yülük po bitke pri Ankare (1402) získal okolie Diyarbakıru, ale nikdy územiu nevládol pevnou rukou. V ďalších rokoch existencie štátu museli akkojunluskí panovníci bojovať o samostatnosť s rivalským zväzom Kara Kojunlu. Napriek počiatočným neúspechom Kara Kojunlu nikdy Ak Kojunlu nedokázalo dobyť a v roku 1467 za vlády Uzun Hasana prešlo do drvivej protiofenzívy, keď pri karakojunluskom pokuse dobyť Diyarbakır zomrel karakojunluský panovník Džahánšáh. Ak Kojunlu postupne získalo územie od Azerbajdžanu a Perzie až po Irak, hlavné mesto štátu sa presunulo do Tabrízu. Na východe sa Uzunovi podarilo poraziť Tímúrovcov. Neúspešne sa Ak Kojunlu pokúšalo preraziť aj na západe proti Osmanskej ríši, objavili sa aj pokusy o spojenectvo s Benátkami a Pápežským štátom. Akkojunluské sny sa ale rozplynuli po porážke v bitke pri Baškente alebo pri Otlukbeli, či Tercane (dnešný Mamahatun) v roku 1473. V roku 1478 Uzun Hasan zomrel a na trón nastúpil jeho syn Chalíl, ktorý bol ale po bitke pri Choj zvrhnutý jeho bratom Jakubom. Jakub vládol v rokoch 1478 až 1490. Po jeho smrti moc zväzu upadla a v krajine vypukla občianska vojna. V roku 1500 Sáfijovec Ismá‘íl I. dobyl Tabríz a položil základ novovekého šiítskeho perzského štátu. V rokoch 1501/1502 Ismá‘íl I. porazil Ak Kojunlu pri Nachčivane a krajina už úpadok nedokázala zastaviť. Posledný vládca Murad ešte štyri a pol roka vládol v Bagdade až dokým nebol vyhnaný a jeho ríša sa v roku 1508 nerozpadla. O územie bývalého Ak Kojunlu následne viedli boje Sáfijovská Perzia a Osmanská ríša.

Zoznam vládcov Ak Kojunlu 
 Bahá‘uddín Kara Osman (14031435)
 Hamza Beg (14351444)
 Džahángír (14441453)
 Uzun Hasan (14531478)
 Chalíl (14781479)
 Ja‘kúb (14791491)
 Bajsungur (14911492)
 Rustam (14921496)
 Ahmad Gevde (14961497)
 Murád (14971502)

Referencie

Ďalšia literatúra

Pozri aj 
 Kara Kojunlu

Externé odkazy 
 Aq Qoyunlu In: Encyclopaedia Iranica (po anglicky)
 Ak Koyunlu In: Encyclopedia Britannica (po anglicky)

Zaniknuté štáty
Zaniknuté štáty Ázie
Zaniknuté monarchie
Dejiny Arménska
Dejiny Azerbajdžanu
Dejiny Iraku
Dejiny Iránu
Dejiny Turecka
Born a Lion

Born a Lion je prvý štúdiový album kanadského rockového tria Danko Jones. Vyšlo 23. júna 2002 a debutovalo na 51. mieste v rebríčku Canadian Albums Chart.

Zoznam skladieb 
 „Play the Blues“ – 2:51
 „Lovercall“ – 2:53
 „Sound of Love“ – 3:50
 „Papa“ – 3:14
 „Soul on Ice“ – 3:27
 „Word is Bond“ – 3:45
 „Way to My Heart“ – 3:12
 „Caramel City“ (featuring Cantabile Chorale) – 3:17
 „Get Outta Town“ – 1:56
 „Suicide Woman“ – 3:19
 „Love is Unkind“ (featuring Tara Maclean) – 4:16

Bonusové skladby
 „The Rules“
 „My Time is Now“

Ocenenia 
V roku 2003 bol album nominovaný na cenu Juno za najlepší rockový album.

Obsadenie 
 Danko Jones – gitara, spev
 John Calabrese – basgitara
 Damon Richardson – bicie

Hosťujúci umelci
 Tara Macleanová – sprievodný spev v „Love is Unkind“
 Cantabile Chorale – sprievodný spev v „Caramel City“

Externé odkazy 
 Diskografia skupiny Danko Jones

Zdroj 

Albumy skupiny Danko Jones
Hudobné albumy z 2002