joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dorfbahn Serfaus

|}

Dorfbahn Serfaus je podzemná rýchlodráha v tirolskej obci Serfaus v Rakúsku. 

S dĺžkou 1 280 metrov ide o jeden z najmenších systémov svojho druhu. Po švajčiarskej Mühleggbahn v St. Gallene a tureckej Tünel v Istanbule je treťou najkratšou podzemnou dráhou na svete. Na jednokoľajnej trati sa nachádzajú štyri stanice a cestovné je bezplatné.

Súprava nejazdí po koľajniciach, ale po betónovej doske na vzduchových vankúšoch rýchlosťou . Od októbra 2017 premáva s tromi vagónmi a kapacitou 400 miest.

Dejiny 
V 70. rokoch sa rozhodlo obecné zastupiteľstvo, že z lyžiarskeho strediska úplne vytlačí automobilovú dopravu. Preto vzniklo priamo na začiatku veľké parkovisko a ďalej bolo potrebné ísť autobusom. Autobusová doprava bola však veľmi vyťažená a rozhodlo sa v decembri 1984, že doprava sa presunie pod zem. Pre vyhĺbenie tunela bolo potrebné zmeniť hlavnú triedu na stavenisko. Výstavba prebiehala rok a systém bol otvorený v decembri roku 1985 a nahradil automobilovú dopravu.

Modernizácia 
Do apríla 2017 na trati premávala jedna dvojvozňová súprava s kapacitou 270 osôb, avšak pre stále sa zvyšujúci počet návštevníkov a to prevažne počas zimnej sezóny, od roku 2017 do roku 2019 prebiehajú v čase mimo sezónu rekonštrukčné práce. Modernizácia zahŕňa výmenu súpravy, rozšírenie staníc a upravenie profilu dráhy. Nová súprava má prepraviť až 3000 cestujúcich za hodinu, teda takmer dvojnásobok oproti predošlým 1600 cestujúcim. Taktiež sa má skrátiť cestovný čas z desiatich minút na deväť.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie a fotografie (po anglicky)
 Galéria staníc

Serfaus
Doprava v Tirolsku
Dniprovské metro

Dniprovské metro (, ) je podzemná rýchlodráha v Dnipru. V súčasnosti ho tvorí jedna linka so šiestimi stanicami.

Je to tretia podzemná rýchlodráha v Ukrajine. Funguje od roku 1995, v prevádzke je od 5:30 do 23:00 a ročne prepraví okolo 8 miliónov ľudí. Rozchod koľají je  a napätie je 824 V.

Dejiny a budúcnosť 
Metro bolo otvorené 29. decembra 1995 so šiestimi stanicami s dĺžkou . Ďalšie tri stanice na  dlhom úseku východne od súčasne prevádzkovanej trate sú vo výstavbe a s ich otvorením sa počíta do roku 2019. Perspektívne je plánovaná druhá linka, ktorá by mala viesť pod riekou Dneper. Celkovo by mala mať sieť dĺžkou  a tri linky.

Stanice 
Zo šiestich staníc je päť hlboko založených a jedna plytko založená. Štyri sú jednoloďové, jedna pilierová a jedna plytko založená pilierová trojloďová. Výzdoba staníc je v typickom sovietskom štýle, často je použitý mramor a ostatné druhy dekoratívneho kameňa.

Vozidlový park 
V prevádzky sú vozidlá série 81-71 podobné ako v Prahe, Budapešti a Varšave. V čase otvorenia metra jazdili v päťvozových súpravách, ktoré boli neskôr skrátené na troj a štvorvozové kvôli nízkemu využitiu podzemnej rýchlodráhy.

Stanice 
Prevádzkované stanice:
 Pokrovska
 Prospekt Svobody
 Zavodska
 Metalurhiv
 Metrobudivnykiv
 Vokzalna

Rozostavané stanice:
 Teatralna
 Centralna
 Muzejna

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie na stránkach Urbanrail.net 
 Informácie na stránkach mesta 
 Stránka o všetkých podzemných dráhach bývalého ZSSR  
 Profil prevádzky na stránke Subways.net 

Doprava v Dnipru
Metrá
Dnipro

Dnipro (; ) je štvrté najväčšie mesto na Ukrajine. Má rozlohu 397 km² a okolo 1 milióna obyvateľov. Je to oblastné mesto a dôležitý prístav na rieke Dneper.

Dnipro je významný priemyselný, ekonomický a dopravný uzol. V meste sa nachádza metalurgický a špeciálny priemysel. Najvýznamnejšie je hutníctvo železa, kovoobrábanie, výroba strojov a iný ťažký priemysel.  Mesto má svoje metro a medzinárodné letisko.

Názov 
V rokoch 1776 — 1796 bolo mesto pomenované Jekaterinoslav (), podľa ruskej cárovnej Kataríny II. Neskôr v rokoch 1796 — 1802 sa mesto nazývalo Novorossijsk (). Po smrti Pavla I. sa znovu začal používať názov Jekaterinoslav, ktorý zotrval až do sovietskej éry, kedy mesto premenovali na Dnepropetrovsk (; ), na počesť ukrajinského boľševického revolucionára Grigorija Petrovského. Toto pomenovanie vydržalo 90 rokov, kým ho 19. mája 2016 ukrajinský parlament v rámci odstraňovania sovietskych názvov zmenil na Dnipro (; ).

Dejiny 
Mesto bolo založené v roku 1783. Priemyselný rozvoj sa začal výstavbou železnice Donbas-Kryvyj Rih v roku 1884. Od roku 1887 v meste fungoval metalurgický závod s vysokou pecou, v nasledujúcich rokoch bola spustená aj valcovňa. Obyvatelia mesta sa zúčastnili ruskej revolúcie v rokoch 1905 - 1907.

Počas druhej svetovej vojny mesto 25. augusta 1941 okupovali nacistické vojská. Oslobodený sovietskymi vojskami bol až po viac než dvoch rokoch 25. októbra 1943.

V období po druhej svetovej vojne malo mesto štatút uzatvoreného mesta a bolo neprístupné pre osoby žijúce v zahraničí z dôvodu prítomnosti špeciálnej výroby rakiet a iných zbraní.

Referencie

Iné projekty 

 
Mestá na Ukrajine
Geografia Dnipropetrovskej oblasti
Nižnonovgorodské metro

Nižnonovgorodské metro je sieť dvoch liniek podzemnej rýchlodráhy v Nižnom Novgorode. Má dĺžku  a trinásť staníc, pričom denne prepraví okolo 150-tisíc ľudí.

Dejiny 
Mesto s vtedajším názvom Gorkij malo v 70. rokoch 20. storočia okolo milión obyvateľov, čo kládlo veľké nároky na dopravnú sieť a zástupcovia mesta sa rozhodli situáciu riešiť. Medzi rýchlodrážnou električkou a podzemnou dráhou zvíťazilo metro a stavať sa začalo v roku 1976.

Výstavba prvého úseku linky Avtozavodskaja trvala 8 rokov, úsek mal dĺžku  a mal šesť staníc, koncové stanice boli Moskovskaja v centre mesta a Proletarskaja v južnej časti, neďaleko vzniklo depo. Trať bola otvorená 20. novembra 1985, bol to desiaty systém podzemnej dráhy sprevádzkovaný vo vtedajšom ZSSR. Otvorenie neprebehlo hladko, pôvodne bolo naplánované na výročie októbrovej revolúcie, vzhľadom na komplikácie sa oneskorilo o dva týždne.

Prvá linka bola dvakrát predĺžená, prvýkrát v roku 1987 do stanice Komsomolskaja, druhýkrát v roku 1989 do stanice Park Kultury. Vzhľadom na pád ZSSR na začiatku 90. rokov 20. storočia sa mesto, podobne ako ostatné mestá v bývalom ZSSR, dostalo do problematickej ekonomickej situácie, termíny otvárania ďalších úsekov sa oneskorovali. Na konci roka 1993 dopravný podnik otvoril prvé tri stanice novej linky Sormovskaja, ktorá sa kríži s prvou linkou v stanici Moskovskaja kříží. Roku 2002 k Sormovskej linke pribudla stanica Bureviestnik, v súčasnosti sa pokračuje na stavbe ďalších staníc tejto linky.

Do budúcnosti existujú plány na rozšírenie siete na , obe linky sa majú predĺžiť a na druhej strane rieky Oka má vzniknúť tretia linka.

Chronológia otvárania jednotlivých úsekov 
 20. november 1985: Moskovskaja - Proletarskaja
 8. august 1987: Proletarskaja - Komsomolskaja
 15. november 1989: Komsomolskaja - Park Kultury
 20. december 1993: Moskovskaja - Burnakovskaja
 9. september 2002: Burnakovskaja - Bureviestnik
 4. november 2012: Moskovskaja - Gorkovskaja
 2027: Gorkovskaja - Nicolaevskaja (projekt)

Linky

Vozový park 
Vozový park metra tvoria súpravy série 81.717/714, produkované Mytiščinským závodom pri Moskve. Sú prevádzkované vo štvorvozňových súpravách. Napájanie je zabezpečené treťou prívodnou koľajnicou s napätím 825 V.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil prevádzky na stránkach Urbanrail.net (po anglicky)
 Galéria na stránkach Metrowalks.ru

Doprava v Nižnom Novgorode
Nižný Novgorod
Poráčsky potok

Poráčsky potok je potok na dolnom Spiši, v juhovýchodnej časti okresu Spišská Nová Ves. Je to ľavostranný prítok Slovinského potoka, meria 11,4 km a je tokom VI. rádu. 

Preteká v severnej časti Volovských vrchoch, v podcelku Hnilecké vrchy, v časti Galmus. Pramení na severnom svahu Bukovca () v nadmorskej výške cca  Najprv tečie na severoseverovýchod, esovito sa stáča a priberá najprv ľavostranný prítok zo severovýchodného svahu Holého vrchu (), následne pravostranný prítok prameniaci južne od Suchého vrchu (). Potom tečie na krátkom úseku na sever, zľava priberá krátky prítok prameniaci južne od obce Poráč, postupne sa stáča k východu a z ľavej strany priberá ďalšie dva krátke prítoky vznikajúce na území obce. Ďalej už pokračuje prevažne východným smerom, preteká Poráčskou dolinou a oddeľuje krajinársky hodnotné útvary, bralnaté Červené skaly na severe a masív Slovinskej skaly na juhu. V doline priberá postupne viaceré prítoky, najprv pri rekreačnej osade Poráčska Dolina pravostranný prameniaci severne od kóty 981,6 m a krátky ľavostranný prerezávajúci sa cez Červené skaly, potom pravostranný prítok spod Slovinskej hory (), nasleduje ľavostranný prítok prameniaci pod sedlom Nad Sejkovou (tiež sa prerezáva cez Červené skaly a neďaleko chaty Čierny bocian ústi v nadmorskej výške  do Poráčskeho potoka). Ďalej ešte priberá pravostranný prítok vznikajúci na juhovýchodnom svahu Matisovca () a krátky prítok prameniaci severovýchodne od vrchu Hŕbok (). Napokon preteká obcou Slovinky, kde zľava priberá posledný prítok, z južného svahu Bielej skaly () a na okraji obce sa v nadmorskej výške približne  vlieva do Slovinského potoka.

Potoky na Slovensku
Povodie Hornádu
Vodné toky v okrese Spišská Nová Ves
Kazanské metro

Kazanské metro je podzemná rýchlodráha, v ruskom meste Kazaň.

Vznik a plány do budúcnosti 
Prvý a zatiaľ jediný úsek dlhý  bol sprevádzkovaný 27. augusta 2005, staval sa od roku 1997. Okrem súčasnej jednej linky sa plánujú ďalšie dve (Vokzalnaja a Privolžsko-Savinovskaja), otvárané majú byť postupne v ďalších desaťročiach. Má byť vybudované aj ľahké metro, ktoré spojí letisko so zvyškom siete.

Opis prevádzky 
Metro má v súčasnosti v prevádzke jednu oranžovú linku, ktorá je označovaná ako Centrálna linka, ktorá má 5 staníc, a to konkrétne stanice Kremľovskaja, Ploščaď Gabdullja Tukaja, Sukonnaja Sloboda, Ametevo, Gorki. Väčšina staníc je podzemná, výnimkou je Ametevo, ktoré sa nachádza na moste nad diaľnicou. Stanice sú bohato zdobené, obkladané rôznymi druhmi kameňa. Tunely sú jednokoľajové, podobne ako v Londýne alebo Moskve. Všetky nápisy sú dvojjazyčné, v ruštine a tatárčine.

Galéria

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 Informácia na stránkach UrbanRail.net (po anglicky)
 Informácie na stránkach Metrosoyuza (po nemecky)
 Detailná stránka (po rusky)

Kazaň
Doprava v Kazani
Kazaň

Kazaň je mesto v európskej časti Ruska na ľavom brehu rieky Volgy. Má rozlohu 425,2 km²; 1,243 milióna obyvateľov a je administratívnym centrom Tatárska. Je veľkým priemyselným, obchodným a kultúrnym centrom, je najvýznamnejším centrom tatárskej kultúry. Leží na sútoku Volgy a rieky Kazanka. Takisto je aj významným prístavom a miestny kremeľ je na zozname Svetového dedičstva UNESCO.

Iné projekty

Partnerské mestá 
  Ankara, Turecko
  Braunschweig, Nemecko
  College Station, Texas, USA
  Džidda, Saudská Arábia
  Eskişehir, Turecko
  Istanbul, Turecko
  Nursultan, Kazachstan

 
Mestá v Rusku
Sídla na Volge
Geografia Tatárska
Global Business Network

Global Business Network GBN je globálny think tank. Zaoberá sa dlhodobými vývojovými trendmi a vypracovávaním dlhodobých scenárov budúceho vývoja s dôrazom na biznis a politiku. Global Business Network založili v roku 1987 Peter Schwartz, James Ogilvy, Lawrence Wilkinson, Stewart Brand a Napier Collyns. GBN sídli v Emeryville v štáte Kalifornia v USA. Vydáva spravodaje Deeper News a NETVIEW.

Externé odkazy 
 Global Business Network

Futurologické organizácie
Strategické myslenie
Scenárové myslenie
Scenáre
Organizácie založené v 1987
Organizácie v USA
Jekaterinburské metro

Jekaterinburské metro (rus. Екатеринбургский Метрополитен) je podzemná rýchlodráha pod ruským veľkomestom Jekaterinburg, predtým Sverdlovsk.

V súčasnosti ju tvorí jedna červená linka s deviatimi stanicami s dĺžkou 12,7 km. Jej súčasťou je depo (Depo Kalinovskoje), kde je umiestnených 56 vozňov typu 81-71, pôvodom z Mytiščinského závodu. Sú vypravované v štvorvozových súpravách, pričom stanice sú konštruované až na päťvozové. Rozchod koľají je 1 524 mm a v roku 2018 metro prepravilo 47,4 miliónov cestujúcich.

Dejiny 
Jekaterinburg sa začal počas priemyselnej revolúcie rýchlo rozvíjať a časom sa stal centrom celej oblasti Uralu. V 60. a 70. rokoch 20. storočia mal milión obyvateľov a začali vznikať prvé plány na výstavbu metra.

Projekt vzniku systému troch liniek s prestupným trojuholníkom bol schválený v roku 1980 a o dva roky neskôr sa začalo stavať. Vzhľadom na rozmanitosť terénu sa rozhodlo о kombinácii plytkého a hlbokého založenia staníc. Prvý úsek s troma stanicami (Prospekt Kosmonavtov, Uralmaš a Mašinostroitelej) bol otvorený ako trinásty systém metra v ZSSR 26. apríla 1991.

Zatiaľ čo Rusko zachvátila po rozpade ZSSR silná ekonomická kríza, ktorá v celej krajina utlmila výstavbu podzemných dráh, v Jekaterinburgu stavba pokračovala vďaka štedrým finančným injekciám prezidenta Borisa Jeľcina, pričom sa často predpokladá, že dôvodom bol Jeľcinov pôvod v tomto meste. V roku 1992 bola preto otvorená ďalšia stanica a o dva roky dve stanice, čím sa dĺžka metra zdvojnásobila. Posledné predĺženie bolo v roku 2002 s otvorením stanice Geologičeskaja.

V súčasnosti (2019) sa pracuje na dokončení prvej časti druhej linky so 4 stanicami.

Chronologický prehľad sprevádzkovania jednotlivých úsekov

Stanice 
 Prospekt Kosmonavtov
 Uralmaš
 Mašinostroitelej
 Uraľskaja
 Dinamo
 Ploščaď 1905 goda (plánovaná ako prestupná)
 Geologičeskaja (plánovaná ako prestupná)

Externé odkazy 
 Neoficiálna stránka o metre v Jekaterinburgu (po rusky)
 Profil prevádzky na stránkach Urbanrail.net (po anglicky)
 Galéria a informácie o prevádzke na stránkach Metametro.ru (po rusky)

Metrá
Metro
Pchjongjanské metro

Pchjongjanské metro je podzemná rýchlodráha v Pchjongjangu, ktorú tvoria dve linky nazývané Čolima a Hioksin. Je to jediný systém svojho druhu v Severnej Kórei.

Charakter prevádzky 
Sieť metra je kompletne podzemná, veľmi hlboko založená, pričom najhlbšia stanica sa nachádza až 120 metrov pod zemou. Každú trasu tvoria dva jednokoľajové tunely, stanice majú ostrovné nástupištia. Tie sú s povrchom spojené pomocou estakádových tunelov a ich konštrukcia umožňuje prípadné využitie v čase vojny ako kryty pre civilné obyvateľstvo. Výzdoba staníc je vo veľmi honosnom štýle socialistického realizmu s mozaikami, sochami a stenami obloženými dekoratívnymi druhmi kameňa.

Na rozdiel od všetkých miest sveta, kde názvy staníc zodpovedajú ich geografickému umiestneniu, tu sú všetky bez výnimky pomenované ideologicky podľa komunistických tém.

Vozidlový park 
V prevádzke sú vlaky čínskej a nemeckej výroby, v čase otvorenia jazdili východonemecké. Vo vlakoch na miestach určených na reklamu sú umiestnené portréty vodcu krajiny Kim Čong-ila a jeho otca Kim Ir-Sena.

Dejiny 
História tejto prevádzky začala v roku 1968, počas piatich rokov bol sprevádzkovaný prvý úsek s dĺžkou  so 6 stanicami na linke Čolima. Výstavba sa nezaobišla bez komplikácií, v roku 1971 došlo k nešťastiu pri razení tunela pod riekou Tedong. Podľa niektorých zdrojov tu zomrelo až 100 robotníkov, tunel zatiaľ nebol prerazený a kvôli tomu neexistuje spojenie medzi brehmi rieky. Celkovo bolo medzi rokmi 1973 a 1987 otvorených 5 úsekov, sieť sa rozrástla na  so sedemnástimi stanicami. Vzhľadom na zložitú ekonomickú situáciu krajiny výstavba nepokračuje, plánuje sa však tretia linka, čím by v centre mesta vznikol prestupný trojuholník ako napríklad v Prahe alebo Kyjeve.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka detailne zameraná na Pchjongjanské metro s mnohými fotografiami 
 Profil prevádzky na stránkach Urbanrail.net 

Doprava v Pchjongjangu
Pchjongjang
Karmelit

Karmelit (hebr. כרמלית) je podzemná rýchlodráha v izraelskom meste Haifa. Je pomenovaná podľa hory Karmel, na ktorej sa väčšina mesta rozkladá.

Charakter prevádzky 
Systém bol otvorený v roku 1959, o 30 rokov bol zrenovovaný v rokoch 1986-1992 a od začiatku 90. rokov 20. storočia je opäť v prevádzke. 

Patrí medzi najmenšie systémy svojho druhu na svete, tvorí ho jedna linka so šiestimi stanicami s dĺžkou 1800 metrov. Jednokoľajová trať s jednou výhybňou prekonáva prevýšenie 274 metrov, ide teda skôr o podzemnú lanovku ako o skutočné metro. Vozový park tvoria dve dvojvozové súpravy.

Karmelit býva často označovaný ako najmenší systém metra na svete, hoci napríklad Tünel v Istanbule je ešte kratší a v Karlových Varoch v Česku sa tiež nachádzajú veľmi krátke podzemné lanovky, ktorých dĺžka sa počíta na desiatky alebo stovky metrov.

Význam 
Kvôli malému počtu staníc a veľmi malej dĺžke nie je význam tohto systému pre dopravu významný, pretože väčšinu cestujúcich prepravujú autobusy súkromných dopravcov. Koncentrácia obyvateľstva v jednotlivých častiach mesta sa za 50 rokov od otvorenia Kermelitu zmenila a význam a vyťaženie jednotlivých staníc sa znížilo. Hoci prebehlo viacero diskusií o predĺžení systému do hustejšie obývaných častí mesta, vzhľadom na finančné možnosti, ktoré boli veľmi obmedzené, sa nezačalo realizovať žiadne rozšírenie.

Podľa správy za rok 2004 publikovanej v nasledujúcom roku a spracovanej podľa miestneho dopravného prieskumu počet cestujúcich Karmelitu stále klesá, denne ho používa okolo 2000 ľudí. Celá prevádzka je stratová, a to od roku 1992, kedy bola dokončená rekonštrukcia. Správa vyčíslila finančné straty medzi rokmi 1992 a 2003 na 191 miliónov izraelských šekelov.

Postavenie 
Na začiatku 21. storočia je Karmelit jediným systémom svojho druhu v Izraeli. Existujú projekty na výstavbu podzemných dráh v Jeruzaleme a Tel Avive, tie ale nespadajú do kategórie podzemných dráh, ktorých realizácia by bola možná v dohľadnej dobe.

Stanice 
 Kikar Pariz (Parížske námestie)
 Solel Bone
 Ha-nevijim
 Masada 
 Bnej Cion 
 Gan Ha-em

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Official Carmelit
 Informácie na stránkach Urbanrail.net 
 Podrobná mapa

Haifa
Haifa
Soulské metro

Soulské metro (kór. 수도권 전철) je systém podzemných rýchlodráh v jukohórejskom meste Soul a okolí. Patrí medzi najzaťaženejšie metrá na svete, denne prepraví vyše 8 miliónov cestujúcich na desiatich linkách. Systém obsluhuje Soul, okolitú provinciu Kjonggido a mesto Inčhon, pričom sa napája aj na sieť podzemnej rýchlodráhy v tomto meste. Od roku 2005 obsluhuje provincie Čhonan a Čungnam.

Celková dĺžka liniek je okolo 287 km okrem liniek Korail. Okolo 70 percent celkovej dĺžky tratí sa nachádza pod zemou.

Dejiny 
Predchodca metra, systém Korail, začal jazdiť na Linke 1 v roku 1974. Linky 2, 3 a 4 boli otvárané koncom 70. rokoch a v 80. rokoch 20. storočia. Spoločnosť SMRT bola založená v roku 1994 na prevzala prevádzku liniek 5 až 8.

Linky 

Soul
Doprava v Soule
James Ogilvy

James (Jay) A. Ogilvy (* 29. február 1964) je americký podnikateľ, poradca, konzultant a futurológ.

Kariéra 
Je spoluzakladateľom Global Business Network (GBN) medzinárodného intuitivného think tanku a konzultačnej firmy v Emeryville v štáte Kalifornia v USA.
Zaoberá sa scenárovým myslením a scenárovým plánovaním.

Dielo 
James Ogilvy napísal a publikoval knihy a publikácie The Emergent Paradigm. Changing Patterns of Thought and Belief (1979), Many Dimensional Man. Decentralizing Self, Society and Sacred (1979), Seven Tomorrows. Toward a Voluntary History (1982), Futures Studies and the Human Sciences: The Case for Normative Scenarios (1992), Next Leap. Scenarios for China´s Future (1998), China´s Future. Scenarios for the World´s Fastest Growing Economy, Ecology and Society (2000), Creating Better Futures. Scenario Planning as a Tool for a Better Tomorrow (2002).

Bibliografia 
 Ogilvy, James A. (editor): Self and World. Harcourt Brace Jovanovich, 1971
 Ogilvy, James A.: Many Dimensional Man.  Decentralizing Self, Society and Sacred. Oxford University Press, 1977
 Ogilvy, James A., Schwartz, Peter, Hawken, Paul: Seven Tomorrows. Toward a Voluntary History. Bantam, 1980
 Ogilvy, James A.: Revisioning Philosophy. State University of New York Press, 1991
 Ogilvy, James A.: Living Without a Goal. Doubleday Currency, 1995
 Schwartz, Peter, Ogilvy Jay: The Next Leap. Scenarios for China´s Future. Jossey-Bass Inc., San Francisco 1999
 Ogilvy, Jay A., Flower, Joe, Schwartz, Peter: China´s Futures. Scenarios for the World´s Fastest Growing Economy, Ecology and Society. John Wiley and Sons, Incorporated, 2000
 Ogilvy, James A.: Creating Better Futures: Scenario Planning as a Tool for a Better Tomorrow. Oxford University Press, 2002

Externé odkazy 
 Global Business Network

Futurológovia
Strategické myslenie
Scenárové myslenie
Narodenia v 1964
Narodenia 29. februára
Podnikatelia USA
Brighton

Brighton je mesto v Anglicku na južnom pobreží, ktoré spolu so susedným mestom Hove tvorí celok Brighton and Hove. Brighton je jedno z najväčších a najznámejších letovísk v Spojenom kráľovstve. Žije tu okolo 160-tisíc obyvateľov. Mesto je súčasťou konurbácie, ktorá sa tiahne pozdĺž pobrežia, kde žije okolo 480-tisíc obyvateľov.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rada mesta Brighton and Hove
 Turistické informácie o Brighton and Hove
 Brightonské múzeá a galérie
 Výlety v okolí Brighton a Hove

 
Mestá v Anglicku
Typové označenie električiek ČKD

Typové označenia električiek ČKD sú zostavované z písmen a číslic nasledovným spôsobom (platí pre základné modely, nie pre rôzne rekonštrukcie):

Štandardné vozidlá 
1. miesto
 T – označuje štvornápravový motorový električkový vozeň
 B – označuje štvornápravový vlečný električkový vozeň

2. miesto
 označuje typový rad (generáciu): 1 – 7 (do roku 1960 boli používané rímske číslice (I, II, III))

3. miesto (používané až od polovice 70. rokov)
Označenie vzdialenosti otočných čapov podvozkov a zároveň jednosmernosti či obojmesrnosti vagóna:
 A = 6,7 m (jednosmerné vozidlo)
 B = 7,5 m (jednosmerné vozidlo)
 C = 6,7 m (obojsmerné vozidlo)
 D = 7,5 m (obojsmerné vozidlo)

4. miesto (používané až od polovice 70. rokov)
Označenie šírky vozidla:
 2 = 2,2 m
 5 = 2,5 m
 6 = 2,6 m

5. miesto (do polovice 70. rokov 3. miesto)
Exportné prevedenie: B (Bulharsko), D (NDR), H (Maďarsko), K (Severná Kórea), R (Rumunsko), SU (Sovietsky zväz), SUCS (upravená verzia pôvodne pre Sovietsky zväz dodávaná česko-slovenským dopravným podnikom), YU (Juhoslávia), CS (Česko-Slovensko, nepoužívalo sa vždy, niekedy bola pozícia vynechaná)

POZOR: U električiek T3R znamená R rekonštrukcia, u električiek T3RF znamená RF (pravdepodobne) Ruská federácia.

Príklady: 
T6B5SU – štvornápravový motorový vozeň, 6-tej generácie, jednosmerný (vzdialenosť čapov = ), so šírkou  v prevedení pre Sovietsky Zväz
T3 – štvornápravový motorový vozeň 3-tej generácie pre Česko-Slovensko.
T3CS – štvornápravový motorový vozeň 3-tej generácie pre Česko-Slovensko.

Kĺbové električky

Električky zo 60. rokov 

1. miesto
 K – označuje šesťnápravový kĺbový motorový električkový vozeň

2. miesto
 označenie typového radu (generácie): 1, 2 alebo 5

3. miesto
Exportné prevedenie: AR (Arabská republika = Egypt), SU (Sovietsky zväz), YU (Juhoslávia), CS (Česko-Slovensko, nepoužívalo sa vždy, niekedy bola pozícia vynechaná)

Priklad: K2YU – šesťnápravový motorový kĺbový električkový vozeň, v prevedení pre Juhosláviu

Električky zo 70. až 90. rokov 
1. miesto
 K – označuje kĺbový električkový vozeň
 R – označuje rýchlodrážny kĺbový električkový vozeň

2. miesto
 T – označuje motorový električkový vozeň 
 B – označuje vlečný električkový vozeň

3. miesto (až od polovice 70. rokov)
Označenie počtu náprav: 4, 6 alebo 8

4. miesto (až od polovice 70. rokov)
Označenie vzdialenosti otočných čapov podvozkov a zároveň jednosmernosti či obojmesrnosti vagóna:
 A = 6,7 m (jednosmerný vagón)
 B = 7,5 m (jednosmerný vagón)
 C = 6,7 m (obojsmerný vagón)
 D = 7,5 m (obojsmerný vagón)

5. miesto (až od polovice 70. rokov)
Označenie šírky vozidla:
 2 = 2,2 m
 5 = 2,5 m
 6 = 2,6 m

6. miesto (do polovice 70.rokov 3.miesto)
Exportné prevedenie: D (NDR), K (Severná Kórea), M (Manila – hlavné mesto Filipín), SU (Sovietsky zväz), YU (Juhoslávia), CS (Česko-Slovensko, nepoužívalo sa vždy, niekedy bola pozícia vynechaná)
Pri nízkopodlažných vozidlách sa namiesto prevedenia vždy používalo N.

Poznámka: Neplatí pre typ RT6 (RT6S; S = Siemens AG).

Príklad: KT8D5SU – osemnápravový motorový kĺbový vozeň, obojsmerný (vzdialenosť čapov je ), šírka vozidla je , v prevedení pre Sovietsky zväz
Extropia

Extropia je mierou inteligencie systému, jeho informovanosti, energie, života, vitality, rôznorodosti, komplexity a schopnosti rastu. Je opakom entropie. Tento pojem vyvinul T. O. Morrow (vlastným menom Tom Bell) v januári 1988. Koncept rozpracoval extropista Max More.

Extropisti sa hlásia k spontánnemu poriadku, čo v ich poňatí znamená podporovanie decentralizovaných a dobrovoľných procesov správy spoločnosti, podporovanie tolerancie, slobodného trhu, rozdielnosti myslenia s dlhodobým výhľadom, osobnej zodpovednosti a slobody.

Bibliografia 

More, Max (collector): Lextropicon. Extropian Neologism. Extropy Institute, Revised January 2002, http://spock.extropy.org/ideas/lextropicon.html

Externé odkazy 
 https://www.wikiwand.com/sk/Extropia
 

Futurológia
Transhumanizmus
Extropy

Extropy: Journal of Transhumanist Solutions je časopis, ktorý vydáva Extropy Institute. Založili ho extropiáni Max More a T. O. Morrow ( vlastným menom Tom Bell ). Prvé číslo vyšlo pod názvom Extropy: Vaccine for the Future Shock. Toto číslo vyšlo s datovaním august / september 1988. Dohromady bolo publikovaných 17 čísiel. Jeho elektronická verzia sa nachádza na web stránke Extropy Institute.

Odkazy 
http://www.extropy.org/extropyonline.htm
http://www.extropy.org/publications.htm
http://spock.extropy.org/ideas/lextropicon.html
http://web.archive.org/20080808155749/members.aol.com/t0morrow/T0Mpage.html
http://www.maxmore.com/ 

Transhumanizmus
Futurologické časopisy
Časopisy v USA
Brokovnica

Brokovnica je lovecká, športová a obranná (zriedkavo, ale stále častejšie aj vojenská a policajná) ručná strelná zbraň strieľajúca hromadnou (brokovou), jednotnou, alebo podkalibernou strelou. Má jednu alebo niekoľko hlavní s hladkým vývrtom (výnimočne s drážkovaným vývrtom pre presnejšiu streľbu z jednotnými strelami). Býva spravidla jednoranná, opakovacia alebo samonabíjacia, pri vojenskom určení aj automatická. 
V loveckej terminológii sa jednoranná brokovnica s jednou hlavňou nazýva jednotka, s dvomi hlavňami vedľa seba dvojka, s dvomi hlavňami nad sebou broková kozlica, s tromi hlavňami usporiadanými do trojuholníku brokový troják. 

Brokovnica má osobitný spôsob označenia kalibru. Kaliber neoznačuje priemer hlavne, ale počet olovených gulí rovnakého priemeru vyrobených z jednej anglickej libry olova (0,453 kg), ktoré prejdú posuvne vývrtom hlavne. Kaliber hlavne 4 potom zodpovedá priemeru vývrtu hlavne 26,5 mm, kaliber 10 priemeru 19,7 mm, kaliber 12 priemeru 18,5 mm, kaliber 16 priemeru 16,8 mm, kaliber 20 priemeru 15,6 mm, kaliber 24 priemeru 12,7 mm. Najrozšírenejší je kaliber 12, 16 a 20. Ostatné sú pomerne zriedkavé. Kaliber 4 majú napríklad československé vojenské signálne pištole.

Iné projekty
Camille Pissarro

Jacob Camille Pissarro (* 10. júl 1830, Charlotte Amalie – † 13. november 1903, Paríž) bol francúzsky maliar a kresliar, najstarší z členov skupiny francúzskych impresionistov.

Maľoval život na francúzskom vidieku, hlavne krajiny, ako aj scény z Montmartru. Vyučoval maliarstvo, medzi jeho žiakov patrili aj Paul Gauguin a Paul Cézanne.

Životopis 
Narodil sa na ostrove St. Thomas v Antilách, umrel v Paríži. Bol synom portugalského žida a kreolky a iba po dlhých bojoch mu dovolili ísť do Paríža, vtedy už mal dvadsaťpäť rokov. Pissarro je maliar, ktorý sa najviac priblížil k prírode. Celý život zachytával svoje dojmy, ktorým dospel pri pozorovaní rozmanitých prejavov prírody. Začal pracovať pod dohľadom Corota, no keď sa pripojil k mladým umelcom združeným okolo Maneta, starý učiteľ sa ho zriekol.

Dielo 
Pissarro prešiel rozličnými fázami vývoja, v jeho počiatkoch sa stretávame s vplyvom Corota a Courbeta. Neskôr sa začína vyjasňovať farebnosť v jeho dielach. K rozhodujúcemu kroku prichádza po roku 1870, keď bol v londýnskom exile (utiekol pred povolávacím rozkazom). Vrcholom jeho impresionistickej tvorby je obdobie v rokoch 1870 až 1880. Jeho tvorba sa v tomto období vyznačuje farebnými objavmi, samo svetlo sa stáva „námetom“, hlavným činiteľom na obraze. Vábia ho zlatisté a striebristé efekty, zelené a krehké lístie, rozkvitnuté stromy, obilné polia, potoky a barančeky na oblohe. Krásne zachytenie krajiny môžeme vidieť v jeho obraze Vchod do dediny. Pissarro v obraze Trieda opery zachytáva moment zo života mesta, tu už odstupuje od silnej prezentácii svetelných efektov, používa pastelové farby. Pissarro zasvätil posledné roky života hľadaniu novej slobody prejavu. Na základe impresionistickej a divizionistickej skúsenosti sa dopracoval k jemnému dôkladnému umeniu a k istej kresbe.

Iné projekty

Galéria 
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.

Narodenia v 1830
Úmrtia v 1903
Francúzski maliari
Impresionistickí maliari
Osobnosti pochované na Père-Lachaise
St. James’s Park

St. James’s Park je jedným z Kráľovských parkov v Londýne. Nachádza sa na východ od Buckinghamského paláca a na západ od Downing Street v štrvrti St. James's v mestskom obvode City of Westminster. Jeho severnú hranicu tvorí ulica The Mall.

Dopravné spojenie 
Najbližšie stanice London Underground:
 St. James’s Park (Circle a District Line)
 Westminster (Circle, District a Jubilee Line)
 Victoria (Circle, District a Victoria Line)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 

Londýnske parky a voľné priestranstvá
City of Westminster
Vannevar Bush

Vannevar Bush (* 11. marec 1890, Everett, Massachusetts, USA – † 30. jún 1974, Belmont, Massachusetts, USA) bol americký vedec, štátny úradník, vizionár a profesor elektrického inžinierstva.

Kariéra 
V roku 1945 v článku As We May Think publikovanom v časopise The Athlantic Monthly navrhol projekt zariadenia Memex, fungujúceho na princípe hypertextu. V roku 1945 ako riaditeľ Office of Scientific Research and Development publikoval správu nazvanú Science The Endless Frontier. A Report to the President (Veda nekonečná hranica - Správa pre prezidenta). Vykonával funkcie viceprezidenta Massachusetts Institute of Technology (MIT), prezidenta Carnegie Institution vo Washingtone DC v USA. Pôsobil ako vedúci National Defense Research Committee.

Dielo 
Napísal a vydal knihy a publikácie

 As We May Think (1945)
 Science The Endless Frontier. A Report to the President  (1945)
 Memex Revisted (1967)

Bibliografia

Knihy 
 Bush, Vannevar: Science The Endless Frontier. A Report to the President. United States Government Printing Office, Washington, D.C. 1945

Články 
 Bush, Vannevar: As We May Think. In: The Athlantic Monthly, July 1945, http://www.theatlantic.com/doc/194507/bush

Knihy o ňom 
Zachary, G. Pascal: Endless Frontier. Vannevar Bush, Engineer of American Century. Free Press, 197, ISBN 0-02-935673-3

Články o ňom 
 Zachary, G. Pascal: The Godfather. Wired 5.11 November 1997, http://www.wired.com/wired/archive/5.11/es_bush.html?%20

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.boxesandarrows.com 
 Internet Pioneers 

Futurológovia
Priekopníci informatiky
Informatici USA
Vedci USA
Absolventi MIT
Osobnosti z Massachusetts
Robert Zubrin

Robert Zubrin (* 19. apríl 1952) je americký vizionár, aerokozmický inžinier, spisovateľ a publicista.

Kariéra 
Robert Zubrin je zástancom osídľovania Marsu a migrácie do kozmu. V roku 1988 založil Mars Society. Je prezidentom International Mars Society.

Dielo 
Napísal a publikoval knihy:
 The Case for Mars. The Plan to Settle Red Planet and Why We Must (spoluautor) (1996)
 Islands in the Sky. Bold New Idea for Colonizing Space (spolueditor) (1996)
 Mars: Humanity´s Next Giant Leap (1999)
 Entering Space. Creating a Spacefaring Civilization (2000)
 First Landing (2002)
 On the Mars. Colonizing a New World (spolueditor) (2002)
 The Holy Land (2003)
 Mars on Earth. The Adventures of Space Pioneers in the High Arctic (2003)

Externé dkazy 
 Mars Society
 Mars Stuff

Futurológovia
Transhumanizmus
Osídľovanie vesmíru
Spisovatelia USA
Publicisti USA
Inžinieri USA
Île de l’Est

Île de l'Est (doslova východný ostrov, 10 × 19 km) je najvýchodnejší ostrov Crozetových ostrovov. Je to vlastne pozostatok vyhasnutého stratovulkánu prevažne bazaltového zloženia, silne erodovaného  glaciálnou činnosťou. Je to najstarší ostrov súostrovia, ale na východnej strane sa nachádzajú mladšie troskové kužele, pravdepodobne holocénneho veku.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - ostrov Île de l'Est na Global Volcanism Program 

Sopky zámorských území Francúzska
Sopky Indického oceánu
Stratovulkány
Crozetove ostrovy
Île de la Possession

Île de la Possession (doslova "ostrov vlastníctva") je najväčší ostrov Crozetových ostrovov - 150 km2. Nachádza sa západne od Île de l’Est, spolu tvoria východnú skupinu súostrovia. Celý ostrov je vlastne neaktívny stratovulkán s centrom na západnej strane ostrova, ktorého základňu obkolesujú početné troskové kužele a povrch je značne erodovaný.

Sopečná činnosť začala v miocéne a mala niekoľko fáz. Posledná fáza nasledovala až po skončení posledného zaľadnenia (teda až v holocéne) a vytvorila niekoľko mlado vyzerajúcich troskových kužeľov, roztrúsených po celom povrchu ostrova. Podľa niektorých vedcov sú troskové kužele na západnom úbočí hlavnej vulkanickej stavby staré len niekoľko storočí.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - ostrov Île de la Possession na Global Volcanism Program

Iné projekt 

Sopky zámorských území Francúzska
Sopky Indického oceánu
Stratovulkány
Crozetove ostrovy
Île aux Cochons

Île aux Cochons (doslova "ostrov s prasatami/prasací ostrov", 8 × 10 km) sa nachádza na západnom konci Crozetových ostrovov. Masív ostrova tvorí vyhasnutý stratovulkán, jeho vrchol je ukončený malou kalderou a boky sú pokryté viac než 60-timi mladými troskovými kužeľmi. Kužeľ Morne Rouge na východnom úpätí je podobného veku, ako najmladšie troskové kužele na Île de la Possession - pár stovák rokov.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - ostrov Île aux Cochons na Global Volcanism Program 

Sopky zámorských území Francúzska
Sopky Indického oceánu
Stratovulkány
Crozetove ostrovy
James Bond

James Bond je hlavná postava rovnomennej série kníh od Iana Fleminga a filmov. James Bond je agent britskej tajnej služby MI6 pod číslom 007. Výnimkou je film Licence to Kill (Povolenie zabíjať) a čiastočne aj No time to die (Nie je čas zomrieť), kde James Bond odíde z MI6 a koná na vlastnú päsť.

Celkovo sa táto postava objavila v štrnástich originálnych knihách Iana Fleminga, obrovskom množstve kníh iných autorov, ktorí túto postavu prevzali a v 25 „oficiálnych“ filmoch.

Film Dych života (The Living Daylights) sa odohráva okrem iného aj v Česko-Slovensku, konkrétne v ešte komunistickej Bratislave.

 
Fiktívne postavy
Literárne postavy
Sfilmované knihy
Kill ’Em All

Kill 'Em All je prvý štúdiový album americkej thrashmetalovej kapely Metallica. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 4 milióny kusov a celosvetový predaj prekročil 9 miliónovú métu.

Zoznam skladieb
 „Hit the Lights“ (Hetfield, Lars Ulrich) – 4:17
 „The Four Horsemen“ (Hetfield, Ulrich, Mustaine) – 7:13
 „Motorbreath“ (Hetfield) – 3:08
 „Jump in the Fire“ (Hetfield, Ulrich, Mustaine) – 4:41
 „Anesthesia) Pulling Teeth“ (Burton) – 4:14
 „Whiplash“ (Hetfield, Ulrich) – 4:09
 „Phantom Lord“ (Hetfield, Ulrich, Mustaine) – 5:01
 „No Remorse“ (Hetfield, Ulrich) – 6:26
 „Seek & Destroy“ (Hetfield, Ulrich) – 6:55
 „Metal Militia“ (Hetfield, Ulrich, Mustaine) – 5:11

Zostava 
 James Hetfield - spev, rytmická gitara      
 Kirk Hammett - sólová gitara
 Lars Ulrich - bicie 
 Cliff Burton - basová gitara

Zaujímavosti 
 Pieseň „The Four Horsemen“ pôvodne napísal Dave Mustaine a mala názov „The Mechanix“. Metallica ju hrala často na svojich prvých koncertoch. Po Mustaineovom odchode, Hammett pridal pomalú, melodickú strednú sekciu. Hetfield napísal nový text a kapela ju premenovala na „The Four Horsemen“. Mustaine ponechal zrýchlenú verziu tejto piesne, vypustil The z názvu a dostala sa na prvý album Megadeth, Killing Is My Business... And Business Is Good!.
 Album sa mal pôvodne volať Metal Up Your Ass ale vydavateľstvo tento názov odmietlo. Cliff Burton na to reagoval slovami "Kill 'em all!" („Všetkých ich zabite!“), čo následne skupina použila ako nový názov.

Albumy Metallicy
Kill 'Em All
Kill 'Em All
Mankala

Mankala (angl. Mancala) je súhrnný názov doskových hier pochádzajúcich z Afriky a niektorých oblastí Ázie. V histórii týchto oblastí zohrali porovnateľnú ulohu, ako napr. šach v Európe.

Pravidlá 
Základom všetkých mankalových hier je doska obvykle tvorená 14 jamkami. Na každej strane je 6 menších jamiek a po krajoch sa nachádzajú 2 veľké jamky. Na začiatku sa do každej jamky umiestni určitý počet kameňov. Hráči sa v ťahaní striedajú a ťahajú tak, že zoberú všetky kamene z niektorej jamky a rozsypú ich po jednom v protismere hodinových ručičiek. Úlohou je spravidla nazbierať viac kameňov ako súper.

Varianty 
Pravidlá mankalových hier sa zvyknú viac či menej líšiť, najznámejšie varianty sú:
 Kalah
 Oware
 Sungka

Externé odkazy 
 mankala (oware) v slovenčine
 mankala (kalah) v slovenčine

Doskové hry
Ride the Lightning

Ride the Lightning je druhý štúdiový album Metallicy, vydaný 27.jula 1984. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 7 miliónov kusov a celosvetový predaj prekročil 20 miliónovú métu.

Charakteristika 
 Ride the Lightning je často oslavovaný fanúšikmi  ako klasika thrash metalového žánra, a je spájajúci mostík medzi albumami Kill ’Em All a Master of Puppets, posúvajúci thrash metal od jeho debutu k progresívnej a viac vyvinutej oblasti na albume Master of Puppets a ...And Justice for All.
 Ride the Lightning obsahuje šialenú rýchlosť Kill ’Em All v skladbe ako „Trapped Under Ice“, ale obsahuje aj dlhšie, symfonickejšie ladené skladby ako záverečná 9 minútová inštrumentálka „The Call of Ktulu“.
 Ride the Lightning je označovaný ako prvý z "neoficiálnej trilógie" albumov Metallicy, ktoré prejavujú určitú podobnosť v koncepte. Za "trilógiu" sú považované najmä inštrumentálne skladby, ktoré robia metal vážnejším a sú to zároveň najviac rešpektované diela Metallicy.
 Ride the Lightning sa umiestnil na 3. mieste v zozname zostavenom na metal-rules.com a v rebríčku Top 100 Metal Albums of All Time.

Kontroverzia 
So stúpajúcou kritickou a komerčnou pozornosťou na tento album, kapela bola prvýkrát obvinená z priklonenia sa ku komercii, a to kvôli pomalšiemu tempu skladieb ako napr. „Fade to Black“, aj keď mnoho fanúšikov oponovalo, že práve táto zmena, viditeľná na albume Ride the Lightning, pomohla Metallice stať sa takou dôležitou kapelou vo svojom žánri. Tieto obvinenia boli ale neporovnateľné s tými, ktorým kapela čelila po vydaní albumu Metallica v roku 1991, či pri vydaní albumu Load v roku 1996 a v roku 2003 pri albume St. Anger.

Zoznam skladieb 
 „Fight Fire with Fire“ (Burton, Hetfield, Ulrich) – 4:45
 „Ride the Lightning“ (Burton, Hetfield, Mustaine, Ulrich) – 6:41
 „For Whom The Bell Tolls“ (Burton, Hetfield, Ulrich) – 5:09
 „Fade to Black“ (Burton, Hammett, Hetfield, Ulrich) – 6:59
 „Trapped Under Ice“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 4:08
 „Escape“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 4:24
 „Creeping Death“ (Burton, Hammett, Hetfield, Ulrich) – 6:35
 „The Call of Ktulu“ (Burton, Hetfield, Mustaine, Ulrich) – 8:55

Zostava 
 James Hetfield - spev a rytmická gitara 
 Kirk Hammett - rytmická a sólová gitara
 Lars Ulrich - bicie 
 Cliff Burton - basová gitara

Single 
 „Fade to Black“ bol vydaný ako promo singel v roku 1984.
 „For Whom the Bell Tolls“ bol vydaný ako promo singel, s dvoma verziami tejto skladby, upravená verzia na strane A a albumová verzia na strane B.
 Druhá strana singla „Creeping Death“ bol pôvodný „Garage Days Revisited“, ktorý obsahoval „Am I Evil?“ od kapely Diamond Head a „Blitzkrieg“ od kapely Blitzkrieg.

Zaujímavosti 
 V piesňach „Ride the Lightning“ a „The Call of Ktulu“ je uvedený ako autor aj Dave Mustaine, napriek tomu, že v kapele nepôsobil už rok. Niektoré riffy z „The Call of Ktulu“ počuť v skladbe od Megadeth „Hangar 18“.

Albumy Metallicy
Hudobné albumy z 1984
Panorama Towers (Bratislava)

Panorama Towers (predtým Panorama City) je administratívno-bytový komplex na Landererovej ulici v Bratislave. Dvojica vežiakov je v súčasnosti druhými najvyššími obytnými budovami na Slovensku, hneď po Klingerke, ktorá prevzala toto prvenstvo s výškou 115 metrov. Tvoria ich dve 33-podlažné, 112 metrov vysoké veže trojuholníkového pôdorysu. Vo vežiach sa nachádza 606 bytov, súčasťou projektu sú aj kancelárske priestory vysokého štandardu. Názov Panorama Towers má znamenať, že budovy výrazným spôsobom ovplyvnia panorámu mesta Bratislava a panoramatický výhľad na mesto bude z oboch veží. Objekt dizajnoval španielsky architekt Ricardo Bofill, a samotný projekt spracovala kancelária PT spol. s r. o., pod taktovkou architekta Juraja Hermanna. Projekt bol niekoľko krát upravovaný a prípravná fáza pred realizáciou trvala niekoľko rokov. Výstavba sa začala v júli 2013 a kolaudácia prebehla v roku 2016. Developerom je J&T REAL ESTATE, A. S. (JTRE) spriaznený s J&T.

Panorama Towers sa nachádza v bezprostrednej blízkosti zrekonštruovanej výškovej budovy Tower 115 a v oblasti, kde je vo výstavbe alebo v pláne viacero výškových budov a mrakodrapov (Sky Park, Twin City, Eurovea 2).

Súčasťou projektu bolo aj zbúranie budovy, ktorá sa nachádzala vedľa Tower 115 a slúžila ako centrála TASR.

Iné projekty

Pozri aj 
 Zoznam výškových budov v Bratislave

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka budovy
 Článok o projekte na etrend.sk

Výškové budovy v Bratislave
Architektúra z 2014
Ray Kurzweil

Ray Kurzweil (* 12. február 1948) je americký vizionár, inovátor, futurológ, mysliteľ a high-tech podnikateľ.

Kariéra 
Je vynálezcom prvého stroja pre slepcov, ktorý transformuje písaný text na reč. Je zakladateľom a vedúci firmy Kurzweil Technologies, Inc. Zaoberá sa spojením ľudskej senzitivity a umelej inteligencie. Zaoberá sa tiež počítačovým komponovaním hudby, rozpoznávaním písma a počítačovou syntézou a rozpoznávaním reči. Tvrdí, že v roku 2030 budú ľudia schopní downloadovať svoj mozog do počítača. Zaoberá sa singularitou.

Bibliografia 
 Kurzweil, Ray: The Age of Intelligent Machines. MIT Press, Cambridge, Massachusetts 1990, ISBN 0-262-11121-7 
 Kurzweil, Ray: The Age of Spiritual Machines. When Computers Exceed Human Intelligence. Viking Penguin, 1999, Viking, Penguin Books, New York, New York, 2000, ISBN 0-670-88217-8
 Kurzweil, Ray (editor): The Ray Kurzweil Reader. A collection of essays by Ray Kurzweil published on KurzweilAI.net 2001-2003. KurzweilAI.net, 2003, on-line verzia na http://media.kurzweilai.net/kain/pub/RayKurzweilReader.pdf
 Kurzweil, Ray, Grossman, Terry: Fantastic Voayage. Live Long Enough to Live Forever. Rodale, 2004
 Kurzweil, Ray: The Singularity is Near. When Humans Transcend Biology. Viking, A Member of Penguin Group, Inc., New York, New York 2005, ISBN 0-670-03384-7
 Richards, Jay W. (editor), Kurzweil, Ray, Gilder, George, F., Searle, John, Dembski, William, Denton, Michael, Ray, Thomas: Are We Spiritual Machines ? Ray Kurzweil vs. The Critics of Strong A.I. Discovery Institute, 2002
 Kurzweil Ray, How to Create a Mind: The Secret of Human Thought Revealed, ISBN 978-1-101-60110-5 vydané 13. novembra 2012

Filmografia 
 Transcendent Mandokumentárny film z roku 2009

Externé odkazy 
 KurzweilAI.net 

Futurológovia
Transhumanizmus
Podnikatelia USA
Absolventi MIT
Metallica (album)

Metallica (Black Album) je piaty štúdiový album americkej thrash metalovej kapely Metallica. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 17 miliónov kusov a celosvetový predaj prekročil 35 miliónovú métu.

Zoznam skladieb 
 „Enter Sandman“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 5:29
 „Sad but True“ (Hetfield, Ulrich) – 5:24
 „Holier Than Thou“ (Hetfield, Ulrich) – 3:47
 „The Unforgiven“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 6:26
 „Wherever I May Roam“ (Hetfield, Ulrich) – 6:42
 „Don't Tread On Me“ (Hetfield, Ulrich) – 3:59
 „Through the Never“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 4:01
 „Nothing Else Matters“ (Hetfield, Ulrich) – 6:29
 „Of Wolf and Man“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 4:16
 „The God That Failed“ (Hetfield, Ulrich) – 5:05
 „My Friend of Misery“ (Newsted, Hetfield, Ulrich) – 6:47
 „The Struggle Within“ (Hetfield, Ulrich) – 3:51

Zostava 
 James Hetfield - spev, rytmická gitara      
 Kirk Hammett - rytmická a sólová gitara
 Lars Ulrich - bicie 
 Jason Newsted - basová gitara

Single 
 „Enter Sandman“ - 1991
 „The Unforgiven“ - 1991
 „Nothing Else Matters“ - 1992
 „Wherever I May Roam“ - 1992
 „Sad But True“ - 1992

Rebríčkové umiestnenia

Album

Single 

Albumy Metallicy
Metallica (album)
Hľadanie strateného času

Hľadanie strateného času () je román Marcela Prousta, jeho najznámejšie dielo.

Je to moderný psychologický román, uvádza čitateľa do prostredia vyššej spoločnosti- od prelomu 19. a 20. storočia po 1. svetovú vojnu. Autor novým spôsobom oživil vnútorný život hrdinu - pána Swanna - prostredníctvom oživovania spomienok, vyvolávaných aj náhodnými podnetmi. Autor dokazuje, že minulosť, zdanlivo zabudnutá a prekrytá novými zážitkami, v nás trvá a ovplyvňuje povahu človeka.

Román je rozdelený na sedem častí:
 Na Swannovej strane
 V tieni kvitnúcich dievčat
 Svet Guermanovcov
 Sodoma a Gomora
 Uväznená
 Zmiznutá Albertína
 Čas nájdený

Filmové spracovania 
O filmové stvárnenie sa pokúšali Luchino Visconti a Joseph Losey, avšak z finančných dôvodov neboli ich projekty realizované. Navzdory svojej dejovej zložitosti sa román predsa len dočkal sfilmovania. V roku 1984 natočil Volker Schlöndorff film Svannova láska (Un Amour de Swann). Film vychádza z druhej časti prvého dielu a je doplnený i o niektoré deje z ďalších dielov. Hlavné úlohy stvárnili Jeremy Irons a Ornella Muti, vo vedľajších sa objevili napr. Alain Delon alebo Fanny Ardantová.

V roku 1999 sfilmoval Raúl Ruiz posledný diel románu - Čas nájdený (Le Temps retrouvé) s Catherine Deneuveová v hlavnej úlohe.

V roku 2000 adaptovala veľmi voľne Chantal Akermanová 5. diel vo filme Zajatkyňa (La Captive).

Referencie

Iné projekty 

Francúzske romány
Literárne diela odohrávajúce sa v Paríži
Sfilmované knihy
Sheck Exley

Sheck Exley (* 1. apríl 1949 – † 6. apríl 1994, El Zacatón, Mexiko) bol americký jaskynný potápač. Je považovaný za priekopníka jaskynného potápania, autor niekoľkých príručiek bezpečného potápania v jaskyniach a zakladateľa bezpečnostných pravidiel ako pre jaskynné potápanie, tak pre potápanie na otvorenom mori.

Exley sa začal potápať už v šestnástich rokoch, v roku 1965. V tom istom roku uskutočnil svoj prvý jaskynný ponor a odvtedy doslova ostal "závislý" od jaskynného potápania až do svojej smrti o 29 rokov neskôr.

Smrteľná nehoda 
Exley, 45 ročný učiteľ matematiky pochádzajúci z Live Oak, Florida, zomrel 6. apríla 1994 pri pokuse zostúpiť do hĺbky viac ako 1,000 stôp (304.8 metrov) v cenote Zacaton, Mexiko. 

Jeho telo sa vyplavilo na hladinu vďaka tomu, že pri nehode omotal svoje ruky okolo zostupného lana. Predpokladá sa, že tak urobil preto, aby vyriešil problém, ktorý pri jeho zostupe nastal. Počítač, ktorý mal upevnený na zápästí ukazoval maximálnu hĺbku 879 stôp (267.9 m).

Referencie

Externé odkazy 
 Exley on Mix 
 Eulogy for an Explorer
 Sheck Exley Mexico Dive 

Športovci USA
Potápači
Jaskyniari
Quill

Quill je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na karibskom ostrove Sint Eustatius, ktorý patrí Holandským Antilám. Sopka sa nachádza 2,5 km juhozápadne od staršieho vulkanického centra Northern Centers, ktoré leží na severnom konci ostrova. Jednotlivé centrá, pôvodne existujúce ako samostatné ostrovčeky, sú spojené vrstvami pyroklastík, eruptovaných počas vývoja masívu Quill.

Vulkanická činosť začala pred 200 000 rokmi, Quill sa vytvoril erupciami ryolitových láv pred 32 000 - 22 000 rokmi. Najmladšie produkty vulkanizmu sa nachádzajú na západnom okraji krátera - pyroklastické prúdy staré približne 1 600 rokov.

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Quill na Global Volcanism Program 

Sopky Karibiku
Sopky Holandského kráľovstva
Stratovulkány
Liamuiga

Liamuiga je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v západnej časti ostrova Svätý Krištof. S výškou 1 156 m je to najvyšší vrch ostrova, ako aj celej krajiny. Predchádzajúci názov bol Misery Peak, po získaní nezávislosti ostrova bol premenovaný podľa indiánskeho názvu ostrova. Názov znamená v preklade úrodná zem.

Na vrchole sa nachádza 1 km široký kráter, do roku 1959 zaliaty vodou. Vulkán je najmladší z troch vulkanických centier ostrova. Sopka nie je úplne vyhasnutá, na vrchole sú stále aktívne fumaroly a v rokoch 1998 - 2000 ostrov postihli mierne zemetrasenia, čo môže byť dôkaz o náraste sopečnej aktivity vulkánu.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Liamuiga na Global Volcanism Program 

Sopky Svätého Krištofa a Nevisu
Sopky Karibiku
Stratovulkány
Tisícovky