joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nágárdžuna

Nágárdžuna (2. storočie) bol indický filozof, buddhistický mudrc, mahájánsky mysliteľ, zakladateľ školy madhjámiky. Podľa Nágárdžunu je tento náš svet (samsára) nirvána a naopak.

Vypracoval základy buddhistickej logiky, ktoré vyložil vo svojich štyroch učeniach:
 učenie o dvoch pravdách;
 učenie o štvorakom spôsobe dokazovania;
 o osmorakom popieraní diania;
 učenie o naozaj skutočnom (o „strednej ceste“).

Logika popierania, ktorá sa rozvíja na tejto ceste, vedie k Nágárdžunovmu nihilistickému systému.

Základom bytia a jeho nositeľov je podľa Nágárdžunu prázdnota (šúnja).

Nágárdžuna odmieta prehnaný asketizmus ako aj ľahký svetský život; pre zástancu filozofie madhjámiky je všetko parikalpita.

Nágárdžuna nadväzuje na pradžňápáramitu.

Externé odkazy 
 

Starovekí indickí filozofi
Storoční ľudia
Maurice Nédoncelle

Maurice Nédoncelle (* 30. október 1905, Roubaix – † 25. november 1976, Strasbourg) bol francúzsky filozof a teológ, predstaviteľ francúzskeho personalizmu. Zaoberal sa problémom intersubjektivity, vzťahom ja-ty.

Jeho myslením sa zaoberá aj slovenský filozof Cyril Dunaj.

Externé odkazy 

Francúzski filozofi
Narodenia v 1905
Úmrtia v 1976
Umar ibn al-Chattáb

Umar ibn al-Chattáb (; iné názvy: al-Farúk, Umar Farúk, Umar, Omar; * okolo 581-83 – † 7. november 644) bol druhý kalif islamského Rášidského kalifátu (634-644), jeden zo štyroch Chulfa ar-rašídún (Správne vedených chalífov) podľa sunnitskej tradície.

Za jeho kalifátu dobyli Arabi Egypt, Sýriu a Perziu. V roku 636 dobyli Jeruzalem, čím sa Židia dostali pod nadvládu Arabov.

Externé odkazy 
 

Narodenia v 6. storočí
Úmrtia v 644
Islam
Správne vedení kalifovia
Franz Oppenheimer

Franz Oppenheimer (* 30. marec 1864, Berlín, Nemecko – † 30. september 1943, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol nemecký ekonóm a sociológ, profesor vo Frankfurte nad Mohanom a neskôr v USA. Teoretik liberálneho socializmu.

Životopis 
V rokoch 1881-1885 študoval medicínu vo Freiburgu a v Berlíne, v rokoch 1886-1895 pracoval ako praktický lekár v Berlíne a od roku 1890 sa začal zaoberať sociálnopolitickými problémami a vedeckou sociálnou ekonómiou. Ďalej sa venoval žurnalistickej činnosti ako hlavný redaktor vo „world on Monday“. V rokoch 1909-1917 prednášal ako súkromný vysokoškolský učiteľ, od roku 1917 ako titulovaný profesor v Berlíne. V rokoch 1919-1929 pôsobil ako prvý profesor sociológie a teoretickej politickej ekonómie vo  Frankfurte na Mohanom. V rokoch 1934-1935 prednášal v Palestíne, v roku 1936 sa stal čestným členom Americkej spoločnosti pre sociológiu. V roku 1938 emigroval cez Tokio a Šanghaj do Los Angeles v USA, kde zomrel v septembri 1943.

Dielo (výber) 
 Die Siedlungsgenossenschaft. Versuch einer positiven Überwindung des Kommunismus durch Lösung des Genossenschaftsproblems und der Agrarfrage. 1. Aufl. Duncker & Humblot, Leipzig 1896
 Gesammelte Schriften, Band 1, Theoretische Grundlegung, Berlin 1995: Akademie-Verlag
 Gesammelte Schriften, Band 2, Politische Schriften, Berlin 1996: Akademie-Verlag
 Gesammelte Schriften, Band 3, Schriften zur Marktwirtschaft, Berlin 1998: Akademie-Verlag

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informationsseite über Franz Oppenheimer
 Erich Preiser: Gedenkrede auf Franz Oppenheimer
 Porträt Franz Oppenheimer: Wege zur Gemeinschaft
 Ausführungen zu Franz Oppenheimers Zukunftsmodell
 Geschichte des Instituts für Sozialforschung
 Das Goltz'sche Gesetz
 Der Staat
 Mein wissenschaftlicher Weg () aus: Die Volkswirtschaftslehre der Gegenwart in Selbstdarstellung. Bd. 2. hrsg. von Felix Meiner. Meiner, Leipzig 1929

Zdroj 
 

Nemeckí ekonómovia
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti z Berlína
Ozeáš (prorok)

Ozeáš alebo Hozeáš bol jeden z biblických prorokov (jeden z tzv. malých prorokov) a zároveň autor knihy Ozeáš(ovej) (resp. Knihy proroka Ozeáša), ktorá je súčasťou židovského Tanachu a kresťanského Starého zákona.

Ozeáš, syn Bériho, bol prorokom v období panovania judských kráľov Uziáša, Jotama, Achaza a Ezechiáša. Pochádzal z Isacharovho kmeňa. Žil v 8. storočí pred Kr. Boh prikázal Ozeášovi, aby si vzal za manželku ženu-cudzoložnicu a Ozeáš si vzal Gomer, dcéru Diblaima, ktorá mu postupne porodila syna Jizreela, dcéru Lo-ruchamu a syna Lo-ammiho.

Predpovedal, že židia budú dlho bez kráľov, kňazov a prorokov ale nakoniec sa vrátia k Bohu.

Ozeáš pravdepodobne neprežil zánik Izraelského (čiže Severného) kráľovstva.

Kniha Ozeáš (Hozeáš) 
Prorok po ktorom je kniha pomenovaná pochádzal zo severného kráľovstva. Žil približne v období keď bola nájdená kniha Deuteronomium. Hovoril, že ľud zradil svojho Boha a prirovnáva ho k nevernej snúbenici, ktorej ale Boh odpustí a na púšti jej hovorí od srdca k srdcu.

Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 17. októbra.

Literatúra 
 "Dňa 17. októbra : Sv. prorok Osiáš." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 527. ISBN 80-7165-381-0
 "Ozeáš, prorok : 17. október." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 52. ISBN 80-967341-1-3
 Ozeáš [prorok]. In:

Pozri aj 
 Kniha proroka Ozeáša

Externé odkazy 
 Kniha proroka Ozeáša, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe - na stránkach Dokumenty Katolíckej cirkvi
 Hozeáš - evanjelický preklad

Biblické postavy
Proroci v Starom zákone
Proroci v judaizme
Pataňdžali

Pataňdžali  (2. storočie pred Kr.) bol indický filozof, zakladateľ a systematizátor staroindického filozofického učenia jogy.

Jeho učenie sa zakladá na téze, že duchovný základ každej bytosti (átman) je totožný s duchovným základom všetkých bytostí (paramátman). Inými slovami, číre vedomie indivídua je súčasťou vedomia univerzálneho, kozmického - je ním.

Cieľom výcviku je dosiahnuť stav číreho vedomia, v ktorom človek spozná svoju totožnosť s univerzálnym vedomím. Toto poznanie vedie k nastoleniu šťastia, harmónie a k oslobodeniu sa od nevedomosti (mókša).

Externé odkazy 
 
 

Starovekí indickí filozofi
Karl Pearson

Karl Pearson (* 27. marec 1857, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 27. apríl 1936, Coldharbour) bol anglický matematik a filozof, zástanca machizmu.

Matematická teória štatistiky a jej aplikácie na biológiu (biometria). Vo svojej základnej filozofickej práci „Gramatika vedy“ (1892) sa venuje otázkam metodológie vedy.

Úloha vedy spočíva v klasifikácii a opise faktov. Materiálne veci sú skupiny zmyslových vnemov a zákony prírody, priestor a čas sú výtvory ľudského rozumu.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Biografia
 John Aldrich's Karl Pearson: a Reader's Guide 
 Encyclopædia Britannica Karl Pearson
 Karl Pearson and the Origins of Modern Statistics 
 From Masaryk to Karl Pearson

Zdroj 
 

Anglickí matematici
Anglickí filozofi
Nositelia Darwinovej medaily
Miroslav Petříček

Miroslav Petříček jr. (* 21. február 1951, Praha) je český filozof, žiak Jana Patočky.

Pôsobí na Ústave filozofie a religionistiky Filozofickej fakulty Karlovej univerzity, špecializuje sa na francúzsku súčasnú (postmodernú) filozofiu a vzťahy medzi filozofiou a umením. Taktiež pôsobí ako prekladateľ z francúzštiny. Vydal niekoľko publikácii a do češtiny preložil napr. dílo Viditelné a neviditelné Maurice Merleau-Pontyho.

Dielo 
 Úvod do (současné) filosofie, 4. vyd., Praha, Herrmann a synové 1997

Referencie

Externé odkazy 
 
 Petříček na stránke ÚFAR

Českí filozofi
Českí prekladatelia
Českí vysokoškolskí pedagógovia
Signatári Charty 77
Osobnosti z Prahy
Vyučujúci na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity
William Petty

Sir William Petty (* 27. máj 1623, Romsey, Anglicko – † 16. december 1687, Londýn) bol anglický ekonóm, štatistik, lekár, profesor hudby, námorník a vynálezca. V ekonómii to bol merkantilista a predchodca klasickej ekonómie.

Vytvoril základy teórie pracovnej hodnoty, ktorou vysvetlil aj ceny. 

Hodnota (cena) tovaru je z dlhodobého hľadiska rovná práci vynaloženej na jeho výrobu. Táto práca sa meria množstvom potravín, ktoré sú schopní robotníci, ktorí tovar vyrábali, za rovnaký čas vyrobiť v poľnohospodárstve. Hodnota peňazí (mincí), a tým nepriamo aj dlhodobá cena tovaru, je z dlhodobého hľadiska analogicky rovná najmä práci vynaloženej na výrobu (ťažbu a razenie) týchto peňazí. 

Úrok je podľa neho z dlhodobého hľadiska rovný pozemkovej rente. Pozemková renta je rozdiel (tzv. prebytok či v marxistickej terminológii nadhodnota) medzi hodnotou (cenou) obilia a existenčným minimom poľnohospodárov.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Archive for the History of Economic Thought: "William Petty"
 Political Arithmetick (3rd Edition, 1690
 Petty FitzMaurice (Lansdowne) family tree
 Critique of "A Treatise of Taxes and Contributions"
 Kenmare Journal – A Bridge to the Past.

Anglickí filozofi
Anglickí ekonómovia
Anglickí lekári
Absolventi Oxfordskej univerzity
Alexander Pfänder

Alexander Pfänder (* 7. február 1870, Iserlohn, Nemecko – † 18. marec 1941, Mníchov) bol nemecký filozof, predstaviteľ mníchovskej fenomenológie; pracoval v oblasti logiky a psychológie.

Človek je telesno-duševno-duchovná trojjedinosť. Život je sebapresadozvanie sa do tubytia. Ľudský duch je duša, ktorá sa prinavrátila k sebe. Všetky podstaty a idey vzhliadajú k ľudskému duchu a naň zameriavajú svoje požiadavky, aby im pomáhal.

Dielo 
 Phänomenologie des Wollens, 1900
 Einführung in die Psychologie, 1904
 Zur Psychologie der Gesinnungen, in: Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung, Halle (Max Niemeyer), Band I (1913) und Band III (1916).
 Logik, in: Jahrbuch für Philosophie und phänomenologische Forschung, Halle (Max Niemeyer), Band IV (1921).
 Die Seele des Menschen, 1933

Externé odkazy 
Alexander Pfänder - Ein Leben für die Philosophie
Ton-Bild-Präsentation zur Vita Pfänders

Zdroj 
 

Nemeckí filozofi
Georg Ferdinand Cantor

Georg Ferdinand Ludwig Philipp Cantor (* 3. marec 1845, Petrohrad, Rusko – † 6. január 1918, Halle, Nemecko) bol nemecký matematik, známy ako tvorca modernej teórie množín. Medzi matematikmi je známy rozšírením teórie množín o koncept transifinitných čísel, vrátane triedy kardinálnych a ordinálnych čísel. Cantor je takisto známy prácou na jedinečnej reprezentácii funkcií pomocou trigonometrických radov (zovšeobecnená verzia Fourierovych radov).

Životopis 
Narodil sa v Petrohrade ako syn dánskeho obchodníka Georga Waldemara Cantora a ruskej hudobníčky Márie Anny Böhmovej. V roku 1856 sa rodina presťahovala do Nemecka, kde mladý George pokračoval v štúdiách, ktoré ukončil doktorátom na Univerzite v Berlíne v roku 1867.

Cantor rozpoznal, že nekonečné množiny majú rôzne veľkosti, rozlišoval medzi spočítateľnými a nespočítateľnými množinami a dokázal, že množina všetkých racionálnych čísel  je spočítateľná, kým množina všetkých reálnych čísel  je nespočítateľná, a teda v istom zmysle väčšia. Pôvodný dôkaz, ktorý vymyslel v decembri 1873 a zverejnil začiatkom roka 1874, bol postavený na trocha komplikovanejšom dôkaze sporom. Neskôr v roku 1891 použil v dôkaze známu Cantorovu diagonálnu metódu. V neskorších rokoch sa márne pokúšal dokázať hypotézu kontinua. Do roku 1897 objavil niekoľko paradoxov v elementárnej teórii množín.

Cantor tiež po prvýkrát použil symbol označujúci všetky reálne čísla.
 
Počas druhej polovice svojho života Cantor trpel záchvatmi depresie, ktoré vážne ovplyvnili jeho pracovné schopnosti a viedli k jeho opakovaným hospitalizáciám. Vracajúca sa despresia by dnes mohla byť pravdepodobne diagnostikovaná ako bipolárna porucha. Túto degeneráciu môžeme jasne vidieť v jeho publikácii o overení Goldbachovej domnienky pre všetky celé čísla menšie ako 1000 (overenia pre čísla do 10000 boli publikované desaťročia pred tým). Začal vydávať práce o literatúre, kde sa pokúšal dokázať, že Francis Bacon bol skutočným autorom Shakespeareových diel. Písal aj náboženské práce, v ktorých spracoval svoj koncept absolútneho nekonečna, ktoré prirovnal k Bohu. Počas prvej svetovej vojny prišiel o všetko a zomrel v liečebni pre duševne chorých v Halle.

Cantorove inovatívne metódy v matematike odolávali veľkému odporu, hlavne Leopolda Kroneckera, Hermanna Weyla, L.E.J Brouwera, Henriho Poincarého a Ludwiga Wittgensteina. Drvivá väčšina matematikov však prijala Cantorove práce o transifinitných množinách ako paradigmu nesmierneho významu.

Cantor dal matematike základ, na ktorom dodnes stavajú všetky jej disciplíny.

 „Nikto nás nesmie vykázať z Raja, ktorý pre nás vytvoril Cantor.“ David Hilbert

Dielo 
 Beiträge zur Begründung der transfiniten Mengenlehre, 1895 
 Gesammelte Abhandlungen (hrsg. von E. Zermelo), 1932

Pozri aj 
 Cantorova množina
 Cantorov paradox

Iné projekty

Externé odkazy 
 Cantorova biografia

Nemeckí filozofi
Nemeckí matematici
Osobnosti z Petrohradu
Gilbert Ryle

Gilbert Ryle (* 19. august 1900, Brighton, Spojené kráľovstvo – † 6. október 1976, Oxford) bol anglický filozof, predstaviteľ analytickej filozofie.

V roku 1919 začal študovať filozofiu, klasickú filológiu a grécke a rímske dejiny na Queen's College v Oxforde. Prednášať začal na Christ College v Oxforde už v roku 1924 a postupne sa začal orientovať na logickú problematiku a otázky teórie významu, hoci Oxford na rozdiel od Cambridge bol v tomto období ešte izolovaný od diania v európskej kontinentálnej filozofii.

Počas vojny pracoval v spravodajskej službe.

V povojnovom období sa stal najvplyvnejšou postavou filozofie prirodzeného jazyka v Oxforde.

Dielo 
 The Concept of Mind (Pojem mysle), 1949
 Dilemmas (Dilemy), 1954
 Plato's Progress (Platónov vývin), 1966

Externé odkazy 
 

Anglickí filozofi
Osobnosti z Oxfordu
Sarasvatí

Sarasvatí (v sanskrte सरस्वती, Sarasvatī) je hinduistická bohyňa, manželka boha-stvoriteľa Brahmu. Jej meno znamená doslova "plynúca". Je spájaná s múdrosťou, učenosťou, výrečnosťou a umeniami; vďaka nej vraj vznikol aj sanskrt a písmo dévanágarí. Ako jazdné zviera jej slúži labuť, poprípade páv či papagáj. Meno Sarasvatí nesie aj posvätná rieka známa z Véd, ktorá sa podľa tradície steká v podzemí s Gangou a Jamunou v Prajágu, dnešnom Iláhábáde.

Literatúra 
 Lexikon východní moudrosti. Votobia, 1996
 FILIPSKÝ, Jan: Encyklopedie indické mytologie. Libri, Praha 2007

Iné projekty 

Indické bohyne
Georg Simmel

Georg Simmel (* 1. marec 1858, Berlín, Nemecko – † 28. september 1918, Štrasburg, Francúzsko) bol nemecký filozof a sociológ (zakladateľ formálnej sociológie), teoretik umenia, najdôležitejší predstaviteľ filozofie života.

Životopis 
Narodil s v Berlíne a strávil tam väčšinu svojho života. Študoval sociológiu a históriu na Berlínskej univerzite. Od roku 1885 tam prednášal. V roku 1914 sa stal riadnym univerzitným profesorom na universite v Štrasburgu.

Spolu s M. Weberom a F. Tönniesom je zakladateľom Nemeckej spoločnosti pre sociólogiu (1909). 
V roku 1890 sa oženil s Gertrudou Kinel. Neskôr s ňou mal syna Gertmunda.
Tesne pred koncom I. svetovej vojny zomrel na rakovinu (HCC).

Sociológia G. Simmela 
Simmel je zakladateľom a významným predstaviteľom tzv. formálnej sociológie. Sociológiu vymedzuje ako vedu skúmajúcu formy zospoločenštenia. Simmel sa teda nezaoberá skúmaním spoločnosti ako celku, nevenuje sa minulosti, ani neprognózuje budúcnosť, čím sa líši od svojich sociologických súčasníkov. Predmetom jeho záujmu je analýza súčasného života spoločnosti.

Simmel rozlišuje formu a obsah sociálnych javov. Zaujímajú ho iba všeobecné formy vzťahov, ktoré nie sú viazané časovo ani priestorovo. Sú to napr. vzťahy nadriadenosti a podriadenosti, napodobňovania, deľby práce, konkurencie, vytváranie strán, reprezentácie, vnútornej konsolidácie. Tieto formy možno nájsť v rozmanitých sociálnych skupinách, líšiacich sa cieľom a významom (štát, hospodárske spoločenstvo, rodina, cirkev, gang a pod.).

Simmelove poňatie sociológie ovplyvnilo najmä americkú sociológiu. Z jeho prác vychádza napr. teória konfliktu alebo sociológia každodennosti.

Dielo 
 Die Probleme der Geschichtsphilosophie, 1892
 Philosophie des Geldes, 1900
 Soziologie, 1908
 Hauptprobleme der Philosophie, 1910
 Grundfragen der Soziologie, 1917
 Der Konflikt der modernen Kultur, 1918
 Das Geld in der modernen Cultur 1896

Externé odkazy 
 
 Simmelova esej "Peníze v moderní kultuře"

Nemeckí filozofi
Absolventi Humboldt-Universität zu Berlin
Osobnosti z Berlína
Sofokles

Sofokles alebo Sofoklés () (* 497/496 pred Kr., Kolónos – † 406/405 pred Kr., Atény) bol najväčší grécky dramatik, autor tragédií, 18-násobný víťaz dionýzií, kňaz a politik v Aténach.

Sofokles bol politicky aktívny roku 443 pred Kr./442 bol pokladníkom atického námorného spolku. V roku 441/440 pred Kr. bol stratégom (spolu s Periklom) vo vojne proti Samu.

Ako kňaz výraznou mierou prispel k zavedeniu Asklépiovho kultu do Atén.

Diela  
Sofokles patrí spolu so starším Aischylom a mladším Euripidom medzi najvýznamnejších starovekých dramatikov. Napísal 123 tragédií, ale z nich sa kompletne zachovalo iba sedem, ďalej len mená a malé zlomky niektorých ďalších.

Sofokles svojím prístupom zvýšil dramatickosť deja, uvoľnil z trilogickej väzby a zaviedol tretieho herca. Vylúčil zbor z dramatického diania. Zbor iba komentoval a dopĺňal dej, no už do neho nezasahoval. 

Zachované hry (roky sú približné):
 Antigona (442 pred Kr.)
 Vládca Oidipus (427 pred Kr.)
 Oidipus na Kolóne (407 pred Kr.)
 Aiás (445 pred Kr.)
 Trachiňanky (413 pred Kr.)
 Elektra (410 pred Kr.)
 Filoktetes (410 pred Kr.)
 Ichneutai - Sliediči (zachovalo sa asi 400 veršov)

Iné projekty 

Dramatici starovekého Grécka
Osobnosti na gréckych poštových známkach
Osobnosti z Atén
Pitirim Alexandrovič Sorokin

Pitirim Alexandrovič Sorokin (* 21. január 1889, Turija, Ruská ríša – † 10. február 1968, Winchester, Massachusetts, USA) bol americký sociológ a filozof kultúry ruského pôvodu

Bol tvorcom sociologickej teórie dynamického kultúrneho vývinu, ktorého jednotlivé momenty Sorokin vysvetľuje z dialektiky osobných zásahov do sociálneho diania pomocou metódy kultúrnomorfolickej reflexie celostnosti. Hlavnou ideou Sorokinovho myšlienkového úsilia bola idea integrácie (odtiaľ: integralizmus) nespočetných kultúrnych systémov do troch ideálnych typov všeprenikajúcich supersystémov: ideacionálneho (ideational) (religiózno-spirituálneho), idealistického (idealistic) (racionálnologického) a zmyslového (sensate). Základom každého supersystému sú štyri filozofické premisy, ktoré sú jeho integrujúcim faktorom, totiž predstavy o podstate objektívneho sveta, o podstate potrieb, o úrovni a o spôsoboch ich uspokojovania. Spôsob poznávania, pomocou ktorého sa získavajú tieto predstavy, určuje štruktúrny štýl kultúry.

Externé odkazy 
 

Filozofi USA
Aktivisti USA
Osobnosti USA ruského pôvodu
Gianni Vattimo

Gianni Vattimo (* 4. január 1936, Turín) je politik a medzinárodne uznávaný taliansky filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie - postmoderného nihilizmu.

Vattimo sa narodil v Turíne, v Taliansku. Študoval filozofiu na Turínskej univerzite pod vedením existencialistu Luigiho Pareysona a štúdium ukončil v roku 1959. Ďalšie štúdiá absolvoval u Karla Löwitha a Hansa-Georga Gadamera v Heidelbergu.

V rokoch 19992004 a 20092014 bol členom Európskeho parlamentu.

Vattimo sa otvorene priznáva k homosexualite.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Osobné stránky 

Talianski filozofi
Talianske LGBT osobnosti
Poslanci Európskeho parlamentu z Talianska
Thorstein Veblen

Thorstein (Bunde) Veblen (* 30. júl 1857, Valders, Wisconsin, USA – † 3. august 1929, Menlo Park, Kalifornia) bol americký ekonóm a sociológ nórskeho pôvodu. Je zakladateľom inštitucionalizmu a spoluzakladateľom teórie manažérskej revolúcie.

Zomrel na zlyhanie srdca, jeho popol bol rozprášený do Tichého oceánu.

Bibliografia 

 The Instinct of Workmanship and the Irksomeness of Labor, 1898
 The Theory of the Leisure Class: An Economic Study of Institutions, 1899
český preklad: Teorie zahálčivé třídy; preložila Jana Ogrocká. Praha : Sociologické nakladatelství, 1999. ISBN 8085850710
 Theory of Business Enterprise, 1904
 The Instincts of Worksmanship and the State of the Industrial Arts, 1914
 The Higher Learning In America: A Memorandum On the Conduct of Universities By Business Men, 1918

Externé odkazy 
 
T. Veblen.Bibliografia
T.Veblen:Leisure Class-classe de loisir
T.Veblen:Why is Economics Not an Evolutionary Science?
T.Veblen:The Beginning of Ownership av Thorstein Veblen
T.Veblen (Theory of Business Enterprise)
T.Veblen:The Engineers and the pricesystem

Filozofi USA
Ekonómovia USA
Absolventi Johns Hopkins University
Osobnosti z Wisconsinu
Georg Henrik von Wright

Georg Henrik von Wright (* 14. jún 1916, Helsinki, Fínsko – † 16. jún 2003, Helsinki) bol fínsky filozof, žiak Eino Kailu, predstaviteľ analytickej filozofie a profesor na University of Cambridge.

Venoval sa téme modálnej logiky a deontickej logiky. Bol odborníkom na dielo Ludwiga Wittgensteina a editorom niektorých jeho spisov. V oblasti politickej filozofie prezentoval skeptický pohľad na technologický pokrok. Svoje diela písal anglicky, fínsky, švédsky i nemecky, jeho materčinou bola švédština, narodil sa totiž vo švédskej komunite vo Fínsku, meno von Wright pochádza od škótskych predkov.

V roku 2003 byl v hlasování organizovanom verejnoprávnou televíziou YLE zvolený 53. najväčším Fínom histórie. V roku 1993 získal Literárnu cenu Selmy Lagerlöfovej.

Bibliografia 
 The Logical Problem of Induction (1941)
 Den logiska empirismen (1945)
 Über Wahrscheinlichkeit (1945)
 An Essay in Modal Logic (1951)
 A Treatise on Induction and Probability (1951)
 Deontic Logic (1951)
 Tanke och förkunnelse (1955)
 Logical Studies (1957)
 Logik, filosofi och språk (1957)
 The Varieties of Goodness (1963)
 Norm and Action (1963)
 The Logic of Preference (1963)
 Essay om naturen, människan och den vetenskaplig-tekniska revolutionen (1963)
 An Essay in Deontic Logic (1968)
 Time, Change and Contradiction (1969)
 Tieteen filosofian kaksi perinnettä (1970)
 Explanation and Understanding (1971)
 Causality and Determinism (1974)
 Handlung, Norm und Intention (1977)
 Humanismen som livshållning (1978)
 Freedom and Determination (1980)
 Wittgenstein (1982)
 Philosophical Papers I-III (1983 – 1984)
 Filosofisia tutkielmia (1985)
 Vetenskapen och förnuftet (1986)
 Minervan Pöllö (1991)
 Myten om framsteget (1993)
 The Tree of Knowledge (1993)
 Att förstå sin samtid (1994)
 Six Essays in Philosophical Logic (1996)
 Viimeisistä ajoista. Ajatusleikki (1997)
 Logiikka ja humanismi (1998)
 In the Shadow of Descartes (1998)
 Mitt liv som jag minns det (2001)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 

Fínski filozofi
Osobnosti z Helsínk
Aby Warburg

Aby Warburg (* 13. jún 1866, Hamburg, Nemecko – † 26. október 1929, Hamburg) bol nemecký historik umenia.

Zakladateľ (1900) nadácie Bibliothek Warburg v Hamburgu (od r. 1933 Warburg Institute v Londýne). Venoval sa ikonografii a ikonológii, študoval vplyv antického mýtu a tradície na kultúru nasledujúcich epoch.

Dielo 
Gesammelte Schriften. Hrsg. von der Bibliothek Warburg. Leipzig/Berlin, 1932, 2 Bände. Digitalisat
Gesammelte Schriften (Studienausgabe). Akademie Verlag, Berlin 1998-
I, 1-2: Die Erneuerung der heidnischen Antike. Kulturwissenschaftliche Beiträge zur Geschichte der europäischen Renaissance. (Nachdruck der Ausg. 1932). Hrsg., Horst Bredekamp a Michael Diers. Berlin 1998.
II, 1: Der Bilderatlas Mnemosyne. Hrsg., Martin Warnke a Claudia Brink. Berlin 2000.
II, 2:  Bilderreihen und Ausstellungen. Hrsg., Uwe Fleckner a Isabella Woldt. Berlin 2012.
VII:  Tagebuch der Kulturwissenschaftlichen Bibliothek Warburg. Hrsg., Karen Michels a Charlotte Schoell-Glass. Berlin 2001.
 Aby Warburg. Werke in einem Band. Auf der Grundlage der Manuskripte und Handexemplare herausgegeben und kommentiert von Martin Treml, Sigrid Weige] und Perdita Ladwig. Suhrkamp, Berlin 2010, ISBN 978-3-518-58531-3.
Das Schlangenritual. Ein Reisebericht. Mit einem Nachwort von Ulrich Raulff. Wagenbach, Berlin 1988, 5. Aufl. mit einem Nachwort zur Neuausgabe von Claudia Wedepohl. 2011, ISBN 978-3-8031-2672-6.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Warburg-Haus Hamburg
 Aby Warburg: Einleitung. Bilderatlas. Mnemosyne.1929.
 Italienische Einführung zum Mnemosyne Atlas (von engramma.it, ein e-jornal, das sehr viel über Warburg veröffentlicht hat)
  Matthias Bruhn: Enciclopédia e Hipertexto. Aby Warburg. The survival of an idea.
 Editionsprojekt zu Aby Warburg 
Philippe-Alain Michaud: Zwischenreich. Mnemosyne oder die subjektlose Expressivität. In: Trivium. Zeitschrift für Geistes- und Sozialwissenschaften. #1, 2008 Aus dem Französischen. Deutsch nur online über W.s Kunstprojekt
 Aby Warburg bei arthistoricum.net

Zdroj 
 * Warburg Library London

Nemeckí filozofi
Osobnosti z Hamburgu
Albrecht Wellmer

Albrecht Wellmer (* 9. júl 1933, Bergkirchen, Nemecko† 13. september 2018, Berlín) bol nemecký filozof, žiak Jürgena Habermasa, stúpenec frankfurtskej školy, predstaviteľ postmodernej filozofie.

Referencie

Externé odkazy 
 List of works by Albrecht Wellmer at the Open Library
 List of articles by Albrecht Wellmer at PhilPapers
 Article by Albrecht Wellmer on Richard Rorty: 'Rereading Rorty', Krisis, 2008, 2
 Albrecht Wellmer – Adorno and the Difficulties of a Critical Reconstruction of the Historical Present 
 Werkeverzeichnis und kurze Biografie beim Suhrkampverlag
 Video: Albrecht Wellmer im Gespräch mit Helmut Lachenmann

Zdroj 

Nemeckí filozofi
Nemeckí vysokoškolskí pedagógovia
Hermeneutika

Hermeneutika (z gr. ἑρμηνεύειν, herméneuein - vysvetľovať, zvestovať) je umenie a teória vysvetľovania, neskôr sa výraz „hermeneutika“ používa na označenie alebo ako súčasť označenia rôznych filozofém, no najmä v spojení s prívlastkom filozofická.

Ako filologická náuka sa hermeneutika zaoberá vysvetľovaním historických textov. Popri procese interpretácie, ktorý sleduje správne pochopenie textu v zmysle priradenia správnych významov lexikálnym jednotkám cudzojazyčného textu, aj proces exegézy, ktorá sa usiluje zhromaždiť všetky dostupné historické údaje, ktoré by text osvetľovali aj z pohľadu vonkajších súvislostí.

Hermeneutika vznikla v rámci filologickej kritiky, ktorá sa počnúc náboženskou reformáciou pokúšala očistiť biblický text od neskorších prídavkov stredovekého prekladu Vulgáty a rekonštruovať jeho pôvodné znenie.

Neskôr sa hermeneutika vyvinula do formy metodického postupu v duchovných vedách a jeho reflexie. Za všeobecnú metodológiu humanitných vied pokladal hermeneutiku napr. Wilhelm Dilthey a H. Rickert. 

Hermeneutika v dizajne je systematickým prístupom jednotlivca, ktorý subjektívnym spôsobom na základe všeobecných alebo odvodených psychologických, fyziologických, filozofických (estetických) a iných poznatkov zaoberá vysvetlovaním a zdôvodňovaním pôsobenie dizajnu na človeka, pričom používa vedecké (ergonomické,semiologické) ale aj intuitívne prostriedky.[D.Šuch]

Hermeneutická metóda 
Metóda hermeneutická je postup chápania opierajúci sa o ideu hermeneutického kruhu.

Hermeneutická pedagogika 
Hermeneutická pedagogika je pedagogický smer orientovaný na fenomenologickú filozofiu, ktorý patrí do oblasti duchovednej pedagogiky. Venuje pozornosť tomu, ako je pedagogická skutočnosť začlenená v celkovej kultúre a sustreďuje sa na porozumenie zmyslu a interpretácii pedagogických javov.

Hermeneutický kruh 

Hermeneutický kruh je okolnosť, že to, čo sa má pochopiť, predpokladá už istý spôsob porozumenia. Ak o veci nemám nijaké predporozumenie, ani tušenie, nemôže mi byť táto vec ani priblížená.

Názory filozofov

Ján Letz 
Hermeneutika je podľa Jána Letza teória poznania (gnozeológia, hermeneutika) a je súčasťou filozofie ľudského subjektu.

Diemer 
Hermeneutika je podľa Diemera teoretická (filozofická) disciplína, ktorá skúma fenomén chápania, jeho prvky, štruktúru, typy atď., ako aj jeho predpoklady.

Richard McKay Rorty 
Hermeneutika je podľa Rorta je umenie pokračovať v rozhovore ako spôsob filozofovania.

Schleiermacher 
Hermeneutika je podľa Schleiermacha smer myslenia umožňujúci vysvetľovanie náboženstva na základe príncípu porozumenia.

Zdroj 

 
Vetvy filozofie
Teória grafov

Teória grafov je časť diskrétnej matematiky, ktorá skúma vlastnosti grafov.

Na rôzne aplikácie sa používajú rôzne typy grafov: 
 orientovaný graf: hrany grafu majú určenú orientáciu, ktorá sa na obrázkoch väčšinou zobrazuje ako šípka. 
 neorientovaný graf: hrany grafu nie sú orientované, respektíve všetky hrany sú orientované oboma smermi.
 ohodnotený graf: hrany grafu majú priradenú hodnotu (cenu), ktorá označuje napr. dĺžku, priepustnosť, rýchlosť...

Niekedy sa v grafoch dovoľujú hrany idúce do vrcholu, v ktorom začali.

Mnoho praktických problémov možno preformulovať na problémy týkajúce sa určitej triedy grafov. Grafy sa hodia na reprezentáciu rôznych typov sietí, napríklad cestnej siete, počítačovej siete, sústavy vodovodov atď. Algoritmy na riešenie úloh na grafoch sú dôležitou časťou informatiky.

Jedným z prvých výsledkov v teórii grafov bola práca Leonharda Eulera o siedmich mostoch v Kráľovci (dnešný Kaliningrad) z roku 1736. Zaoberal sa otázkou, či existuje taká trasa, ktorá prechádza cez každý z vtedajších siedmich mostov mesta práve raz a vracia sa do začiatočného bodu. Euler sformuloval problém ako graf a dokázal, že takáto trasa existuje, iba ak každý vrchol grafu má párny počet hrán (čo nebol prípad Kráľovca).

Na Slovensku (resp. Česko-Slovensku) má teória grafov dlhú tradíciu. Prvú prácu publikoval Otakar Borůvka už v roku 1926. Popísal v nej metódu, ako nájsť najkratšiu elektrovodnú sieť.

Iné projekty 

 
Diskrétna matematika
Luc Besson

Luc Paul Maurice Besson (* 18. marec, 1959, Paríž, Francúzsko) je francúzsky filmový režisér, scenárista a producent. Založil filmové štúdio EuropaCorp.

V roku 1997 sa oženil s Millou Jovovich, ale neskôr sa rozviedli. Bol ženatý aj s Anne Parillaud, predstaviteľkou Nikity.

Režijná filmografia 
 1981: L'Avant dernier (L'Avant dernier)
 1983: Le Dernier combat (Le Dernier combat)
 1985: Subway (Subway) 
 1988: Magická hlbočina
 1990: Brutálna Nikita
 1991: Atlantis
 1994: Leon
 1997: Piaty element (The Fifth Element / Le cinquieme élement)
 1999: Posol: Príbeh Johanky z Arku (Joan of Arc / Jeanne d‘ Arc)
 2005: Angel-A (Angel-A)
 2007: Artur a Minimojovia (Arthur et les Minimoys)
 2008: 96 hodín (Taken)
 2009: Arthur a Maltazardova pomsta (Arthur et la vengeance de Maltazard)
 2010: Tajomstvo múmie (Les Aventures extraordinaires d'Adèle Blanc-Sec)
 2010: Dans La Lumiere (Arthur et la guerre des deux mondes)
 2011: The Lady
 2013: Mafiánovci (Malavita)
 2014: Lucy

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Francúzski filmoví režiséri
Francúzski scenáristi
Francúzski filmoví producenti
Držitelia Césara za najlepšiu réžiu
Osobnosti z Paríža
Slovenská republika

Slovenská republika je:
 dlhý tvar oficiálneho názvu štátu v strednej Európe, ktorý existuje od roku 1993, pozri Slovensko
 v minulosti:
 Slovenská republika (denník), slovenský denník
(len formálne existujúci) štát vyhlásený v roku 1921 v Krakove, ktorého predsedom vlády bol František Jehlička, pozri pod Slovenská národná rada (1920 – 1922) a František Jehlička
 dlhý tvar oficiálneho názvu Slovenského štátu od 21. júla 1939 do jeho faktického zániku 8. mája 1945, pozri Slovenská republika (1939 – 1945)
 oficiálny názov východnej časti Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky (19901992), pozri Slovenská republika (1990 – 1992)

Pozri aj 
 Česká republika
 Slovensko (rozlišovacia stránka)
 Slovenská republika rád
 Slovenská ľudová republika
 Slovenská socialistická republika
Dolné hony (Bratislava)

Dolné hony sú miestna časť bratislavských mestských častí Vrakuňa a Podunajské Biskupice. Dolné hony sa rozprestierajú na okraji Podunajských Biskupíc. Okolo sa nachádzajú časti Medzi jarkami a Vrakuňa.

História 
Sídlisko vznikalo v rokoch 19741978 a vzniklo ako posledné z druhej generácie bratislavských sídlisk, do ktorých patria sídliska Dúbravka, Záluhy, Podvornice, Podháj v Lamači, Kútiky a Rovnice v Karlovej Vsi, Barónka a Záhumenice v Rači a Medzi jarkami v Podunajských Biskupiciach.

Ulice 
Všetky ulice od Železničnej po Korytnickú sú pomenované podľa slovenských riek. Ulice naľavo od Železničnej po Hradskú zasa po druhoch nekvitnúcich drevín.

Zoznam ulíc 
 Podunajské Biskupice:
 Baltská, Bodrocká, Dudvážska, Hornádska, Hronská, Ipeľská, Korytnická, Latorická, Podzáhradná
 Vrakuňa:
 Bebravská, Bodvianska, Čiernovodská, Hnilecká, Rajčianska, Slatinská, Stavbárska, Toplianska, Toryská, Vážska, Železničná, Žitavská

Školstvo 
Na sídlisku Dolné Hony vzniklo v rokoch 19751989 šesť základných škôl. Tri vo VrakuniZŠ Rajčianska, ZŠ Železničná, ZŠ Žitavská, tri v Podunajských BiskupiciachZŠ Hronská, ZŠ Dudvážska, ZŠ Podzáhradná. V roku 1991 zanikla ZŠ Hronská a v roku 2004 ZŠ Dudvážska. V ZŠ Hronská 2 sa nachádza španielske gymnázium a v ZŠ Dudvážska 6 súkromná ZŠ.

Materských škôl vzniklo na sídlisku 7Dudvážska, Latorická, Kaméliová, Toplianska, Kríková, Hnilecká, Stavbárska. V súčasnosti fungujú len MŠ Hnilecká, MŠ Kaméliová, MŠ Kríková, MŠ Dudvážska, MŠ Latorická.

Vybavenie 

Obchodné reťazce:
 Lidl (Vrakunská)
 Billa (Kazanská)
 Tesco (Dudvážska), obchodný dom Hron (Žitavská)
 Terno (Poľnohospodárska)

Zdravotníctvo:
 Lekárne (Dudvážska, Kazanská, Rajecká)
 Zdravotné stredisko (Bebravská, Poľnohospodárska)

Služby:
 Pošta (Čiernovodská, Rajecká, Uzbecká)

Dopravné spojenie

Galéria 

Miestne časti Podunajských Biskupíc
Miestne časti Vrakune
Vlčince

Vlčince sú najväčšie sídlisko v Žiline. Výstavba začala v roku 1971 a bola ukončená v roku 1982 podľa projektu architekta Emila Galovského. Sídlisko pozostáva zo štyroch menších častí označených Vlčince I. až IV. Nachádza sa tu 7 500 bytov, v ktorých býva 18 242 obyvateľov (stav 31. 10. 2019). 

V tridsiatych rokoch tu bolo vojenské letisko, neskôr civilné, z ktorého v rokoch 19461948 lietala pravidelná letecká linka do Bratislavy. Neskôr sa priestory uvoľnili pre rozrastajúce sa mesto. Od roku 1971 sa začali budovať prvé panelové domy až do roku 1982, kedy bola výstavba ukončená. 

Na sídlisku bolo päť základných škôl, niekoľko materských škôl, nákupné stredisko, obchody, poliklinika, polícia, tranzitná telefónna ústredňa, pošta, domov dôchodcov, bytové družstvo, benzínová pumpa, neskoršie pribudol Slovenský energetický dispečing, dve veľkogaráže, obchodný dom Nay a katolícky Kostol Sedembolestnej Panny Márie a gréckokatolícka cerkev. Sídlisko Vlčince je samostatná rímskokatolícka farnosť. 

Od roku 2005 sa pokračovalo v budovaní bytovej výstavby Vlčince V a Rezidencie Lesopark. Dokončila sa výstavba viacúčelového objektu (aj byty) Renox. Od roku 2007 prebiehala na Obchodnej ulici výstavba 22-podlažného polyfunkčného komplexu Europalace, ktorý sa stal najvyššou stavbou sídliska. Medzi stavbou Europalace a poliklinikou ŽILPO vyrastá od februára 2008 nová 12-poschodová budova The Cube. Tiež bola  asanovaná ZŠ Moskovská a na jej mieste sa stavia obytný súbor Zelené Vlčince. 

Na sídlisku, na Dobšinského ulici je situovaný ovocný sad, ktorý nesie meno Pavla Dobšinského. Ide o sadovnícke stvárnenie a pretvorenie priestoru vo vnútrobloku. Na Dobšinského ulici bola v minulosti nevyužitá asfaltová plocha. Z iniciatívy žilinskej poslankyne Ivety Martinkovej vznikla myšlienka  realizácie ovocného sadu. Primárnou myšlienkou revitalizácie a premeny ihriska je ovocný sad na sídlisku. Priestor je členený na rôzne sektory, v ktorých sú ovocné stromy zasadené podľa rastového typu. Autormi projektu sú krajinní architekti Marek Sobola a Katarína Sučíková. Park bol otvorený na jeseň 2018.

Sídlisko má trolejbusovú dopravu a je na napojené na trolejbusovú sieť z troch rôznych smerov. Cez sídlisko Vlčince premávajú tieto trolejbusové linky: 1, 4, 5, 6, 7, 14 a autobusové linky č. 20 a 30. Sídlisko Vlčince sa po viac ako tridsiatich rokoch opäť prebudováva a mení sa jeho pôvodná tvár. Z pôvodnej osady Vlčince, ktorá bola nakreslená na najstaršej mape Žiliny z roku 1747, zostal len názov.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Žilina Gallery - sídlisko Vlčince

Mestské časti Žiliny
Sídliská na Slovensku
Intel

Intel Corporation (skratka z Integrated Electronics - integrovaná elektronika) je medzinárodná spoločnosť so sídlom v USA, známa ako popredný výrobca mikroprocesorov a integrovaných obvodov. Intel tiež vyrába ďalšie počítačové komponenty ako sieťové adaptéry, základné dosky a pod.

Základné informácie

História spoločnosti 

Intel bol založený v roku 1968 Gordonom E. Mooreom (chemikom a fyzikom) a Robertom Noyceom (fyzikom a spoluvynálezcom integrovaného obvodu). Hlavný konkurent Intelu, spoločnosť AMD bola založená len o rok neskôr, v roku 1969. Tretím zamestnancom Intelu sa stal Andy Grove (chemický inžinier), ktorý neskôr spoločnosť viedol počas väčšej časti 80. a 90. rokov 20. storočia. Počas jeho vedenia sa Intel stal jednou z najúspešnejších spoločností na svete.

Prvými výrobkami Intelu boli pamäťové moduly RAM a ROM a spoločnosť sa počas sedemdesiatych rokov minulého storčia stala lídrom v tomto segmente trhu. V tom čase inžinieri Intelu Marcian Hoff, Federico Faggin, Stanley Mazor a Masatoshi Shima vyvinuli prvý mikroprocesor. Pôvodne vyvinutý ako procesor pre elektronickú kalkulačku, Intel 4004 bol na trhu od 15. novembra 1971, no výroba procesorov sa stala hlavnou činnosťou Intelu až v polovici osemdesiatych rokov. (Poznámka: spoločnosť Texas Instruments vyvinula prvý mikroprocesor prakticky v rovnakom období, preto je kredit za tento vynález pripisovaný obom spoločnostiam.)

V roku 1983, na začiatku éry osobných počítačov sa rozhodol vtedajší prezident firmy Andy Grove sústrediť na výrobu procesorov. Grove spustil výrobu procesorov v troch továrňach v rôznych častiach sveta a ukončil licencovanie dizajnu čipov konkurentom firmy ako napr. Zilog a AMD. Následne v 90. rokoch Intel výrazne profitoval z tohoto rozhodnutia. Počas tohto obdobia Intel okrem mnohých procesorov vyvinul aj zbernice PCI, PCI Express, USB a dnes dominantnú architektúru pre multiprocesorové servery. Okrem dominantného postavenia vo výrobe procesorov pre osobné počítače PC, Intel vstúpil v roku 2005 do partnerstva so spoločnosťou Apple Computer a stal sa výhradným dodávateľom procesorov pre platformu Apple Macintosh.

Súčasnosť 

Trhová hodnota spoločnosti je 150 miliárd amerických dolárov (stav k decembru 2005).

Ročne Intel vyrobí cez 100 miliónov procesorov, čo je zhruba 75% celosvetovej produkcie x86 procesorov (rok 2000). Okrem procesorov Intel, vyrába procesory pre PDA, čipsety, flash pamäte, telekomunikačné chipy, aj multimediálne vybavenie domácnosti (detské vedecké mikroskopy, web kamery). Najväčším konkurentom firmy je dodnes firma AMD.

Po celom svete pracuje pre firmu Intel cez 94 200 ľudí. Hlavný stan firmy je v Santa Clara (Silicon Valley) v Kalifornii v USA. Celé sídlo Intelu je zložené z komplexu niekoľkých budov, centrála sídli v budove pomenovanej po spoluzakladateľovi Robertovi Noyceovi. V sídle Intelu je taktiež aj múzeum mikroprocesorov. Pozri aj
 Zoznam procesorov Intel
 Budúce Intel Core procesory

Iné projekty

Externé odkazy 
 Intel website 
 Intel Múzeum 
 Intel Technológie 

 
Výrobcovia mikroprocesorov
Podniky v USA
Výrobcovia polovodičov
Bruce Willis

Walter Bruce Willis (* 19. marec 1955, Idar-Oberstein, Nemecko) je americký herec, producent a hudobník. Jeho kariéra začala v televízii v 80. rokoch a odvtedy pokračoval aj vo filme. Hrával komické, dramatické aj akčné úlohy. Je známy hlavne postavou Johna McClanea z filmovej série Smrtonosná pasca, ktoré mali väčšinou kritizované a rovnomerné finančné úspechy. Takisto účinkoval vo viac ako šesťdesiatich filmoch, vrátane predajne úspešných filmov ako Pulp Fiction (1994), 12 opíc (1995), Piaty element (1997), Armageddon (1998), Šiesty zmysel (1999), Vyvolený (2000), Sin City – mesto hriechu (2005) a Red (2010).

Filmy, v ktorých účinkoval Willis, zarobili od 2,64 do 3,05 miliardy amerických dolárov v Severnej Amerike, čo z neho robí deviateho herca v hlavnej úlohe s najvyšším zárobkom vrátane vedľajších úloh. Dvakrát vyhral cenu Emmy, raz Zlatý glóbus a štyrikrát bol nominovaný na cenu Saturn.

V marci 2022 Willis oznámil ukončenie hereckej kariéry kvôli afázii, poruchy reči vyvolanej poškodením rečových centier mozgu.

Životopis 
Narodil sa vo vtedajšom Západnom Nemecku. Jeho matka Marlene bola Nemka a narodila sa v Kaufungene blízko Kasselu, otec bol americký vojak z juhovýchodného Idaha a bol anglického pôvodu. Willis je najstarší zo štyroch súrodencov; má sestru Florence a brata Davida. Jeho brat Robert zomrel na rakovinu pankreasu v roku 2001 vo veku 42 rokov. Potom ako v roku 1957 Willisov otec odišiel do civilu, presťahovala sa rodina späť do Carneys Point Township v New Jersey.

Bol ženatý s herečkou Demi Mooreovou s ktorou majú tri dcéry (Rumer, Scout, Tallulah). Rozviedli v roku 2000 po trinástich rokoch manželstva.

Filmografia

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy
 
 
 Bruce Willis 
 Bruce Willis interview 

 Bruce Willis na Emmys.com

Filmoví herci USA
Televízni herci USA
Držitelia ceny Emmy
Držitelia ceny Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon v seriáli (komédia/muzikál)
Hollywoodsky chodník slávy
Nositelia Ordre des Arts et des Lettres
Osobnosti USA nemeckého pôvodu
Intel 80286

Intel 80286 (oficiálne nazvaný iAPX 286) je 16-bitový mikroprocesor z x86-rodiny, ktorý bol uvedený Intelom 1. februára 1982. Pôvodne vydaný v 6 a 8 MHz verziách, neskôr bol však dodatočne zrýchlený až na 12,5 MHz (Intel), 16 MHz (ostatní výrobcovia), s chladičom až na 25 MHz a bol veľmi používaný v IBM PC kompatibilných počítačoch od polovice 80. rokov až do skorých 90. rokov 20. storočia. Oproti svojmu predchodcovi 8086 priniesol možnosť adresovať 16 MB pamäte (8086 - 1 MB) v tzv. chránenom móde.

Externé odkazy 
 CPU-collection.de - 80286 information 
 CPU-world.com - Intel 80286 microprocessor family 
 CPU-INFO.com - procesor 80286 

Mikroprocesory
Intel
MacGyver

MacGyver je televízny seriál z 80. rokov 20. storočia. Vznikal v americko-kanadskej koprodukcii. Bol vysielaný stanicou ABC v siedmich sériách (139 epizód) od 29. septembra 1985 do 21. mája 1992.

Hlavnú postavu predstavuje Angus MacGyver, ktorého hrá Richard Dean Anderson. Ako tajný agent pracuje pre nadáciu Phoenix, ktorá často spolupracuje s vládnymi zložkami. Preferuje nenásilné riešenie problémov a namiesto použitia zbraní radšej aplikuje svoje znalosti fyziky a chémie. Vo väčšine epizód rieši rôzne technické problémy a obmedzenia práve vymyslením a zostavením vlastného nástroja z dostupných predmetov. Napríklad oklamanie zvukového senzoru pomocou melódie, ktorú vydávajú kryštálové poháre s rôznym objemom vody, ak po ich okraji krúži prst. 

V roku 2016 vznikol reboot tohto seriálu pod rovnakým názvom MacGyver (2016).

Obsadenie 
 Richard Dean Anderson ako Angus MacGyver
 Dana Elcar ako Pete Thornton
 Bruce McGill ako Jack Dalton

Série a časti

1. séria (1985-86)

2. séria (1986-87)

3. séria (1987-88)

4. séria (1988-89)

5. séria (1989-90)

6. séria (1990-91)

7. séria (1991-92)

Paródie 
Vynaliezavosť MacGyvera je pre mnohých divákov nerealistická, preto vznikajú rôzne žarty a vtipné predmety so značkou MacGyver.

Externé odkazy 
 Stránky fanúšikov MacGyvera 

Televízne seriály USA
Kanadské televízne seriály
Akčné televízne seriály
Televízne seriály z roku 1985
Televízne seriály ABC
Krok za krokom

Krok za krokom () je populárny televízny sitcom z USA.

Vysielanie
Sitcom v USA vysielali od roku 1991 do roku 1998. Bol vysielaný na televíznej stanici American Broadcasting Company od 20. septembra 1991 do 15. augusta 1997 a neskôr na CBS od 19. septembra 1997 do 26. júna 1998.

Zápletka
Ústrednou zápletkou je komplikovaný život osemčlennej rodiny, ktorá vznikla sobášom Carol Fosterovej (neskôr Lambertovej) a Franka Lamberta. Každý z nich mal z predchádzajúceho manželstva tri deti. Carol je matkou Daeny, Karen a Marka; Frank je otcom J.T.-ho (John Thomas), Al (Alicia) a Brandona. Snažia sa žiť a vychádzať v spoločnosti nevlastných bratov a sestier a taktiež jedného nevlastného rodiča „krok za krokom“. Do kruhu rodiny časom pribudne aj Lili (spoločné dieťa Carol a Franka) a krstný syn Franka, Cody.

Herecké obsadenie
Hlavnými hviezdami sitcomu boli herci Patrick Duffy, Sasha Mitchell, Suzanne Somers, Staci Keanan a Brandon Call.

Externé odkazy 
 

Sitkomy USA
Televízne seriály z roku 1991
Televízne seriály ABC
JAG – Vojenská generálna prokuratúra

JAG – Vojenská generálna prokuratúra (originálny názov: ) je americký kriminálny dramatický seriál z prostredia Judge Advocate General's Corps (vojenskej justície a prokuratúry) U.S. Navy. Vysielal sa v období rokov 1995-2005. Seriál JAG je materským seriálom pre NCIS. Postavy z NCIS sa objavili v ôsmej sérií, vďaka čomu vzniklo nová svetová značka NCIS, z ktorej vzniklo už 5 seriálov

Postavy

Iné projekty

Seriály, ktoré sa odohrávajú v rovnaký čas
 NCIS
 NCIS: Los Angeles
 NCIS: New Orleans
 NCIS: Hawai'i
 NCIS: Sydney
 JAG
 Hawaii 5.0
 Scorpion
 MacGyver (2016)
Magnum P. I. (2018)
 First Monday

Externé odkazy 
 
 

Kriminálne televízne seriály USA
Televízne seriály z roku 1995
Jazyk

Jazyk môže označovať:
 časť ľudského alebo živočíšneho tela, pozri jazyk (orgán)
 nástroj na slovnú komunikáciu, napríklad slovenský jazyk, pozri jazyk (jazykoveda)
 všeobecný pojem v informatike, pozri formálny jazyk
 nástroj na komunikáciu s počítačom, pozri programovací jazyk

Pozri aj 
 snehový jazyk (miesto s väčšou snehovou pokrývkou s pretiahnutým tvarom, zvyčajne na ceste)
 jazyk výhybky (pohyblivá súčasť výhybky)

Iné projekty
Zákon a poriadok

Zákon a poriadok je americký televízny seriál.

Kriminálne televízne seriály USA
Televízne seriály z roku 1990
Arabela (seriál)

Arabela je československý televízny fantasy seriál pre deti z roku 1979.

Zobrazuje príbehy princeznej Arabely a iných rozprávkových postáv, ktoré sa dostali do skutočného sveta. Príbeh sa točí okolo čarodejných prsteňov, ktoré splnia každé želanie.

Réžia: Václav Vorlíček

Hlavné úlohy:
 Vladimír Menšík ako Karel Majer
 Stella Zázvorková ako pani Majerová
 Vladimír Dlouhý ako Petr Majer
 Vlastimil Brodský ako kráľ
 Jana Brejchová ako kráľovná
 Jana Nagyová ako princezná Arabela (hlas  Libuše Šafránková)
 Dagmar Patrasová ako princezná Xénia
 Jiří Lábus ako zlý čarodejník Rumburak
 Jiří Sovák ako dvorný čarodejník Vigo

V 80. rokoch 20. storočia vznikol spin-off - seriál aj film Rumburak a v 90. rokoch vzniklo voľné pokračovanie Arabely pod názvom Arabela sa vracia.

Externé odkazy 
 http://www.ceskatelevize.cz/arabela - oficiálne stránky seriálu

Česko-slovenské televízne seriály
Detské filmy a seriály
Televízne seriály z roku 1979
Solinky

Sídlisko Solinky v Žiline je postavené južne od centra a prirodzene nadväzuje na sídlisko Hliny VI a obytnú časť Bôrik. Solinky sú jednou z mestských častí Žiliny.

História 
S výstavbou tretieho žilinského sídliska sa začalo v roku 1981 a bola ukončená v roku 1988. Ako prvé boli v roku 1981 postavené obytné domy na Javorovej a Gaštanovej ulici. Posledné boli postavené obytné domy na Osikovej ulici. Ďalšia výstavba dvoch obytných domov s viacúčelovým využitím pre obchodné priestory a poštu pokračovala v 90–tych rokoch.

Súčasnosť 

Je tu postavených asi 4 310 bytov a býva tu približne 13 000 obyvateľov. Na sídlisku sú tri základné školy, materské školy, pošta, garáže, obchody a čerpacie stanice. Pri sídlisku je postavené Veľkoobchodné centrum Metro, Living centrum a predajňa a servis automobilov Peugeot. Pred koncom roka 2007 (8. decembra) bolo pri sídlisku otvorené Zábavno obchodné centrum MAX Žilina, ktorého súčasťou je veľké množstvo obchodov ako aj päťsálové kino CineMax. Od roku 1990 rozostavaný objekt nazývaný „strašidelný hrad“ bol v decembri 2015 dostavaný a na sídlisku pribudla predajňa potravín BILLA.  

Na sídlisku stojí samostatná farnosť Dobrého pastiera, ktorú zriadil 1. júla 1997 nitriansky diecézny biskup Ján Chryzostom kardinál Korec. Uprostred sídliska je postavený Kostol Dobrého pastiera, ktorý bol slávnostne posvätený 8. mája 1999 diecéznym biskupom. Názvy ulíc na sídlisku sú pomenované podľa stromov: Gaštanová, Smreková, Jaseňová, Javorová, Borová, Osiková, Limbová, Platanová a Dubová. Ďalšie ulice, ktoré patria do mestskej časti: Kopanice, Centrálna, Obvodová, Pod hliniskom, Prielohy, Ulica Jozefa Tombora, Ulica Michala Sinského, Zábrehy a Zadný dielec. Neďaleko sídliska sa nachádza Lesopark Chrasť. Sídlisko Solinky má trolejbusovú dopravu a je napojené na trolejbusovú sieť z troch rôznych smerov (zástavky: Jaseňová, Centrálna, Limbová a Smreková). Od roku 2004 je dopravne prepojené aj so sídliskom Vlčince.

Zoznam ulíc na Solinkách

Zoznam vnútorných ulíc

Zoznam ulíc, ktoré obkolesujú Solinky

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Farnosť Dobrého pastiera

Mestské časti Žiliny
Sídliská na Slovensku