joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Václav III.

Václav III. (* 6. október 1289, Praha – † 4. august 1306, Olomouc) bol český, poľský (13051306) a uhorský (ako Ladislav (V.), 13011305) kráľ, posledný český panovník z rodu Přemyslovcov. Bol synom českého kráľa Václava II. a Guty Habsburskej, dcéry rímskeho kráľa Rudolfa I. Habsburského.

Rodina 
 Otec – Václav II.
 Matka – Guta Habsburská
 Manželka – Viola Tešínska
 Starý otec – Přemysl Otakar II.
 Sestra – Eliška Přemyslovna

Uhorský kráľ 

Keď v roku 1301 zomrel posledný z Arpádovcov na uhorskom tróne (Ondrej III.), Václav II. sa usiloval o získanie uhorského trónu. Jeho syn bol však už od februára 1298 zasnúbený s Ondrejovou dcérou Alžbetou. Uhorským kráľom sa tak stal Václav III., ktorý bol 27. augusta 1301 v Stoličnom Belehrade (Székesfehérvár) korunovaný a v hierarchii uhorských kráľov získal meno Ladislav V.

Faktický vplyv však mal iba na Slovensku a v Burgenlande. Už v roku 1304 ho otec Václav II. musel vojensky hájiť a Václav III. odchádza aj s uhorskou korunou do Česka.

Samostatná politika Václava III. 
Po smrti otca zdedil Václav (ako Václav III.) českú a (ako Václav II.) poľskú korunu, ale takisto sa dostal do zložitej situácie. Stál proti nemu cisár Albrecht I. Rakúsky, v Poľsku Vladislav Lokietok, v Uhorsku sa Václavovi nedarilo presadiť sa proti priaznivcom Karola I. Róberta z Anjou. Jeho manželkou sa stala 5. októbra 1305 Viola Těšínska. 

Postupne stratil vplyv v Uhorsku. Uhorskej koruny sa preto takticky vzdal a prenechal ju svojmu spojencovi Otovi III. Dolnobavorskému z dynastie Wittelsbachovcov (ani ten ju však proti Karolovi Róbertovi, ktorý mal podporu pápeža, nedokázal udržať). 

Václav uzavrel mier s Albrechtom Rakúskym, ktorému postúpil niektoré územia (Chebsko, Pleißensko a Meißensko), čím si uvoľnil ruky k zásahu v Poľsku.

Keď sa však v lete roku 1306 do Poľska vydal, aby v ňom upevnil svoje postavenie, bol v Olomouci v dome bývalého olomouckého dekanstva (v susedstve dnešnej Katedrály sv. Václava) zabitý neznámym páchateľom. Po smrti svojho otca Václava II. († 21. september 1305) tak vládol Václav III. českej zemi len necelých 14 mesiacov. Václav okrem toho nezanechal manželského potomka, jeho smrťou tak po meči vymrela legitímna kráľovská vetva Přemyslovcov a nastali roky bojov o nástupníctvo v Kráľovstve českom. V čase vraždy mal 16 rokov. Najprv bol pochovaný v krypte Katedrály sv. Václava v Olomouci (13061326), odkiaľ ho o dvadsať rokov neskôr nechala jeho sestra, kráľovná Eliška Přemyslovna, previesť do zbraslavského kláštora a uložiť vedľa ostatkov jeho otca Václava II. Pozostatky oboch českých kráľov sa však stratili v priebehu husitských vojen.

Genealógia

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 Heslo v encyklopédii KDO BYL KDO v našich dějinách do roku 1918
 Stručný životopis Václava III.
 Posledná noc kráľa Václava
 Václav III.

Králi Česka
Králi Poľska
Králi Uhorska
Přemyslovci
Zakladatelia kláštorov
Dvojčatá
Pochovaní v Prahe
Bohrov magnetón

Bohrov magnetón je fyzikálna konštanta magnetického momentu. Je  pomenovaná podľa Nielsa Bohra, dánskeho fyzika.

Rovnice pre Bohrov magnetón 
 v sústave jednotiek SI

 v Gaussových jednotkách (centimeter, gram, sekunda)

kde
 – je absolútna hodnota elektrického náboja elektrónu,
 – je redukovaná hodnota Planckovej konštanty,
 – je hmotnosť elektrónu
 – je rýchlosť svetla.

Znamienka plus, resp. mínus odpovedajú súhlasne, resp. nesúhlasne orientovanému priemetu magnetického spinového momentu do smeru osi z.

Hodnota

pre sústavu jednotiek SI 
 = 9.274 009 49(80) × 10-24 J·T-1

pre systém centimeter – gram – sekunda 
 = 9.274 009 49(80) × 10-21 erg·G-1

Pozri aj
Fyzika častíc
Zoznam fyzikálnych konštánt

Fyzikálne konštanty
Fyzika častíc
Azimut

Azimut je – zjednodušene povedané – orientovaný uhol v stupňoch (orientovaný znamená, že má definovaný smer merania buď v smere alebo naopak proti smeru hodinových ručičiek), ktorý zviera určitý smer (pochodová os, smer k pozorovanému objektu, smer pohybu) od istého referenčného smeru, pričom referenčný smer má azimut 0˚. 

Presné definície sú nasledovné. Azimut je:
v astronómii: uhol zovretý medzi priesečníkom vertikálu danej hviezdy s horizontom, a rovinou daného poludníka; jedna z obzorníkových súradníc; meria sa spravidla z juhu cez západ, pozri azimut (astronómia)
v geodézii: 
uhol zovretý medzi rovinou vertikálu obsahujúcou daný cieľový bod a rovinou daného poludníka; meria sa od severu cez východ, pozri azimut (geodézia)
geodetický azimut (elipsoidický azimut, zemepisný azimut; uhol zovretý medzi rovinou kolmou na elipsoid v danom mieste a prechádzajúci daným cieľovým bodom a rovinou geodetického poludníka; meria sa od severu cez východ)
magnetický azimut (uhol zovretý medzi daným smerom a smerom severnej vetvy magnetického poludníka v danom mieste; meria sa od severu cez východ)
vo vojenstve: uhol zovretý medzi daným vodorovným smerom na cieľ a smerom severnej vetvy poludníka v danom mieste; meria sa od severu cez východ, pozri azimut (vojenstvo)
v letectve: 
 uhol zovretý medzi vertikálnou rovinou prechádzajúcou pozdĺžnou osou lietadla a základnou vertikálnou rovinou prechádzajúcou napríklad zemskou osou, pozri azimut lietadla
uhol zovretý medzi vertikálnou rovinou prechádzajúcou dotyčnicou k dráhe ťažiska lietadla vzhľadom k zemi a vertikálnou rovinou prechádzajúcou napríklad zemskou osou, pozri azimut dráhy letu
uhol zovretý medzi vertikálnou rovinou prechádzajúcou aerodynamickou osou a základnou vertikálnou rovinou prechádzajúcou napríklad zemskou osou, pozri aerodynamický azimut
Geodézia
Hudobný nástroj

Hudobný nástroj je zariadenie skonštruované alebo pozmenené na účely tvorby hudby. V podstate každý nástroj, ktorý dokáže vylúdiť zvuk a môže byť nejakým spôsobom kontrolovaný hudobníkom môžeme považovať za hudobný nástroj. Na hudobných nástrojoch môžeme hrať sólovo alebo ich kombinovať. Líšia sa materiálom, z ktorého sú vyrobené, zvukom, tvarom a spôsobom hry na nich.

Druhy hudobných nástrojov 
 Strunové nástroje: Ich spoločným znakom je vyludzovanie tónov rozochvievaním strún. Podľa toho, ako a čím sa struny rozochvievajú, delíme strunové nástroje na:
 Sláčikové: Hrá sa na nich pomocou sláčika. Patria sem husle, viola, violončelo a kontrabas.
 Brnkacie: Hrá sa na ne rukou alebo pomocou brnkacieho telieska - plektry. Do tejto skupiny patria: gitara, lutna, mandolína, balalajka, bendžo, bandura, lýra, citara, čembalo alebo harfa. 
 Úderné: Struny sa rozochvievajú priamym úderom na strunu alebo úderom na klávesnicu. Patria sem klavír, cimbal a iné. 

 Dychové nástroje: Základným princípom hry na tieto nástroje je vdychovanie vzduchu do nástroja. Podľa toho, z akého materiálu sú vyrobené, delíme ich na: 
 Drevené: Sú to vlastne píšťaly, ktoré sa od seba líšia farbou zvuku a silou tónu. Patrí sem pikola, zobcová flauta, klarinet, hoboj, fagot a kontrafagot. Napriek tomu, že saxofón sa vyrába z kovu, radíme ho medzi drevené dychové nástroje, najmä pre prítomnosť dreveného jazýčka, ktorý vibruje a vydáva zvuk. 
 Plechové: Plechové dychové nástroje sú vyrobené z tepaných plechov rôznych kovových zmesí. Základom tejto skupiny nástrojov bol roh. Patria sem všetky druhy trúbok, lesný roh, pozauna, tuba a iné.

 Bicie nástroje: Zdôrazňujú najmä rytmickú stránku hudby. Rozdeľujeme ich podľa toho, či ich možno ladiť, alebo či majú stály nemenný tón istej výšky: 
 Bicie nástroje, ktoré je možno ladiť: Môžeme ich naladiť podľa nôt, ktoré chceme hrať. Sú to najmä tympany, xylofón, vibrafón, čelesta a iné.
 Bicie nástroje s nemenným tónom: Nemôžeme zmeniť tón, ktorý vydajú. Patria sem činely, triangel, rôzne veľké bubny, kastanety, tamburína, gong a iné.

 Klávesové nástroje: Sú to nástroje, na ktoré sa hrá pomocou klávesnice - klaviatúry. Zvuk môže byť produkovaný či už pomocou vzduchu (organ, harmónium a akordeón), rozvibrovaním strún (klavír alebo čembalo), alebo pomocou elektrického prúdu (syntetizátor).

 Elektronické hudobné nástroje: Tieto nástroje vytvárajú zvuk pomocou elektronických zariadení a elektrického prúdu. Svojim tvarom často napodobňujú ostatné nástroje najmä gitary, klávesy alebo bubny.

 Hlas: Ľudský hlas je vo svojej podstate hudobným nástrojom. Zvuk vzniká, keď vzduch vydýchnutý z pľúc rozochveje hlasivky. Frekvencia vydaného zvuku môže byť kontrolovaná napätím hlasiviek a farba formáciou hlasového traktu.

História 
Všetky druhy hudobných nástrojov, snáď s výnimkou elektronických, sa spomínajú už v starovekých písomnostiach ako sú egyptské zvitky alebo Biblia. Prvé nástroje vyrobené z kostí pochádzajú už cca. spred 9 000 rokov.

Pozri aj 
 Hudba
 Orchester
 Sachs-Hornbostelova klasifikácia hudobných nástrojov

Externé odkazy 
 Hudobné nástroje - referaty.sk

 
Hudba
Flores (sopka)

Flores je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na portugalskom ostrove rovnakého mena. Sopka je pokrytá početnými troskovými kužeľmi, parazitickými krátermi a dómami.

Počas holocénu bolo zdokumentovaných niekoľko desiatok freatických erupcí z viacerých centier, z nich boli naposledy aktívne krátery Caldeira Funda das Lajes v roku 1200 pred Kr. a Caldeira Comprida v roku 950 pred Kr., ktoré vyprodukovali menšie lávové prúdy a ich datovaním sa zistil vek erupcií.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Flores na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Azorských ostrovov
Stratovulkány
Digital Park

Digital Park je súbor siedmich moderných administratívnych budov, ktorý je postavený v bratislavskej Petržalke na Einsteinovej ulici, v bezprostrednej blízkosti diaľničného úseku Viedenská cesta  – Prístavný most a nákupného centra Aupark na opačnej strane diaľnice. S Auparkom je hlavná budova priamo prepojená nadzemnou lávkou, ktorá vedie ponad diaľnicu a prepája druhé poschodia oboch komplexov.

Projekt 
Pôvodne bola v projekte zahrnutá i výšková budova, avšak po vstupe finančnej skupiny Penta sa prehodnotil celý koncept projektu. Zmena projektu priniesla menšiu zastavanosť územia, vďaka čomu v areáli ostane priestor i na umelé jazierko a park. 

Výstavba bola realizovaná v etapách. Medzi rokmi 2005 a 2006 prebehla výstavba hlavnej 9 podlažnej budovy, zvyšné budovy boli postavené v nasledujúcich rokoch.

Objem investície predstavuje okolo 3 miliardy Sk.

Prvá etapa  
Prvá budova komplexu bola skolaudovaná v októbri 2006. Budova má jedno podzemné a deväť nadzemných podlaží. Prvé dve nadzemné podlažia sú vyhradené pre obchodné priestory, reštaurácie a služby, ostatné nadzemné podlažia slúžia ako kancelárske priestory. V podzemnom podlaží sa nachádzajú parkovacie priestory a sklady. Prenajímateľná plocha spolu tvorí 12 400 metrov štvorcových. Približne polovica administratívnej časti budovy je prenajatá zahraničnej firme, ktorá tu má stredisko technickej podpory pre EMEA región. Prízemné priestory majú prenajaté iné spoločnosti, napríklad predajcovia automobilov.

Druhá etapa  
V druhej etape boli medzi rokmi 2007 a 2009 postavené štyri vzájomne prepojené budovy. Jedná sa o najväčšiu časť celého komplexu o celkovej prenajímateľnej ploche viac ako 40 000 m², z ktorých väčšina je určená pre kancelárie. Priestory sú tiež používané ako konferenčné miestnosti. V podzemí sú stovky parkovacích miest.

Tretia etapa  
Tretia a záverečná etapa bola dokončená v roku 2012. Jedná sa vlastne o rozšírenie už vybudované časti Digital Park II. Ponúka viac ako 21 000 m² prenajímateľnej plochy a vyše 360 parkovacích miest v podzemí. Rovnako ako v budovách druhej etapy, aj tu môžu byť priestory použité ako konferenčné miestnosti.

Celý Digital Park ponúka približne 74 000 m² prenajímateľnej plochy a je sídlom mnohých známych firiem, ako sú Lenovo, Shell, Bayer alebo Penta Investments.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka Digital Park
 Reliance SCADA – vizualizácia a riadenie projektu Digital Park – v češtine

Stavby v Bratislave
Alfred Einhorn

Alfred Einhorn (* 1856 – † 1917) bol nemecký chemik, ktorý ako prvý v roku 1905 syntetizoval prokaín, ktorý patentoval pod menom novokaín.

Pred syntetizovaním prokaínu, anesteziológovia využívali kokaín, jeho vedľajšie účinky (vrátane jedovatosti a závislosti) viedlo vedcov ku hľadaniu nového anestetika. Novokaín sa zača používať pre jeho prijateľnú efektívnosť a bezpečnosť, i keď jeho anestetické účinky boli slabšie ako u kokaínu a niektorí pacienti vykazovali vysokú alergiu. Napriek tomu, žiaden iný medicínsky vývoj nepriniesol inú, silnejšiu látku a preto sa novokaín stal štandardným lokálnym anestetikom. Neskôr sa novokaín začal nahrádzať lidokaínom.

Novokaín sa i dnes využíva hlavne v stomatológii.

Narodenia v 1856
Úmrtia v 1917
Nemeckí chemici
Simpsonovci – 1. séria

Prvá séria Simpsonovcov sa v USA vysielala medzi decembrom 1989 a májom 1990. Obsahuje 13 epizód.

Poznámky

Externé odkazy 

 Prvá séria na Simpsonovci.com - zdroj z ktorého pôvodne čerpal tento článok

Simpsonovci
Zoznam ministerstiev na Slovensku

Toto je zoznam ministerstiev na Slovensku.

Aktuálne ministerstvá 
Zákon č. 575/2001 Z. z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy (tzv. kompetenčný zákon) v § 3 ustanovuje pôsobenie nasledovných ministerstiev v Slovenskej republike:

 Ministerstvo dopravy a výstavby Slovenskej republiky
 Ministerstvo financií Slovenskej republiky
 Ministerstvo hospodárstva  Slovenskej republiky
 Ministerstvo investícií, regionálneho rozvoja a informatizácie Slovenskej republiky
 Ministerstvo kultúry  Slovenskej republiky
 Ministerstvo obrany Slovenskej republiky
 Ministerstvo pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky
 Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky
 Ministerstvo spravodlivosti Slovenskej republiky
 Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky
 Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky
 Ministerstvo zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky
 Ministerstvo zdravotníctva Slovenskej republiky
 Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky

Zrušené ministerstvá

1990 
Zákonom č. 195/1990 Z. z. bolo zrušené s účinnosťou od 1. júla 1990 Ministerstvo zdravotníctva a sociálnych vecí Slovenskej republiky.

1991 
Zákonom č. 298/1991 Z. z. bolo zrušené s účinnosťou od 1. augusta 1991 Ministerstvo pre hospodársku stratégiu Slovenskej republiky.

1992 
Zákonom č. 453/1992 Z. z. z 25. augusta 1992, ktorý nadobudol účinnosť 25. septembra 1992 boli zrušené nasledovné ministerstvá:
 Ministerstvo kontroly Slovenskej republiky
 Ministerstvo lesného a vodného hospodárstva Slovenskej republiky
 Ministerstvo obchodu a cestovného ruchu Slovenskej republiky
 Ministerstvo priemyslu Slovenskej republiky
 Ministerstvo výstavby a stavebníctva Slovenskej republiky

2003 
Zákonom č. 139/2003 Z. z. bolo s účinnosťou od 1. mája 2003 zrušené Ministerstvo pre správu a privatizáciu národného majetku Slovenskej republiky.

2010 
Zákonom č. 37/2010 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 575/2001 Z. z. boli zrušené od 1. júla 2010 tieto ministerstvá:
 Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky 
 Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky

Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky však bolo po 4 mesiacoch opätovne obnovené 1. novembra 2010 zákonom č. 372/2010 Z. z.

Referencie

Externé odkazy 
 Ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy SR na webe Ústredného portálu verejnej správy

 
Ministerstvá
Ministerstvá
Faial (sopka)

Faial ( aj  Fayal) je názov neaktívnej sopky, nachádzajúcej sa na ostrove rovnakého mena, ktorý patrí do portugalského súostrovia Azory.

Sopka zaberá celý ostrov a má pomerne komplikovanú stavbu, tvorená je komplexmi andezitových až trachytových vyvrenín, posiata početnými dómami a troskovými kuželmi a ukončená kalderou s priemerom . Celý ostrov je pokrytý tenku vrstvou pemzy, popola, sopečného prachu a pyroklastík, pochádzajúcich z obdobia formovania kaldery.

Posledná erupcia sa odohrala v rokoch 195758 pri západnom výbežku ostrova, keď podmorský vulkán Capelinhos vytvoril nový ostrovček pri pobreží, ktorý sa neskôr spojil s ostrovom Faial.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – Faial na Global Volcanism Program 

Sopky Azorských ostrovov
Stratovulkány
São Jorge (sopka)

São Jorge je neaktívna sopka, nachádzajúca sa na rovnomennom ostrove v Atlantiku. Sopka pokrýva prakticky celý,  dlhý a len  široký ostrov.

Vulkán eruptoval pozdĺž trhlinovej zóny, tiahnucej sa naprieč celým ostrovom. Spravidla pokojné erupcia bazaltových láv si však vyžiadali aj niekoľko obetí na životoch, v roku 1580 výbuch sopky usmrtil desať a v roku 1808 osem ľudí. Posledná erupcia sa odohrala v roku 1907, pričom išlo o podmorskú erupciu pri južnom kraji ostrova (v predĺžení trhlinového zlomu).

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – São Jorge na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Azorských ostrovov
Simpsonovci – 2. séria

Druhá séria Simpsonovcov sa v USA vysielala medzi októbrom 1990 a májom 1991. Obsahuje 22 epizód.

Poznámky

Externé odkazy 

 Druhá séria na Simpsonovci.com - zdroj z ktorého pôvodne čerpal tento článok

Simpsonovci
Xylofón

Xylofon (z gréčtiny xylos - drevo a phoné - hlas) je hudobný nástroj zo skupiny bicích nástrojov. Podľa Sachsovho a Hornbostelovho delenia patrí xylofon medzi úderové idiofóny. S najväčšou pravdepodobnosťou pochádza z Indonézie a do Európy sa dostal asi v 15. storočí. 

Skladá sa zo sústavy ladených drievok, na ktoré sa hrá udieraním drevenou, gumenou alebo plastovou paličkou. Pod drievkami sa nachádza sústava rezonátorov. Tónový rozsah sa riadi počtom drievok, najčastejšie je od c1 do g3, až c4. Xylofón má krátky a ostrý tón. Drievka sú ladené chromaticky.

V symfonickom orchestri sa používa ako sólový nástroj.

Xylofon v hudobných dielach 
Xylofon sa nachádza v mnohých dielach európskej klasickej hudby. Jedny z prvých diel s xylofonom sú skladby Danse macabre (1874) a Karneval zvierat (1886) od francúzskeho skladateľa Camilla Saint-Saënsa. Taktiež Gustav Mahler použil xylofon vo svojej Šiestej symfónii. K popularizácii xylofonu v Spojených štátoch amerických na začiatku 20. storočia prispela najmä obľuba hudobného štýlu ragtime.

Pozri aj 
 Marimba
 Vibrafón
 Zvonkohra

Iné projekty

Externé odkazy 
 ; hra na xylofon (video)

Hudobné nástroje
Bicie nástroje
Šibenik

Šibenik (, , alb. Shibeniku) je mesto v Chorvátsku, ktoré leží pri ústí rieky Krka do Jadranského mora. Má približne 51 000 obyvateľov.

Dejiny 
Prvá zmienka o Šibeniku je z roku 1066 z charty chorvátskeho kráľa Petara Krešmira IV., archeologické prieskumy však preukázali, že oblasť bola osídlená už skôr, aj keď nie súvisle. Na rozdiel od iných miest, ktoré založili Gréci, Rimania alebo Ilýri, je Šibenik už od svojho založenia chorvátske mesto. V roku 1102 sa stal súčasťou Uhorského kráľovstva. 

Roku 1298 získal štatút mesta aj stal sa sídlom diecézy. Do roku 1412 mesto úspešne odolávalo snahám Benátčanov o jeho ovládnutie, o zhruba sto rokov neskôr ho začala ohrozovať aj Osmanská ríša. Tej sa ho však dobyť nepodarilo; navyše v 17. storočí bol vybudovaný systém hradieb a štyroch pevností. Nad mestom sa týči pevnosť Svätého Michala (Tvrđava Sv. Mihovila), zaujímavá je najmä pevnosť Svätého Mikuláša (Tvrđava Sv. Nikole) postavená na malom ostrove Ljuljevac pred vstupom do šibenického prístavu. S pádom Benátskej republiky sa vlastníkmi Šibeniku stali Habsburgovci; Šibenik sa tak stal súčasťou Uhorska. Po prvej svetovej vojne patril Kráľovstvu SHS a Juhoslovanskému kráľovstvu. Počas druhej svetovej vojny bol okupovaný fašistickým Talianskom.

Súčasnosť 
Dnes je kultúrne žijúcim mestom – každý rok sa tu koná Medzinárodný detský festival, miestna katedrála je zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO a navštevuje ho veľa turistov.

Osobnosti mesta 
 Dražen Petrović (1964 – 1993), juhoslovanský a chorvátsky basketbalista
 Goran Višnjić (* 1972), chorvátsky herec (Pohotovosť, Spartakus)
 Maksim Mrvica (* 1975), chorvátsky klavirista

Partnerské mestá 
  Civitanova Marche, Taliansko, 2002
  San Benedetto del Tronto, Taliansko
  Humenné, Slovensko

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Prístav Šibenik
 Unesco, katedrála Šibenik

 
Mestá v Chorvátsku
Prístavné mestá Jadranského mora
Simpsonovci – 3. séria

Tretia séria Simpsonovcov sa v USA vysielala medzi septembrom 1991 a augustom 1992. Obsahuje 24 epizód.

Poznámky

Externé odkazy 

 Tretia séria na Simpsonovci.com - zdroj z ktorého pôvodne čerpal tento článok

Simpsonovci
Marius Konstantinidis

Marius Konstantinidis (* 11. august 1964, Praha – † 25. september 2005, Bratislava) bol slovenský hokejový útočník, po otcovi gréckeho pôvodu. Aktívne sa venoval aj hokejbalu, v ktorom bol dvojnásobným majstrom Európy, zároveň hrával futbal v tretej slovenskej lige.

Detstvo 
V detskom veku sa úspešne uplatňoval vo filmových inscenáciách. Najvýznamnejšou rolou bolo stvárnenie mladého Martina Benku vo filme Zastretý farebný svet. Absolvoval fakultu telesnej výchovy a športu Univerzity Komenského.

Filmové roly 
 1975: Prešpurská kasáreň maľovaná
 1978: Zastretý farebný svet
 1978: Nie...! 
 1984: Vymodelujem more 
 1984: Poviem jej to sám 
 1985: Borgis 
 1987: Vytriezvenie 
 1989: Reverend

Klubový hokej 

S hokejom začínal v klube BEZ Bratislava, hrával v Slovane Bratislava, Nitre a Poprade v SNHL. Počas pôsobenia v Poprade, kde pôsobil v rámci povinnej vojenskej služby, sa stal so 40 gólmi najlepším strelcom aj najproduktívnejším hráčom súťaže. Na jar 1991 strelil gól, ktorý rozhodol o postupe Popradu do česko-slovenskej ligy. V nej odohral 10 zápasov za Slovan Bratislava. Po vzniku slovenskej extraligy hrával za HKm Zvolen. Je autorom historicky prvého gólu v tejto súťaži, ktorý strelil 12. septembra 1993 v 112. sekunde prvého kola Spišskej Novej Vsi. V ročníku 1994/95 hrával za Spišskú Novú Ves. 

Od ročníka 1995/96 pôsobil vo Francúzsku. S mužstvom Brûleurs de Loups de Grenoble vybojoval majstrovský titul v sezóne 1997/98. Ku koncu kariéry sa stal hrajúcim trénerom.

Klubová štatistika

Reprezentácia 
Reprezentoval Slovensko na zimnej univerziáde. Okrem slovenského mal i občianstvo Grécka, túto krajinu reprezentoval na Majstrovstvách sveta v hokeji C-kategórie 1995 v Juhoafrickej republike. V zápase proti Belgicku ho postihli prvé srdcové problémy a bol hospitalizovaný v miestnej nemocnici.

Úmrtie 
25. septembra 2005 utrpel v kúpeľni bytu priateľky Jany v bratislavskej Vrakuni srdcový infarkt, ktorému podľahol. Je pochovaný na Martinskom cintoríne v Bratislave.

Referencie

Externé odkazy 
 

Detskí herci
Slovenskí hokejisti
Slovenskí hokejoví útočníci
Slovenskí hokejoví tréneri
Grécki hokejisti
Hráči HK Poprad
Hráči HC Slovan Bratislava
Hráči HK Spišská Nová Ves
Hráči HKm Zvolen
Hráči ASG Angers
Hráči HC Grenoble
Hráči Gap HC
Hráči HC Mulhouse
Slovenskí hokejbalisti
Slovenskí filmoví herci
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Prahy
Slovenské osobnosti gréckeho pôvodu
Kliešť obyčajný

Kliešť obyčajný (Ixodes ricinus) je najznámejší druh z čeľade kliešťovitých. Je to druh parazita, ktorý sa živí krvou divých i domácich zvierat a človeka. Nebezpečný je tým, že môže byť nositeľom rôznych chorôb, ako napr. pre človeka nebezpečná lymská borelióza a kliešťová encefalitída.

Vývojové štádiá 
Kliešť obyčajný má trojročný vývojový cyklus. Počas neho vystrieda troch hostiteľov. Samička kladie približne 2 000 vajíčok do povrchových vrstiev pôdy a do spodných častí vegetácie. Z nich sa vyvíjajú larvy, neskôr nymfy a v poslednom vývojovom štádiu dospelé kliešte. Každé vývojové štádium sa živí krvou. Samček oplodňuje samičku na hostiteľovi a umiera. Samička umiera po znesení vajíčok.

Vzhľad 

Kliešť obyčajný má ploché telo s tvrdým povrchom a 8 nohami (iba larva má 6 nôh). Meria  (samček) až  (samička). Samičky kliešťa obyčajného sa od samčekov nelíšia iba svojou veľkosťou, ale aj chrbtovým štítom. Chrbtový štít pokrýva u samčekov celé telo, zatiaľ čo u samičiek a nižších vývojových štádií štít pokrýva iba prednú časť tela, aby mohol organizmus poňať viac krvi. Nacicaná samička zväčšuje svoju hmotnosť až 200-krát. Samček je sfarbený do hnedočierna, samička do červena. Na hlavičke má kliešť 
klepietka (chelicery), ktorými vytvorí otvor na koži, do ktorej potom vsunie bodavý orgán, hypostom.

Pozri aj 
 Kliešťovité

Iné projekty

Externé odkazy 
 Mapa potenciálneho výskytu kliešťov na Slovensku – kliešť obyčajný (Košice : Parazitologický ústav SAV, 2015)
 Kliešte Slovenska a ich epidemiologický význam v podmienkach globálnych zmien (Košice : Parazitologický ústav SAV, 2017)

Zdroje 
 Daniel M.: Tajné stezky smrtonošů, Praha, Mladá fronta, 1985. 1. vyd. Ed. Kolumbus 

Kliešťovité
Ornithomimosauria

Ornithomimosauria je skupina vtákovitých teropodov, ktorá vznikla počas spodnej kriedy a vrchol rozvoja dosiahla počas vrchnej kriedy. Členovia tejto skupiny sú známi len zo severnej pologule (ak austrálsky rod Timimus do Ornithomimosauria naozaj nepatril).

Opis
Tieto dinosaury sú známe aj ako „pštrosie dinosaury“. Výzorom totiž pripomínali pštrosy - mávali dlhé krky, malé bezzubé hlavy s rohovinovým zobákom a behavé zadné končatiny.  Je ironické, že ich primitívny zástupca – Pelecanimimus – mal najviac zubov zo všetkých teropodov. Ornitomimosaury boli všežravé a bylinožravé. Vyspelé ornitomimosaury (Ornithomimidae), ako napríklad Gallimimus a Struthiomimus, sa na seba až zarážajúco podobali, pričom ich rozoznávanie je založené na niekoľkých anatomických detailoch a proporciách nôh. 

Je pravdepodobné, že tak ako iné celurosaury, aj ornitomimosaury disponovali operením, pokiaľ ho druhotne nestratili (napr. kvôli narastajúcej veľkosti).
Vologaises V.

Vologaises V. (po stredoperzsky Valgaš) bol partský veľkokráľ z rodu Arsakovcov, ktorý vládol v rokoch 191/192–207/208. Jeho otcom bol kráľ Vologaises IV., ktorý Partskej ríši vládol viac ako štyridsať rokov, jeho synmi neskorší králi Vologaises VI. a Artabanos IV.

Vláda 
Vologaisova vláda bola z veľkej časti vyplnená zápasom s Rímskou ríšou a priebeh aj vyústenie týchto vojen je prakticky to jediné, čo možno z vtedajšieho diania detailne zrekonštruovať. Konflikt vypukol potom, ako partský kráľ počas občianskej vojny v Ríme (193–194) podporoval pretendenta trónu, ktorý nakoniec neuspel (Pescennia Nigra). Napriek tomu, že táto podpora nebola príliš efektívna (Vologaises len sľúbil, že vyzve svojich vazalov, aby Nigrovi pomohli), nový cisár Septimius Severus hneď po ovládnutí impéria podnikol výpravu proti severnej Mezopotámii.

Rímske légie pod cisárovým vedením dobyli roku 195 oblasť Osroéne a Adiabene, a možno by docielili aj ďalšie úspechy, ale revolta Clodia Albina v Galii odvolala Septimia Severa späť na západ. Zatiaľ cisár prijal aspoň víťazné tituly Parthicus Adiabenicus a Parthicus Arabicus, pričom titul Parthicus Maximus vraj odmietol, pretože vojnu s Partami ešte nepovažoval za ukončenú.

Jeho protivník, kráľ Vologaises, zápasil v tom čase s vážnymi problémami. V Iráne prepukli povstania, ktoré sa podarilo len s námahou potlačiť. Hneď potom vypukol konflikt s adiabenským kráľom Narsom, ktorý sa počas Severovej výpravy asi správal príliš prorímsky, čo ho po dobytí Adiabeny stálo život. Kráľovské vojská ho zabili. Naproti tomu Vologaisova výprava do Osroény (proti mestu Nisibis) úplne zlyhala.

Roku 197 začal Septimius Severus, čerstvo ovenčený vavrínmi z víťaznej vojny s Albinom, novú výpravu proti Partom. Jeho oddiely vtrhli pozdĺž Eufratu do vnútra Mezopotámie, dobyli Seleukiu nad Tigridom aj Babylon a potom sa pustili do obliehania partského hlavného mesta Ktésifonu. Tuhý odpor, ktorý im kráľovské jednotky kládli, spôsobil, že mesto obsadili až koncom roku 198.

Po páde Ktésifonu sa cisár aj s vojskom stiahol z partského územia (cestou ešte neúspešne obliehal mesto Hatru západne od toku Tigridu) a krátko nato došlo k rokovaniam o mieri, ktoré vyústili do dohody zaručujúcej Rimanom držbu oblasti Osroéne aj s jej metropolou Nisibis (199/200). Súčasne sa zriadila nová rímska provincia Mesopotamia a sformovali tri légie nesúce názov Parthica.

Je zjavné, že Vologaises V. vyviazol z nebezpečnej situácie pomerne dobre, pretože korektúry hraníc neboli nakoniec príliš významné. Oveľa horšia však bola strata prestíže, ktorej sa voči partskému monarchovi dostávalo zo strany svojich početných vazalov – aspekt, ktorý onedlho po Vologaisovej smrti (207/208) prispel k pádu Partskej ríše.

Úmrtia v 3. storočí
Vládcovia Partskej ríše
Rwenzori

Ruwenzori alebo Rwenzori (-u- bolo odstránené v roku 1980, aby bol názov viac v súlade s menom miestneho kmeňa) je malé sopečné pohorie vo Východoafrickej priekope na hraniciach Ugandy a Konga. Je tu zriadený Národný park Rwenzori Mountains.

Pohorie sa často zvykne považovať za totožné s pohorím Montes Lunae (Mesačné vrchy, Vrchy Mesiaca) spomínaným Ptolemaiom, ale nie je to isté.

Najvyšší vrch je Ngaliema (predtým nazývaný Margherita) vysoký 5109 m. Jeho výška sa udáva aj ako 5110 m, 5119 m či 5120 m a vrchol leží presne na štátnej hranici. Ruwenzori tvorí 120km dlhý hrebeň, ktorý sa ťahá pozdĺž konžsko-ugandskej hranice od severovýchodu na juhozápad.

Ruwenzori je len jedno z troch afrických pohorí, ktorých vrcholy sú trvalo zasnežené. Neprístupné pohorie zahaľujú mraky, takže ich takmer 300 dní v roku nevidno. Keď sa oblaky konečne zdvihnú, objavia sa impozantné zasnežené štíty. 

Delenie (zoradené podľa výšky):
 Stanley (iný názov: Náhorná plošina Stanley):
 Ngaliema (5.109 m) 
 Alexandra (5.091 m) - Kongo
 Albert (5.087 m) - Kongo
 Möbius (4.918 m) - Uganda
 Savoia (4.977 m) - Uganda
 Wasuwamesu (4.462 m) - Kongo
 Speke (iný názov: Náhorná plošina Speke):
 Vittoria-Emanuele (4.890 m) - Uganda
 Johnston (4.834 m) - Uganda
 Baker (iný názov: Náhorná plošina Baker):
 Edward (4.842 m) - Uganda
 Semper (4.794 m) - Uganda
 Wollaston (4.626 m) - Uganda
 Moore (4.623 m) - Uganda
 Luigi di Savoia (iné názvy: Náhorná plošina Luigi di Savoia):
 Sella (4.627 m) - Uganda
 Weismann (4.620 m) - Uganda
 Stairs (4.545 m) - Uganda
 Portal Peaks (iný názov: Náhorná plošina Portal Peaks):
 Kihuma (4.391 m) - Uganda
 Middle Portal (4.545 m) - Uganda
 Rutara (4.280 m) - Uganda

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Park na stránke UNESCO

Pohoria v Ugande
Pohoria v Konžskej demokratickej republike
České Sliezsko

České Sliezsko, do 1918 Rakúske Sliezsko, 1938–1945 aj Sudetské Sliezsko, je historické územie na severovýchode Česka s rozlohou  a zhruba 1 miliónom obyvateľov. Historickým hlavným mestom je Opava. S výnimkou moderného okresu Jeseník (ktorý je súčasťou Olomouckého kraja), je súčasťou Moravskosliezskeho kraja. Na juhu hraničí s Moravou; na juhovýchode so slovenským Žilinským krajom; na východe, severe a juhozápade s Poľským Sliezskom (konkrétne s vojvodstvom Sliezskym, Opolským a Dolnosliezskym).

Pozri aj 
 Sliezsko
 Pruské Sliezsko
 Poľské Sliezsko

Poľsko
Dejiny Česka
Dejiny Nemecka
Sliezsko
Bralce (prírodná rezervácia)

Prírodná rezervácia Bralce je prírodná rezervácia na úpätí vrchu Bralce pri Hliníku nad Hronom v Štiavnických vrchoch.

Bola vyhlásená v roku 1965 na výmere . Územie predstavuje fytogeograficky i zoograficky významnú lokalitu s výskytom vzácnej waldstejnie trojlistej a ďalších pozoruhodných druhov rastlín i živočíchov v spoločenstvách reliktného charakteru, na kyslom vulkanickom podklade.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Bralce, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Prírodné rezervácie v Banskobystrickom kraji
Chránené územia v okrese Žiar nad Hronom
Paul Stastny

Paul Stastny (* 27. december 1985, Quebec, Quebec, Kanada) je americký hokejový útočník. Jeho otec je Peter Šťastný, starší brat Yan Stastny. Zaraďuje sa medzi konštruktívne typy s prehľadom v hre a periférnym videním.

Klubový hokej 
Pred sezónou  2006/07 podpísal zmluvu s klubom NHL Colorado Avalanche. Hneď v premiérovom ročníku sa zaradil medzi opory klubu. Bol vyhlásený nováčikom mesiaca NHL za február 2007, keď v 14 zápasoch zaznamenal 19 bodov.

Nováčikovský rekord v počte bodov za sebou 
7. marca 2007 zaznamenal ako nováčik NHL 17. zápas v rade, v ktorom bodoval, čím vyrovnal nováčikovský rekord NHL Teemu Selänneho zo sezóny 1992/93 a zároveň odsunul svojho otca Petra v tejto historickej tabuľke na tretie miesto (ten dosiahol sériu 16 bodových zápisov vo svojom premiérovom ročníku 1980/81).
 V ďalšom stretnutí 11. marca 2007 bodoval v zápase 18. raz, čím ustanovil nový rekord nováčika. Počas ďalšieho zápasu proti  Calgary strelil víťazný gól, v nasledujúcom proti Phoenixu skóroval dvakrát, a vylepšil rekord na 20 stretnutí.

Klubová štatistika

Reprezentácia 
Paul Stastny prvýkrát reprezentoval USA – na turnaji Viking Cup 2004. Vznikli úvahy o jeho možnosti reprezentovať Slovensko, ale pravidlá IIHF požadujú, aby hráč odohral minimálne dve sezóny v krajine, ktorú chce reprezentovať. Bol členom reprezentácie USA na MS 2007, MS 2012 a ZOH 2010. Hral aj na MS 2013, kde USA vybojovalo bronzovú medailu, bol druhým najproduktívnejším hráčom turnaja,

Štatistika na významných podujatiach 

(štatistické údaje sú z 11. novembra 2013)

Referencie

Externé odkazy 
 
 profil na www.nhl.com

Hokejoví útočníci USA
Strieborní olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Strieborní olympijskí medailisti USA
Hráči Colorado Avalanche
Hráči EHC München
Účastníci MS v hokeji 2007
Účastníci MS v hokeji 2012
Účastníci MS v hokeji 2013
Súrodenci v ľadovom hokeji
Osobnosti USA slovenského pôvodu
Hokejisti slovenského pôvodu
Osobnosti z Quebecu (mesto)
Anton Mária Vácval

Anton Mária Vácval SDB (* 30. máj 1908, Ostratice – † 6. február 2000, Pezinok) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, „Páterko“.

Životopis 
Narodil sa 30. mája 1908 v Ostraticiach, okr. Partizánske. V roku 1920 odišiel do saleziánskeho ústavu Božského Srdca v Ríme. Tam absolvoval gymnaziálne štúdiá. Od roku 1931 študoval teológiu v Ľubľane, kde ho 7. júla 1935 vysvätili za kňaza. Po vysviacke pôsobil v saleziánskych strediskách na Slovensku. Najprv v Šaštíne, roku 1939 v Hronskom Beňadiku, a od roku 1941 v Trnave-Kopánke. Od júna do septembra 1945 zastupoval v Myjave. Od roku 1945 pôsobil v Michalovciach. Roku 1949 sa stal správcom farnosti v Bratislave-Jarovciach, v roku 1952 v Ardanovciach a roku 1958 v Dedinke. V roku 1961 stratil štátny súhlas na pastoráciu a musel odísť do výroby. Od roku 1962 bol duchovným u sestier Premonštrátok v Ústave sociálnej starostlivosti v Lipovej. Roku 1988 odišiel na dôchodok do Šurian, kde vypomáhal v pastorácii. Neskôr sa presťahoval do Charitného domova v Pezinku, kde 6. februára 2000 aj zomrel. Pochovaný je v rodisku, v Ostraticiach.

Stručný životopis v bodoch 
 30. máj 1908 – narodený v Ostraticiach
 7. júl 1935 – kňazská vysviacka
 1935 – Šaštín – kaplán 
 1939 – Hronský Beňadik – kaplán
 1941 – Trnava-Kopánka – kaplán
 1945 – Michalovce – kaplán
 1949 – Bratislava-Jarovce – farár
 1952 – Ardanovce – farár
 1958 – Dedinka – farár
 1961 – mimo pastorácie
 1962 – duchovný v ÚSS Lipová
 1987 – výpomoc Šurany, príslušný k Bratislavsko-trnavskej arcidiecéze
 1989 – Veľké Lovce – farár
 1990 – výpomoc Šurany
 6. február 2000 – zomrel v Pezinku

Literárna tvorba 
V 80. rokoch publikoval desiatky článkov v Katolíckych novinách a v Duchovnom pastierovi. Zameral sa najmä na osobnosť dona Bosca a jeho dielo, na sv. Dominika Sávia a Žofiu Bosniakovú. Venoval sa dejinám Mariánskej Čeľade – pútnického miesta s pavlínskym kláštorom (Mária család pri Nových Zámkoch). Je autorom životopisu Žofie Bosniakovej, ktorý dokončil v roku 1968 a rozširoval sa ako samizdat; knižne vyšiel až v roku 1991 v Šuranoch. Jeho ďalšie väčšie diela zamerané na osobnosti svätých ostali v rukopise. Jeho „Pieseň vekov“ je ojedinelé dielo zborovej recitácie, ktoré bolo sfilmované. Tiež písal aj divadelné hry a niekoľko dokumentačných prác.
 Začiatky slovenského saleziánskeho diela v Ríme, Perose Argentine a v Alžírsku, rukopis 1976
 Malý hrdina z katakomb
 Verná snúbenica, Cultores sanctae agnetis – Roma, 78 strán
 Zriedkavý hrdina
 Žena – hrdinka Žofia Bosniaková

Literatúra 
 KUBANOVIČ, Zlatko:  Historický náhľad do dejín slovenských saleziánov (Od dona Bosca do roku 1924).  Bratislava : Don Bosco, 2019. ISBN 978-80-8074-436-6. S. 287 - 288.
 KUBANOVIČ, Zlatko: Kňaz, literát a propagátor miništrantského hnutia. In: Don Bosco dnes, 45 (2014), č. 3, s. 26 – 27.

Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Slovenskí teológovia
Katolícki teológovia 20. storočia
Saleziáni
Osobnosti z Ostratíc
Sete Cidades

Sete Cidades („Sedem miest“) je názov sopky, nachádzajúcej sa v západnej časti ostrova São Miguel, jednej z najaktívnejších v Azorskom súostroví. Sopka, ako aj jej okolie je súčasťou prírodnej rezervácie.

Vrchol sopky je ukončený 5 km širokou kalderou so stenami vysokými až 500 m. V kaldere sa nachádzajú dve jazerá: Lagoa Azul (s modrým odtieňom vody) a Lagoa Verde (so zeleným odtieňom). Kaldera sa vytvorila približne pred 22 000 rokmi, neskôr bolo zdokumentovaných ďalších 22 postkalderových erupcií, ktoré vytvorili početné trachytické lávové dómy, lávové prúdy a depozity pyroklastík, nachádzajúce sa na severných a západných svahoch kaldery.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Sete Cidades na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Azorských ostrovov
Stratovulkány
Monaco (sopka)

Monaco je názov podmorského vulkánu, ležiaceho 20 km južne od západnho okraja ostrova São Miguel. Sopka leží na severozápadno-juhovýchodnom zlome, ktorý je pokračovaním zlomového pásma od vulkánu Sete Cidades až po ostrov Santa Maria.

Sopka bola objavená, keď jej erupcia v roku 1907 prerušila podmorský kábel, neskôr eruptovala ešte v roku 1911.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Monaco na Global Volcanism Program 

Sopky Azorských ostrovov
Fuerteventura (sopka)

Fuerteventura je názov menšieho vulkanického komplexu lávových dómov, prúdov a troskových kužeľov, pokrývajúceho väčšiu časť ostrova rovnakého mena.

Komplex nemá doložené žiadne erupcie v historických záznamoch, ani presnejšie určený vek datovaním, ale horniny sú najpravdepodobnejšie pleistocénne až holocénne. Najmladšie horniny sa vyskytujú v severnej a centrálnej časti ostrova.

Zoznam vulkanických fenoménov
 Troskové kužele
 Montana de la Arena
 Montana Bermeja
 Calderas Blancas
 Montana Caiman
 Montana de la Caldereta
 Montana de Escangraga
 Montana Piedra del Sal
 Montana Quemada
 Calderilla de Roja
 Montana de los Saltos
 Montana de San Andres
 Montana Tamacite
 Montana Temerejeque
 Montana Tindaya
 Montana Tirba
 Krátery
 Caldera de los Arrabales
 Bayuyo
 Las Calderas
 La Calderita
 Caldera Encantada
 Caldera de Gairia
 Calderon Hondo
 Caldera de Laguna
 Caldera de Liria
 Isla de Lobos
 Caldera de Rebanada

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Fuerteventura na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Kanárskych ostrovov
Lanzarote (sopka)

Lanzarote je názov vulkanického komplexu troskových kužeľov, kráterov a trhlín, nachádzajúci sa na ostrove rovnakého mena. Je to zároveň miesto koncentrácie najmladšieho vulkanizmu na Kanárskych ostrovoch.

Ostrov križuje v smere severozápad-juhovýchod zlomová zóna, okolo ktorej je sústredený všetok vulkanický materiál. Ostrov bol aj svedkom najväčšej erupcie na Kanárskych ostrovoch, so začiatkom 1. septembra 1730 a koncom 16. apríla 1736. Počas celého obdobia bolo z krátera Montana del Fuego vyvrhnutých asi 4 mld. m3 lávy, ktorá pokryla územie asi 200 km2.

Zoznam vulkanických fenoménov komplexu 
 Troskové kužele
 Montaña Amarilla
 Montaña Bermeja
 Montaña Blanca
 Montaña Clara
 Montaña del Clerigo Duarte
 Monte Corona
 Montaña del Fuego
 Montaña Guatisea
 Los Helechos
 Montaña de Juan Perdomo
 Montaña Lobos
 Montaña del Mojon
 Morro de las Atalayas
 Pico Partido
 Montaña de Pedre Barba
 Roque de Infierno
 Montaña Tamia
 Volcan de Tao
 Antigua Timanfaya
 Montana de Tinga
 Krátery
 Caldera Blanca
 La Caldera
 Carabullo o Pedregal
 Caldera Colorada
 Montaña Colorada
 Caldera del Corazoncillo
 Cuervo
 Caldera de los Cuervos
 Montaña de los Cuervos
 Montañas del Fuego De Timanfaya
 Caldera de Fuencaliente
 Calderas de las Lapas
 Volcan de Mazo
 Montzana Negra
 Volcan Nuevo del Fuego
 Volcan Nuevo
 Calderas Occidentales
 La Quemada de Orzola
 Montaña Quemada
 Las Calderas Quemadas
 Volcan de el Quemado
 Caldera Rajada
 Montaña Rajada
 Montaña Rodeos
 Caldera Roja de Mazo
 Caldera de Santa Catalina
 Tinguaton

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - komplex Lanzarote na Global Volcanism Program 

Sopky Kanárskych ostrovov
Čertova stena (film)

Čertova stena je slovenský film režiséra Václava Wassermana z roku 1948. Komediálne ladený film sa natáčal v exteriéroch Vysokých Tatier.

Námet Ondrej Jariabek; scenár Ivan Bukovčan, Václav Wasserman, Ondrej Jariabek; kamera Jan Roth, hudba Tibor Frešo.

Postavy
Ján Hlavaj - Andrej Bagar
Ivan Trnovský - František Zvarík
Hanka Hlavajová - Soňa Nemanová
Peter Gazdík - Július Pántik
šéf Tatranu Javorský -	Dezider Janda
Ľudmila - Klára Omiliaková-Cihová
účtovník Durný	- Karol L. Zachar

Externé odkazy 
 Čertova stena na stránkach 1. slovenskej filmovej databázy

Slovenské filmy
Filmy podľa názvu
Filmy z 1948
Plutvovce

Plutvovce (Pisces) je v starších systémoch taxonomická skupina, ktorá zahŕňa všetkých  čeľustnatcov okrem štvornožcov, teda ryby, drsnokožce, akantódy a plakodermy. Pozri aj ryby.

Ryby
Machnáč (prítok Bebravy)

Machnáč je vodný tok na západnom Slovensku, preteká územím okresov Trenčín a Bánovce nad Bebravou. Je to pravostranný prítok Bebravy, má dĺžku  a je tokom V. rádu.

Prameň 
Pramení v Strážovských vrchoch, v podcelku Trenčianska vrchovina, na severovýchodnom svahu Trstenca (), v lokalite Bukovina v nadmorskej výške približne

Opis toku 
Od prameňa tečie najprv na západ, sprava priberá potok pretekajúci Havránkovou dolinou kde je koryto toku chráneným územím, chránia sa zachované brehové porasty s biocenózami potočného dna. Následne sa stáča na juh, sprava priberá prítok spod kóty  a zľava z južného svahu Trstenca. Po pribratí pravostranného prítoku pretekajúceho obcou Petrova Lehota je koryto toku chráneným územím. Sprava ešte priberá Trenčianku a vstupuje do Podunajskej pahorkatiny.

Tu preteká geomorfologickým podcelkom Nitrianska pahorkatina, časťou Bánovská pahorkatina cez Horné a Dolné Motešice, napája malú vodnú nádrž Bobot a preteká obcou Bobot. Na území obce priberá dva ľavostranné prítoky (prvý prameniaci východne od obce Motešice, druhý pod Španím kameňom ()) a pokračuje cez susedné Horňany. Na jej území tiež priberá dva ľavostranné prítok, najprv pred obcou z oblasti Hája a potom za obcou () z oblasti Klčovín. Následne sa stáča na juhovýchod, preteká obcou Dežerice a rozširuje svoje koryto. Severne od Horných Ozoroviec ústi v nadmorskej výške približne  do Bebravy.

Chránené územie 
Na území Podunajskej pahorkatiny je Machnáč chráneným tokom, prírodnou pamiatkou vyhlásenou v roku 1983 na celkovej výmere . Ochraňuje sa podhorský tok so zachovaným korytom a zvyškami cenných brehových porastov. Ide o dva úseky, prvý od sútoku s Trenčiankou po vodnú nádrž Bobot a druhý začínajúci za obcou Bobot a končiaci pred obcou Dežerice.

Rieky na Slovensku
Povodie Bebravy
Vodné toky v Strážovských vrchoch
Vodné toky v Podunajskej pahorkatine
Vodné toky v okrese Bánovce nad Bebravou
Vodné toky v okrese Trenčín
Elektronický kód výrobku

Electronic Product Code (EPC) je kód podobný kódovacej schéme pre Gen 2 RFID štítky (čipy). Je navrhovaný na uspokojenie potrieb v rôznych odvetviach, zatiaľ čo garantuje jedinečnosť pre všetky EPC-zhodné čipy. EPC prispôsobuje existujúce kódovacie schémy a definuje nové schémy tam, kde to je potrebné. 

EPC bolo vytvorené MIT Auto-ID Centra, konzorcia 120-tich globálnych korporácií a univerzitných laboratórii. EPC systém je súčasne riadený EPCglobal, Inc., dcérskej spoločnosti spoločnosti GS1, tvorcov UPC čiarových kódov.

EPC má potenciál stať sa štandardom pre globálne použitie RFID a hlavným elementom navrhovanej EPCglobal Network.

Štruktúra 
Všetky EPC čísla obsahujú hlavičku identifikujúcu enkódovanie schémy, ktorá bola použitá. Toto udáva dĺžku, typ a štruktúru EPC. Schéma enkódovania EPC často obsahuje sériové číslo, ktoré môže byť použité pri jedinečnom identifikovaní daného objektu.

EPC verzia 1.3 podporuje nasledujúce kódovacie schémy:
 General Identifier (GID) GID-96
 serializovaná verzia GS1 Global Trade Item Number (GTIN) SGTIN-96 SGTIN-198
 GS1 Serial Shipping Container Code (SSCC) SSCC-96
 GS1 Global Location Number (GLN), SGLN-96 SGLN-195
 GS1 Global Returnable Asset Identifier (GRAI) GRAI-96 GRAI-170
 GS1 Global Individual Asset Identifier (GIAI) GIAI-96 GIAI-202
 DOD Construct DoD-96

Externé odkazy 
 EPCglobal Tag Data Standards Version 1.3
 ManningRF Info Center - Contains reviews and information concerning EPC-compatible RFID devices and software. Also contains a list of primers and FAQs concerning EPC compatibility issues.
 EPC Step by Step Explaination

Kódovanie
Elektronika
Nemecký ovčiak

Nemecký ovčiak je psie plemeno uznané v FCI v skupine 1 pod číslom 166.

Pôvod 

Pomerne mladé plemeno, ustálené až na prelome 19. a 20. storočia z nemeckých sedliackych psov nejednotného typu. V základných črtách sa zhoduje s ostatnými európskymi ovčiakmi. Hlavnú zásluhu na jeho vzniku má rotmajster Max von Stephanitz, ktorému sa s pomocou iných chovateľov podarilo utvoriť najčastejšie chované plemeno sveta.

Povaha 
Svojmu pánovi a jeho rodine je nemecký ovčiak veľmi oddaný a verný. Je výborným priateľom a spoločníkom. Ku známym ľuďom je taktiež veľmi priateľský, k ľuďom cudzím však býva nedôverčivý. Pri správnej výchove a dobrom zoznámení nebývajú problémy ani s inými domácimi zvieratami. V styku so psami sa prejavuje jeho hravosť, rád sa s nimi priatelí a komunikuje.

Vzťah k deťom 
Dobre vychovaný pes má k deťom veľmi dobrý, priateľský vzťah. Deti však musia tolerovať potreby psa a nerušiť ho napr. pri odpočinku alebo pri kŕmení. Pri styku s cudzími deťmi je však, ako aj u iných psov, nutný dohľad dospelej osoby, rovnako ako pri styku s veľmi malými deťmi.

Pracovné využitie 
Toto plemeno môže byť použité v mnohých odboroch ľudskej činnosti. S obľubou je používané v policajnej a vojenskej službe, tiež ako pomocník hasičov a pyrotechnikov, pri vyhľadávaní drog a ďalších látok a pri vyhľadávaní a zachraňovaní zavalených ľudí. Ďalej je nemecký ovčiak používaný ako sprievodca nevidiacich, ako pes pre nepočujúcich alebo robí spoločníka chorým ľuďom v ústavoch. Výborne sa osvedčil taktiež ako ochranca a strážca obchodných objektov a domov. V krajine svojho pôvodu sa stále využíva aj na pasenie stád.

Zvláštne nároky 
Bezpodmienečne vyžaduje výcvik. Hoci je dobrým spoločníkom, mal by mať aj zodpovedajúce zamestnanie. Bohužiaľ, so zreteľom na početnosť nemeckých ovčiakov, nie vždy uvážlivý chov, ako aj na nevhodnú výchovu, sa občas vyskytujú medzi nimi problémové jedince (bojazlivé, agresívne a pod.). Treba však dbať zreteľne na jeho zdravie, pretože ako sa môže stať u každého väčšieho psa, môže sa mu otočiť žalúdok čo býva takmer vždy už smrteľné (príznakom môže byť zväčšené brucho, väčšie množstvo peny tečúcej z tlamy a neschopnosť stáť na nohách). Ovčiak po vyvracaní potravy zo žalúdka často potravu znova skonzumuje. Zateplené psie búdy sú pre toto plemeno v našich klimatických podmienkach vhodný spôsob na ochranu pred mrazmi, ale aj veľkými horúčavami.

Výchova 
Vzhľadom k vysokej inteligencii sa tento pes pomerne ľahko vychováva. Dobre, rýchlo a rád sa učí, jeho výchova však musí byť dôsledná a pes vyžaduje mnoho pozornosti a času svojho majiteľa, aby vyrástol na slušného a dobre vychovaného psa. Vhodné je prihlásiť sa so svojim psom do kynologického klubu, základnú poslušnosť však je nutné nacvičiť doma. Tento pes je vhodný k výcviku poslušnosti, aj k ďalšiemu, náročnejšiemu výcviku.

Iné projekty 

Ovčiarske psy
Plemená psov z Nemecka