joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lyáza

Lyáza je enzým, ktorý katalyzuje rozklad chemických väzieb („eliminačná“ reakcia) bez použitia hydrolýzy („substitučná“ reakcia, katalyzovaná hydrolázami) alebo oxidácie. V procese zvyčajne vzniká dvojitá väzba alebo cyklus. Enzým môže katalyzovať i opačnú reakciu (takzvaná Michaelova adícia). Príkladom je napríklad reakcia katalyzovaná adenylátcyklázou:

 ATP → cAMP + PPi

Lyázy sa líšia od ostatných enzýmov v tom, že vyžadujú len jeden substrát pre reakciu v jednom smere, ale dva substráty v opačnom smere.

Názvoslovie 
Systematické názvy sú tvorené ako "substrát skupina-lyáza". Medzi lyázy patria enzýmy ako sú dekarboxyláza, dehydratáza, aldoláza a podobne. Ak je produkt reakcie dôležitejší, je možné v názve použiť slovo syntáza, ako u fosfosulfolaktát syntázy (EC 4.4.1.19, Michaelova adícia siričitanu na fosfoenolpyruvát). 

Kombináciu eliminácie a Michaelovej adície je možné vidieť napríklad v O-sukcinylhomoserín tiol-lyázy (MetY alebo MetZ), ktorá najprv katalyzuje γ-elimináciu O-sukcinylhomoserínu (počas ktorej odstupuje sukcinit) a následne adíciu sulfidu na vinylový intermediát. Táto reakcia bola najprv klasifikovaná ako lyáza (EC 4.2.99.9), ale potom bola zmenená na transferázu (EC 2.5.1.48).

Klasifikácia 
Lyázy sú klasifikované ako EC 4 v EC číselnej klasifikácii enzýmov. Lyázy je ďalej možné zaradiť do 7 kategórií:

 EC 4.1 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-uhlík (C-C), ako sú dekarboxylázy (EC 4.1.1), aldehydové lyázy (EC 4.1.2), oxokyselinové lyáza (EC 4.1.3) a ostatné (EC 4.1.99)
 EC 4.2 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-kyslík (C-O), ako sú dehydratázy
 EC 4.3 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-dusík (C-N)
 EC 4.4 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-síra (C-S)
 EC 4.5 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby uhlík-halogén (C-X, kde X = F, Cl, Br, I)
 EC 4.6 zahŕňa lyázy, ktoré štiepia väzby fosfor-kyslík (P-O), ako napríklad adenylátcykláza alebo guanylátcykláza
 EC 4.99 zahŕňa ostatné lyázy, ako je napríklad ferochelatáza

Membránové lyázy 
Niektoré lyázy sú asociované s biologickými membránami ako periférne membránové proteíny alebo sú uchytené v membránach pomocou transmembránového helixu.

Referencie

Zdroj 

Enzýmy
Číslo EC

Číslo EC (číslo Enzýmovej komisie) je číselná klasifikácia enzýmov podľa reakcie, ktorú katalyzujú. Funguje ako systém enzýmového názvoslovia a každé číslo má priradený odporúčaný názov konkrétneho enzýmu.

Presnejšie, číslo EC určuje konkrétne reakcie katalyzované enzýmami, nie enzýmy samotné. Ak dva rôzne enzýmy (napríklad z rôznych organizmov) katalyzujú tú istú reakciu, sú označené zhodným číslom. Podobne by enzýmy, ktoré majú rôzne zloženie, ale katalyzujú tú istú reakciu (ako výsledok konvergentnej evolúcie), boli označené tým istým číslom. V tom prípade hovoríme o nehomológnych izofunkčných enzýmoch (NISE).  Naopak, proteínové databáze ako UniProt využívajú identifikátory, ktoré určujú proteín podľa sekvencie aminokyselín (ich primárnej štruktúry).

Formát 
Každé označenie začína písmenami "EC a za ním nasledujú štyri čísla oddelené bodkami. Tieto čísla bližšie určujú presnejšiu klasifikáciu enzýmu. Niekedy sa využívajú predbežné označenia, ktoré majú "n" pred posledným číslom (napríklad EC 3.5.1.n3).

Napríklad, pre enzýmy tripeptidaminopeptidázy, ktoré majú číselné označenie "EC 3.4.11.4", by sa dalo toto označenie popísať ako:

 EC 3 enzýmy sú hydrolázy (enzýmy využívajúce vodu na štiepenie iných molekúl)
 EC 3.4 sú hydrolázy, ktoré štiepia peptidové väzby
 EC 3.4.11 sú hydrolázy, ktoré štiepia aminokyselinu na N-konci polypeptidu (aminopeptidázy)
 EC 3.4.11.4 sú enzýmy, ktoré štiepia aminokyselinu z tripeptidu

Základné druhy enzýmov

Podobnosť reakcií 
Podobnosť enzymatický reakcií môže byť spočítaná pomocou zmeny väzieb, reakčných centier alebo subštruktúrnymi metrikami (kedysi EC-BLAST, teraz EMBL-EBI Enzyme Portal).

História 
Systém enzýmového názvoslovia sa začal vyvíjať v roku 1955, kedy International Congress of Biochemistry (Medzinárodná spoločnosť pre biochémiu) v Bruseli vytvorila Enzyme Commission (Enzýmovú komisiu). Prvá verzia bola publikovaná v roku 1961. Aktuálna šiesta edícia, publikovaná Medzinárodnou úniou pre biochémiu a molekulárnu biológiu v roku 1992, obsahuje 3 196 enzýmov. Dodatky 1-4 boli vydané v rokoch 1993 až 1999. Ďalšie dodatky boli vydané elektronicky, a to na stránke Nomenclature Committee of the International Union of Biochemistry and Molecular Biology (Komisie pre názvoslovie Medzinárodnej únie pre biochémiu a molekulárnu biológiu). V auguste 2018 bola pridaná kategória EC 7, ktorá popisuje translokázy.

Referencie

Zdroj 

Enzymológia
Klasifikácia enzýmov
Tour Ariane

Tour Ariane je mrakodrap nachádzajúci sa v meste Puteaux na predmestí Paríža, v štvrti La Défense.

Postavený bol v roku 1975 pod názvom Tour Générale, pretože Société Générale zaberala väčšinu užitočného priestoru. Je vysoký 152 m; kompletná rekonštrukcia prebehla v roku 2008.

Referencie

Externé odkazy 
 Tour Ariane v databáze tour-ariane.com

Mrakodrapy v La Défense
Architektúra z 1975
Puteaux
Budova Ústavného súdu Slovenskej republiky

Budova Ústavného súdu Slovenskej republiky je sídlom Ústavného súdu Slovenskej republiky. Budova sa nachádza na Hlavnej ulici 110 v Košiciach.

História 
V objekte bývalých Jiskrových kasární na Hlavneh ulici, sídli Ústavný súd SR od roku 2006. Budova nových kasární vznikla v roku 1885 na mieste bývalej mestskej zbrojnice a starých kasární. Od roku 1910 časť kasární slúžila mestskej polícii. V budove malo sídlo aj policajné riaditeľstvo, ktoré sa neskôr presťahovalo na Moyzesovu ulicu.

Od začiatku svojej činnosti v roku 1993 ústavný súd pôsobil v Csáky-Dessewfyho paláci na Hlavnej ulici 72. Dôvodom tohto presťahovania do priestorov na Hlavnej 110, bola najmä nepostačujúca kapacita budovy a taktiež fakt, že ju mal súd v prenájme od súkromnej osoby.

Objekt v ktorom sídli súd v súčasnosti, v roku 2002 Ministerstvo obrany Slovenskej republiky zmluvou o bezodplatnom prevode majetku štátu, previedlo do správy ústavného súdu. Rekonštrukciu budovy za viac ako 199 miliónov korún, realizoval hlavný dodávateľ – Inžinierske stavby Košice a.s..

V súčasnosti ústavný súd sídli v troch budovách tvoriacich jeden komplex. V budove na Hlavnej ulici majú kancelárie sudcovia. V budove na Mäsiarskej ulici sa nachádza hlavná pojednávacia sieň, podateľňa, knižnica, archív a rôzne pracoviská zamestnancov súdu. V budove na Zbrojničnej ulici sú sústredené ubytovacie kapacity pre sudcov a zamestnancov s trvalým pobytom mimo Košíc.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Ústavného súdu

Ústavný súd Slovenskej republiky
Architektúra z 1885
Budovy v Košiciach
Extraliga hádzanárov 2020/21

Extraliga hádzanárov v sezóne 2020/21 je 28. ročník extraligy hádzanárov, najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom hádzanej (SZH). V súťaži účinkuje 10 mužstiev, oproti minulej sezóny do extraligy vstúpilo mužstvo HK Košice. Súťaž v prvej polovici tejto sezóne opäť niesla mediálny názov Slovnaft Handball Extraliga, ktorý bol ale dňom 1.2.2021 zmenený, kvôli výmene generálneho partnera slovenskej extraligy, a nesie nový názov Niké Handball Extraliga. Víťaz extraligy získa Pohár Antona Frola.

Systém súťaže 
Systém súťaže je oproti minulej sezóne pozmenený. Základná časť pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretol 2-krát doma a vonku. Po základnej časti nebude nasledovať nadstavbová časť ako to bývalo zvykom. Po základnej časti sa zodeli extraliga na 3 časti, kde prví štyria postúpili do play-off, mužstvá na 5. - 8. mieste budú hrať medzi sebou na dve kolá o ligový pohár, a mužstvá na 9. a 10. mieste sa zúčastnia baráže o zostup do 1. ligy. Zápasy play-off sa budú hrať na 3 vyhrané zápasy.

Referencie 

Extraliga hádzanárov
Tom Cavanagh

Thomas Garreth Cavanagh (* 24. marec 1982, Warwick, Rhode Island, USA† 6. január 2011, Providence, Rhode Island, USA) bol americký profesionálny hokejista, ktorý v NHL nastupoval v mužstve San Jose Sharks. Neskôr mu bola diagnostikovaná schizofrénia a v roku 2011 spáchal samovraždu skokom z viacposchodovej garáže.

Kariéra 
V roku 2001 začal nastupovať za Harvardskú univerzitu. Dres rovnakej univerzity kedysi obliekal aj jeho otec Joe Cavanagh, ktorý je doposiaľ jedným z najproduktívnejších hokejistov v jej histórii a od roku 1994 členom Americkej hokejovej siene slávy.

Tom Cavanagh bol draftovaný v roku 2001 tímom San Jose Sharks v šiestom kole zo 182. miesta. Od roku 2005 nastupoval v AHL za farmárske celky Sharks Cleveland Barons, resp. Worcester Sharks, za ktorý v priebehu rokov nazbieral 138 bodov, a tak dodnes ostáva tretím najproduktívnejším hráčom v klubovej histórii. V NHL debutoval v ročníku 2007-08 a bodoval hneď v prvom zápase, keď prihrával na gól Joe Thorntonovi už v 36. sekunde zápasu. Žiaden iný nováčik v klubových dejinách Sharks nebodoval rýchlejšie ako Cavanagh.

V sezóne 2008-09 sa mu podarilo streliť svoj jediný gól v najlepšej hokejovej lige sveta, 28. marca 2009 prekonal bekhendovou strelou brankára Phoenixu Coyotes Iliu Bryzgalova. Napriek tomu, že z osobného hľadiska sa jednalo o jeho najúspešnejšiu sezónu, mužstvo s ním zmluvu nepredĺžilo. Neskôr sa skúšal presadiť aj v kluboch Los Angeles Kings i Columbus Blue Jackets, no ani jeden z celkov mu šancu v NHL nedal, a tak nastupoval len za ich rezervné tímy v AHL.

Osobný život a smrť 
Prvé náznaky psychických problémov sa u Cavanagha začali prejavovať už vo veku 13 rokov, kedy si jeho blízki začali myslieť, že možno trpí depresiou. Psychické problémy sa u neho čoraz viac zhoršovali a od roku 2009 až do svojej smrti musel byť hneď štyrikrát hospitalizovaný pre silné príznaky psychózy. Ťažko niesol nepredĺženie kontraktu so San Jose Sharks a postupne sa začal uzatvárať do seba, čo napokon vyústilo do jeho samovraždy, ktorú spáchal pár dní po novom roku 2011 skokom z viacposchodovej garáže pri priľahlom nákupnom centre.

Spoluhráči naňho spomínajú ako na hráča, ktorý absolútne vybočoval zo zaužívaných stereotypov o hokejistoch. Bývalý kapitán Worcester Sharks a hráč NHL Mike Moore tvrdí, že jakživ nestretol tak rozhľadeného hokejistu ako Tom Cavanagh, na ktorom obdivoval jeho všeobecný prehľad a znalosti od dejepisu až po politickú situáciu vo svete.

Referencie

Iné projekty 

Hokejisti USA
Hráči San José Sharks
Hráči Springfield Falcons
Obete samovrážd
Osobnosti z Rhode Islandu
Tours Citylights

Tours Citylights sú dva mrakodrapy, sa v meste Boulogne-Billancourt na predmestí Paríža.

Hlavná veža má 29 poschodí na 100 metrov. Stavba veže bola dokončená v roku 1975. Rekonštrukcia komplexu, ktorú viedol Dominique Perrault, prebiehala v rokoch 2007 až 2016 a zväčšila plochu o 10%, aby pojala až 4 000 zamestnancov.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Tours Citylights v ileseguin-rivesdeseine.fr

Mrakodrapy v Île-de-France
Boulogne-Billancourt (mesto)
1975
Stavby v departemente Hauts-de-Seine
Slovenský pohár v nohejbale mužov

Slovenský pohár v nohejbale mužov je nohejbalová pohárová súťaž mužov na Slovensku, organizovaná Slovenskou nohejbalovou asociáciou (SNA). Vznikla v roku 1975 a zúčastňujú sa jej kluby najvyšších slovenských ligových súťaž. Najúspešnejším klubom súťaže je NK DPMK Košice, ktorý zvíťazil 29 krát.

Štruktúra 
Súťaž sa hrá formou turnajov. Najprv sa v skupinách odohrajú zápasy každého s každým a podľa umiestnenia sa potom odohrajú zápasy o konečné umiestnenie. V minulosti mal turnaj viacero formátov, ale momentálne sa hrá systémom striedania setov trojíc a dvojíc, kde v základných skupinách môže zápas skončiť aj remízou 2:2. Vo vyraďovacej časti sa pri nerozhodnom stave hrá rozhodujúci set trojíc.

Sezóny a finalisti

Historické štatistiky

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Slovenskej nohejbalovej asociácie

Zdroj 
 Slovenský pohár mužov na stránke Slovenskej nohejbalovej asociácie

Slovenské nohejbalové súťaže
Matthaios Blastares

Matthaios Blastares (* ?† po 1346, Solún) bol byzantský cirkevný právnik, teológ a spisovateľ, pravoslávny duchovný a mních. O jeho živote sa veľa nevie. Pôvodne bol mníchom na Athose, neskôr v solúnskom kláštore Peribleptos. Autor významného právneho diela Syntagma kata stoicheion. Býva označovaný za „poslednú významnú autoritu [pravoslávneho] kánonického práva byzantskom období“.

Mená 
 , iný prepis Matthaios Blastarés
  alebo Mataíos Vlástaris
 iné tvary druhého mena: ΒλάσταριςBlastaris (starogr.) / Vlastaris (v neskorej byz. výslovnosti a novogr.)
 , Matthaeus Blastaris alebo Matthaeus Monachus
 Matej Blaster, Matúš Vlastaris

Dielo 

Syntagma kata stoicheion
 alebo aj Syntagma Katastichion

, v preklade Abecedná príručka, niekedy len Alphabeticum, či Syntagma Canonum, Syntagma či celým názvom Syntagma alphabeticum rerum omium, quae in sacris divinisque canonibus comprehenduntur, elaboratum partier et compositum per minimum ex hieromonachis Matthaeum Blastarem

Napísané bolo v roku 1335. Šlo o zbierku civilných i cirkevných zákonov (nomokánon). Dielo sa skladá z 24 častí, pričom tie sú ďalej rozdelené na kapitoly a tie na nižšie podcelky, ktoré sa zaoberajú určitou oblasťou (napr. krádeže, závety, diakoni, spravodlivosť, cirkevné procesy,...). Zoradené sú v abecednom poradí. Šlo o prvý pokus zladenia sústav oboch právnych poriadkov. Ako autor signalizuje, jeho cieľom bolo zozbierať všetky zákony a interpretovať ich. Jeho komentárov je však pomenej a nerozlišoval medzi vlastnými a schóliami klasických komentátorov.. Jeho prameňmi boli mnohé právne zbierky. Z (prevažne) civilnoprávnych zbierok šlo o justiniánske Digesty, Codex Iustiniani, Baziliky a početné cisárske novely. Z cirkevnej oblasti Nomokánon 14 titulov či komentáre Ióanna Zonara a Theodóra Balsamona. Zbierka bola veľmi obľúbená a za vlády Štefana Uroša IV. bola preložená do srbčiny, neskôr aj do bulharčiny (15. stor.), ruštiny (16. stor.) a novogréčtiny. Do 18. storočia bolo dielo uznávané ako štandardný výraz pravoslávneho kánonického práva. Pomohlo vytvoriť slovanskú obyčaj týkajúcu sa pravidiel procesného práva, ako aj zákony upravujúce štátnu ochranu chudobných a prenasledovaných.

 kratšie synopsie cirkevného práva, index latinských právnych termínov
 teologické práce proti Latiníkom (Vyvrátenie omylov Latiníkov) a odporcom palamizmu (hésychazmu)
 hymny
 niekedy mu bývajú pripisované aj traktát proti Židom, liturgické traktáty a list Guyovi Lusignanovi

Referencie 

Byzantskí právnici
Byzantskí spisovatelia
Byzantskí teológovia
Kánonisti
Pravoslávni teológovia
Úmrtia v 14. storočí
Byzantskí mnísi
Terujoši Ito

Terujoši Ito (; * 31. august 1974, Šizuoka) je japonský futbalista.

V rokoch 1997 až 2001 Ito odohral za Japonské národné futbalové mužstvo 27 zápasov. Reprezentoval Japonsko na Majstrovstvách sveta 1998.

Štatistiky

Referencie

Externé odkazy​

Japonskí futbalisti
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1998
Uičiro Hatta

Uičiro Hatta (; * 10. september 1903, Osaka  † 20. apríl 1989, Kanagawa) bol japonský futbalista.

V roku 1925 Hatta odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.

Štatistiky

Referencie

Japonskí futbalisti
Daigoro Kondo

Daigoro Kondo (; * 1. jún 1907, Tokio  † 9. február 1991, Kanagawa) bol japonský futbalista.

V roku 1927 Kondo odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.

Štatistiky

Referencie

Japonskí futbalisti
Šodžiro Sugimura

Šodžiro Sugimura (; * 4. apríl 1905, Osaka  † 15. január 1975, Tokio) bol japonský futbalista.

V roku 1927 Sugimura odohral 1 zápas za Japonské národné futbalové mužstvo.

Štatistiky

Referencie

Japonskí futbalisti
Saizo Saito

Saizo Saito (; * 24. september 1908, Osaka  † 2004) bol japonský futbalista.

V roku 1930 Saito odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.

Štatistiky

Referencie

Japonskí futbalisti
Teizo Takeuči

Teizo Takeuči (; * 6. november 1908, Tokio  † 12. apríl 1946, Amurská oblasť) bol japonský futbalista.

V rokoch 1930 až 1936 Takeuči odohral 4 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo. Reprezentoval Japonsko na Letných olympijských hrách 1936.

Štatistiky

Referencie

Japonskí futbalisti
Hideo Sakai

Hideo Sakai (; * 10. jún 1909, Osaka  † 3. jún 1996, Hjógo) bol japonský futbalista.

V roku 1934 Sakai odohral 3 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo.

Štatistiky

Referencie

Japonskí futbalisti
Kim Yong-sik

Kim Yong-sik (* 25. júl 1910  † 8. marec 1985, Soul) bol japonský futbalista.

V rokoch 1936 až 1940 Kim odohral 3 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo. Reprezentoval Japonsko na Letných olympijských hrách 1936.

Štatistiky

Referencie

Japonskí futbalisti
Šogo Kamo

Šogo Kamo (; * 12. december 1915, Šizuoka  † 14. september 1977, Tokio) bol japonský futbalista.

V roku 1936 Kamo odohral 2 zápasy za Japonské národné futbalové mužstvo. Reprezentoval Japonsko na Letných olympijských hrách 1936.

Štatistiky

Referencie

Japonskí futbalisti
Pavlitiho dom

Pavlitiho dom () je meštiansky dom z obdobia bulharského národného obrodenia, nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

Iné názvy 
Budova je známa aj ako Dom Georgiho Pavlitiho (), Dom Pavlitiho () alebo aj ako Modrý dom ()

Lokalita 
Pavlitiho dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v rámci architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „Christo Peev“ () č. 8 v susedstve Dančovovho domu a neďaleko historickej brány Chisar kapija.

Dejiny a súčasnosť 
Výstavba budovy sa začala v roku 1849 a ukončená bola v roku 1850. Dom bol už začiatkom 20. storočia v havarijnom stave, čo dokazujú snímky dochované v archíve. Tak ostal až do konca 70. rokov 20. storočia, kedy prebehla reštaurácia budovy. Krátko po nej bola budova poškodená v dôsledku požiaru, ktorý poznamenal predovšetkým druhé poschodie domu, ktorý musel byť následne opätovne reštaurovaný. V budove sídlili napríklad tzv. Národný fond „13. storočí Bulharska“ (), alebo Študentský tvorivý dom (). a naposledy v rokoch 20112017 aj tzv. Obecný fond „Plovdiv 2019“ (), ktorá pripravovala program s ktorým sa mesto úspešne uchádzalo o pridelenie titulu Európskeho hlavného mesta kultúry pre rok 2019Plovdiv – Evropejska stolica na kulturata 2019 ().

Charakteristika 
Dom je dvojposchodový, symetrického typu. Budova má vysoký suterén a z tohto dôvodu sa javí pri pohľade z ulice ako trojposchodová. Arkierové časti budovy sú zvonku podopreté drevenými podperami. Jedným z najzaujímavejších prvkov stavby sú fasády s oknami zakončenými polkruhovými arkádovými oblúkmi. Obidve poschodia sú interiérovo rozložené tak, že okolo centrálne umiestneného salónu sú rozmiestnené štyri izby. Pri vstupe z dvora sa za portikom na prvom poschodí nachádza salón (vestibul), pričom po stranách sú oproti sebe vchody do prvých dvoch izieb a na druhej strane oproti vstupu do budovy vchody do ostávajúcich dvoch izieb. Na ľavej strane sa za prvou izbou nachádza schodisko, ktoré vedia na druhé poschodie do salónu, ktorý je v časti obrátenej do dvora zakončený arkierom, ktorý sa nachádza priamo nad vstupným portikom. V dvoch izbách (vo východnej časti domu) na druhom poschodí sa zachovali originálne zdobené stropy, kde sú na podklade z tkaniny aplikované rôzne drevené elementy. Izby v dome sú vyzdobené aj freskami. Z tohto hľadiska patrí medzi najzaujímavejšie vyzdobené miesta severozápadne položená izba na prvom poschodí, kde sa na hnedom podklade dochovala maľba mladého sediaceho muža držiaceho v ruke cigaretu. Jedná sa o vzácny typ stenomaľby z obdobia bulharského národného obrodenia, keďže zobrazuje scénu z bežného života, ktoré sa nezobrazovali často.

Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany 
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu

Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č.25 z roku 1998, pričom ako dôvod ochrany boli uvedené umelecká a historická hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je Pavlitova kăšta (, doslova Pavlitiho dom).

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Stavby v Plovdive
Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Architektúra z 1850
Kultúrne inštitúcie v Bulharsku
Timothy Olyphant

Timothy David Olyphant (* 20. máj 1968, Honolulu, Havaj, USA) je americký herec. Je známy z filmov ako Vreskot 2 (1997), 60 sekúnd (2000), A Man Apart (2003), Hitman (2007), A Perfect Getaway (2009) či Once Upon a Time in Hollywood (2019). V rokoch 2011 až 2015 stvárnil hlavnú postavu vo westernovom seriáli Justified a v rokoch 2017 až 2019 účinkoval v televíznom seriáli Santa Clarita Diet.

Detstvo a mladosť 
Narodil sa na Havaji, ale keď mal dva roky, s rodinou sa presťahovali do mesta Modesto, v Kalifornii. Je synom Katherine a JV Olyphantových. Má dvoch bratov, staršieho Andrewa a mladšieho Matthewa.

Kariéra 
V roku 1995 debutoval na Broadwayi v divadelnej hre The Monogamist, kde za svoju úlohu získal ocenenie Theatre World Award. V roku 1996 si zahral po boku Goldie Hawn, vo filme The First Wives Club. Najviac ho však preslávila úloha Mickeyho v horore Vreskot 2.

V roku 2000 bol obsadený do role detektíva v úspešnom akčnom filme 60 sekúnd. Bola mu ponúknutá rola vo filme Redline - (neskôr premenované na Rýchlo a zbesilo) ale rolu odmietol a získal ju Vin Diesel. V roku 2011 priznal sklamanie že rolu neprijal. Po boku Vin Diesela si zahral v roku 2003 vo filme Man A Part. V rovnakom roku si zahral aj v sci-fi filme Dreamcatcher, po boku Morgana Freemena, Jasona Leea a Donnieho Wahlberga.

V roku 2004 získal pozitívne recenzie na jeho herecký výkon vo filme Sexbomba od vedľa. V rovnakom roku prijal rolu šerifa Bullocka vo westernovom seriály Deadwood. Seriál sa natáčal od roku 2004 do roku 2006. V roku 2007 stvárnil hlavnú rolu inšpirovanou videohrou Hitman. Pre autentickosť postavy, si oholil hlavu. V rovnakom roku sa objavil v prvej sérii televízneho seriálu Samantha Who? po boku Christiny Applegate.

V roku 2011 bol obsadený do hlavnej role vo westernovom seriály Justified. Filmový kritici označili jeho rolu v seriály ako prelomovú.

Objavil sa v hosťujúcej roli v televíznom seriály The Grinder v rokoch 2015 a 2016. Za svoj herecký výkon, získal v roku 2016 ocenenie Critics' Choice Television Awards. V roku 2019 stvárnil jednu z vedľajších postáv aj vo filme Quentina Tarantina, Once Upon a Time in Hollywood.

V roku 2020 stvárnil postavu maršála Cobba Vantha, v televíznom seriály The Mandalorian.

Osobný život 
Od roku 1991 je ženatý za Alexis Knief. Žijú v časti Westwood v Los Angeles a majú spolu tri deti.

Iné projekty

Zdroj 

Filmoví herci USA
Televízni herci USA
Dabingoví herci USA
Osobnosti USA írskeho pôvodu
Osobnosti USA škótskeho pôvodu
Osobnosti USA nemeckého pôvodu
Osobnosti USA holandského pôvodu
Osobnosti USA anglického pôvodu
Osobnosti z Honolulu
Tessa Thompsonová

Tessa Thompsonová (; * 3. október 1983, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka a speváčka.

Detstvo a mladosť 
Thompsonová sa narodila v Los Angeles a vyrastala v Brooklyne v štáte New York. Jej otec je spevák Marc Anthony Thompson, známy tiež aj ako Chocolate Genius. Jej matka má panamský a mexický pôvod a otec má afro-panamský pôvod. Má jednu nevlastnú sestru menom Zsela, ktorá sa venuje spevu.

Navštevovala strednú školu v Santa Monice, kde hrala Hermiu v hre Williama Shakespeara, Sen, noci svätojánskej. Študovala antropológiu na Santa Monica College. Počas študovania sa zúčastnila prednášok Lisy Wolpe, z inštitútu Los Angeles Women's Shakespeare Company.

Kariéra 
Svoju kariéru zahájila v divadle, v roku 2002. Jej prvá rola bola v inscenácii Tempfest, od spoločnosti Los Angeles Women's Shakespeare Company. V rovnakom roku tiež stvárnila Júliu v inscenácii Romeo a Julia: Antebellum New Orleans, 1836. Jej herecký výkon v divadle jej zaistil nomináciu na divadelné ocenenie NAACP.

Prvý krát sa objavila pred kamerami v televíznom seriály Odložený prípad, kde stvárnila lesbickú pašeráčku z 30. rokov. V druhej sérii televízneho seriálu Veronica Mars stvárnila postavu Jackie Cook. Za jej herecký výkon získala pozitívne ohlasy, no aj napriek tomu, jej postava opustila seriál na konci druhej série.

Po boku herečky Mary Elizabeth Winstead si zahrala v tanečnom filme Make It Happen z roku 2008. O rok neskôr sa objavila v dramatickom filme Mississippi Damned. Za svoj herecký výkon získala ocenenie filmového festivalu - American Black Film Festival, v kategórii najlepšia herečka. V roku 2010 sa objavila v divadelnej adaptácii Tylera Perryho, v inscenácii For Colored Girls. Objavila sa tiež v hororovom televíznom seriály 666 Park Avenue z roku 2013.

V roku 2014 sa objavila v životopisnom filme Selma, ktorý je inšpirovaný skutočnou udalosťou. Vo filme stvárnila aktivistku za ľudské práva, Diane Nash. V roku 2015 získala jednu z hlavných postáv filmu Creed. Vo filme sa objavila po boku hercov ako Sylvester Stallone, Phylicia Rashad či Michael B. Jordan. Film sa dočkal aj druhého pokračovania, v roku 2018, kde sa objavila aj Thompsonová.

V apríli 2016 bola obsadená do role Valkýrie, vo filme Thor: Ragnarok, ktorý mal premiéru v novembri 2017. Postavu Valkýrie si zopakovala aj v roku 2019, vo filme Avengers: Endgame.

Vo februári 2018 vyšiel film Annhilation, kde si zahrala po boku Natalie Portman a Jennifer Jason Leigh. V roku 2019 prepožičala svoj hlas psíkovi Lady vo filmovej adaptácii Lady a Trump.

V roku 2020 stvárnila hlavnú úlohu v romantickej dráme Sylvie's Love. Zahrala si aj v režisérskom debute Rebeccy Hall, s názvom Passing, ktorý bude mať premiéru v roku 2021.

Osobný život 
V júni 2018 priznala, že ju priťahuje aj mužské aj ženské pohlavie ale nerada sa označuje ako bisexuálna.

Iné projekty

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Divadelné herečky USA
Speváčky USA
Herečky afroamerického pôvodu
Filmové herečky afroamerického pôvodu
Televízne herečky afroamerického pôvodu
Divadelné herečky afroamerického pôvodu
Osobnosti USA mexického pôvodu
LGBT osobnosti USA
Osobnosti z Los Angeles
Angels Aréna

Angels Aréna (alebo Stará športová hala), je multifunkčná športová hala v Košiciach, mestskej časti Staré Mesto.

História 
Bola postavená ako posledná súčasť košického kasárenského komplexu. V čase svojho vzniku, v roku 1903, hala slúžila najmä ako objekt jazdiarní delostreleckých kasární. V roku 1950 túto nevyužitú jazdiareň prebudovali na športovú halu s hracou plochou. Tribúny mali vtedy kapacitu 2 500 divákov. Na južnej strane haly v roku 1962 pristavali administratívnu budovu telovýchovných orgánov. Najprv niesla názov Stará športová hala (zaužívaný do dnes), neskôr Infinity Aréna a od roku 2015 už Angels Aréna. Pôvodný klub Good Angels Košice (dnes Young Angels Košice), v hale sídli od 1. augusta 2015.

Komplexná rekonštruckia Angels Arény mala začať v prvom polroku 2021. Mala trvať 12 mesiacov a na rekonštrukciu bolo vyčlenených 1,4 milióna eur. Rokonštrukcia bola spustená vo februári 2022 a komplexná obnova bude nakoniec stáť 2,64 milióna eur. Rekonštrukcia by mala trvať 18 mesiacov.

Využitie 
Aréna je domovským stánkom basketbalistiek Young Angels Košice a od súťažného ročníka 2015/2016 v nej hrávali aj basketbalisti z klubu KB Košice. Štadión taktiež hostil majstrovstvá Slovenska v kulturistike mužov a podujatie K1 Empress ligy. Okrem športových podujatí sa v hale pravidelne organizujú aj kultúrne a spoločenské akcie.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 

 Oficiálna stránka štadiónu
 Oficiálna stránka Young Angels Košice

Šport v Košiciach
Stavby v Košiciach
Basketbal na Slovensku
Angels Aréna
Architektúra z 1903
Košice - Staré Mesto
Najhorší týždeň môjho života

Najhorší týždeň môjho života je slovenský denný seriál vysielaný na TV Markíza. Seriál sa vysiela od 7. januára 2021 vo večernom slote každý štvrtok o 20:30. Vo februári 2021 TV Markíza oznámila prípravu druhej série.

Obsadenie 
 Roman Poláčik – Marcel Mišík; manžel Melánie
 Kristína Svarinská – Melánia Zámocká; dcéra Alana a Dagmar
 Jozef Vajda – Alan Zámocký; manžel Dagmar
 Zdena Studenková – Dagmar Zámocká; manželka Alana
 Ida Rapaičová – Agnesa Zámocká; babka Melánie
 Viktória Petrášová – Lujza Zámocká; sestra Melánie a dcéra Alana a Dagmar
 Ľubomír Paulovič – Igor Mišík; otec Marcela
 Dominika Kavaschová – Sandra; priateľka Igora
 Sarah Arató – Silvia Kováčová; kolegyňa a bývalá priateľka Marcela
 Oľga Belešová – Eva; asistentka Marcela
 Róbert Jakab – Rišo; kolega Marcela

Série

Časti 
Série sú zoradené podľa oficiálneho zdroja televízie Markíza.

1. séria (2021)

Referencie 

Slovenské televízne seriály
Televízne seriály TV Markíza
Televízne seriály z roku 2021
Macska az úton

Macska az úton je debutový štúdiový album, ktorý v roku 1982 vydalo hudobné vydavateľstvo Hungaroton maďarskej rockovej skupine KFT.

Zoznam skladieb 
Autormi skladieb je skupina KFT.

strana „A“ 
 Elmúltak az ünnepek
 Budapesti anzix 
 A vonat
 Telefon
 Tea
 Szép szolidan

strana „B“ 
 Macska az úton
 Ugatnak a kutyák
 Szunnyadó város
 Reggae
 Izgalom
 Jójszakát

Nahrávanie albumu 

 András Laár - gitara, husle, spev
 Tibor Bornai - Roland J4, pianino, violončelo, spev
 Miklós Lengyelfi - kontrabas, elektronický kontrabas, basová gitara
 András Márton - bicie, spev
 Chór: András Laár, Tibor Bornai, Miklós Lengyelfi, András Márton, Barna Orosz, György Szegedi, Carmen Kollár, Andrea Kocsis

Externé odkazy 
 AllMusic
 Zeneszöveg.hu

Debutové albumy
Hudobné albumy z 1981
Albumy skupiny KFT
Letitia Wrightová

Letitia Wright (* 31. október 1993, Georgetown, Guyana) je anglická herečka guyanského pôvodu. V roku 2019 získala ocenenie BAFTA v kategórii najlepšia Vychádzajúca hviezda.

Detstvo a mladosť 
Wrightová sa narodila v meste Georgetown v štáte Guayana. Jej rodina sa presťahovala do Londýna, keď mala sedem rokov a chodila tam tiež do školy.

Kariéra 
Wrightová účinkovala v školských divadelných hrách. Svoju túžbu po hereckej kariére pocítila až po sledovaní filmu Akeelah and the Bee. Herecký výkon Keke Palmer považovala za inšpiratívny. 

Objavila sa v niekoľkých anglických televíznych seriáloch a filmoch. Prielom ktorý ju katapultoval až do Hollywoodu nastal filmom Urban Hymn z roku 2015. V rovnakom roku sa objavila v televíznom seriály Humans, kde získala periodickú rolu. 

V roku 2017 sa objavila v televíznom seriály Black Mirror. Za svoj herecký výkon získala nomináciu na ocenenie Primetime Emmy. O rok neskôr získala rolu Shuri, princeznej z Wakandy, vo filme Black Panther, ktorý je súčasťou Marvel Cinematic Universe. O dva mesiace neskôr vyšiel film Avengers: Infinity War, v ktorom sa Wrightová tiež objavila. 

V roku 2019 bola ocenená cenou BAFTA pre najlepšiu Vychádzajúcu hviezdu. V rovnakom roku vyšiel tiež film Avengers: Endgame, kde si zopakovala rolu Shuri. 

Pripojila sa tiež k hereckému obsadeniu ako Gal Gadot, Armie Hammer, Annette Benning, Emma Mackey či Kenneth Brannagh vo filme Death on the Nile, ktorý by mal mať premiéru v septembri 2021. V roku 2020 prijala úloh dvojčiat June a Jennifer Gibbonsových vo filme The Silent Twins.

Osobný život 
Wrightová v roku 2018 priznala že trpela častými depresiami. Je silnou kresťankou a práve Bohu vďačí za to, že prekonala depresie.

Zdroj 

Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Anglické divadelné herečky
Držitelia ceny BAFTA
Emanuel Hason

Emanuel Hason (* 29. marec 1971, Bratislava) je slovenský filmový a dabingový herec.

Životopis 
V dabingových štúdiách sa popri mediálne známych tvárach často objavujú aj herci, ktorých veľmi nevídať. O to viac ich poznáme podľa hlasu. Emanuel Hason sa v tejto brandži pohybuje už od roku 1977. Začalo sa to ešte v prvej triede, keď ho učiteľka prihlásila na konkurz do Detskej rozhlasovej družiny, nasledoval LUDUS a prvý dabing. Svoju prvú slučku robil na Kolibe s Eduardom Bindasom, vtedy mal asi osem rokov. Ako dieťa nielen daboval, ale aj hral vo filmoch a v inscenáciách. Poznáme ho napríklad z Perinbaby, kde hral Jakuba v mladšom veku, alebo zo seriálu z prostredia zoologickej záhrady s názvom Safari.

Po štúdiu herectva na VŠMU v Bratislave si odkrútil desať rokov v trnavskom divadle. Potom ho dlhšiu dobu bolo počuť len z dabingu. Počas 35-ich rokov prepožičal svoj hlas desiatkam postáv. Daboval hercov ako Ben Affleck, Kevin Bacon, Jason Statham, David Duchovny, Brad Pitt, David James Elliott, Matthew McConaughey, Chris O'Donnell. Najznámejší sa stal vďaka seriálu Priatelia kde daboval Matthewa Perryho ako Chandlera Binga.

V posledných rokoch sa začal sporadicky objavovať v seriáloch. V Ordinácii v ružovej záhrade stvárňuje rozvodového právnika bývalej sestričky Michaely Kalmanovej (Karin Haydu). Objavil sa aj v seriáli Dr. Ludsky, kde hral lekára. Momentálne účinkoval na Malej scéne v hre Revízor.

V januári 2012 mal úraz. Po nebezpečnom páde ležal 8 hodín v bezvedomí v noci pri vonkajších teplotách -15-20°C. Na následky omrznutia mu museli amputovať všetky články prstov na nohách, stratil reč aj pamäť. Pomaly sa z úrazu zotavoval k čomu mu pomohol aj najmladší syn Sebastian. Emanuel Hason žije v Bratislave, je druhýkrát ženatý a má troch synov.

Filmografia

Filmy 
 1980: Hodiny
 1980: Sú veci o ktorých sa nehovorí
 1981: Hlúpa rozprávka
 1982: Labula
 1983: Rozprávkový kráľ
 1983: Tajomný ostrov na sídlisku "N"
 1985: Perinbaba
 1985: Praženica
 1993: Čierny mních
 1994: Pod vŕbou
 1995: Sny podľa Renoira
 2019: Trhlina

TV seriály 
 1986: Safari (1.13. epizóda)
 2006: Mafstory
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade
 2011: Dr. Ludsky (5. epizóda)
 2012: Rodinné prípady
 2015: Susedské prípady
 2017: Rex (9. epizóda)

Dabing

Filmy 
 1995: Toy Story (Woody) - animované
 1999: Toy Story 2 (Woody) - animované
 2002: Kuriér (Frank Martin)
 2005: Kuriér 2 (Frank Martin)
 2007: Fantastická štvorka a Silver Surfer (Dr.Reed Richards / Pán Fantastický)

TV seriály 
 1994: Priatelia (Chandler Bing)
 1996: Kobra 11 (Ingo Fischer)
 1999: Rosalinda (Fernando José Altamirano)
 19992002, 20042006: Kobra 11 (Tom Kranich)
 2001: Keď budeš moja (Diego Sanchéz Serrano)
 2003: Rebeca (Eduardo Montalbán)
 2005: Túžba tela (Salvador Cerinza)
 20052009, 2017: Prison Break (Theodore "T-Bag" Bagwell)
 20082010: Komisár Rex (Lorenzo Fabbri)

Referencie 

Slovenskí televízni herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí dabingoví herci
Osobnosti z Bratislavy
Superpohár UEFA

Superpohár UEFA je každoročná jednozápasová futbalová súťaž, ktorá sa odohráva vždy na začiatku sezóny. Zúčastňuje sa jej víťaz  Ligy Majstrov UEFA a Európskej Ligy UEFA. Od roku 1997 sa hralo systémom doma/vonku na dva zápasy. Od roku 1998 sa hrá na jeden zápas. Najúspešnejšími tímami súťaže sú Barcelona a AC Miláno, ktoré získali trofej päťkrát.

História 
Európsky superpohár vytvoril v roku 1971  športový redaktor holandských novín De Telegraaf Anton Witkamp. Myšlienka ho napadla v čase, keď bol holandský celkový futbal najlepší v Európe a holandské futbalové kluby si užívali svoju zlatú éru (najmä Ajax). Witkamp hľadal niečo nové, čím by sa definitívne rozhodol, ktorý bude najlepším tímom v Európe, a tiež aby ďalej otestoval legendárny tím Ajaxu pod vedením ich hviezdneho hráča Johana Cruyffa. Potom sa navrhlo, aby sa víťaz európskeho pohára stretol s víťazom Európskeho pohára víťazov pohárov. Všetko bolo pripravené na to, aby sa zrodila nová súťaž. Keď sa však Witkamp pokúsil získať oficiálne potvrdenie svojej súťaže, prezident UEFA to odmietol. Finále z roku 1972 medzi Ajaxom a škótskym Rangers považuje UEFA za neoficiálne, pretože Rangers dostali zákaz vstupu do európskej súťaže z dôvodu správania ich fanúšikov počas finále Pohára víťazov pohárov 1972. Výsledkom bolo, že UEFA odmietla schváliť súťaž až do nasledujúcej sezóny. Hralo sa na dva zápasy a finančne ho podporil De Telegraaf. Ajax celkovo porazil Rangers 6: 3 a vyhral prvý (aj keď neoficiálny) európsky superpohár. Finále z roku 1973, v ktorom Ajax celkovo porazil Miláno 6: 1, bol prvým Superpohárom oficiálne uznaným a podporovaným UEFA. Aj keď sa dvojzápasový formát uchoval až do roku 1997, o Superpohári sa rozhodovalo v jednom zápase kvôli problémom s harmonogramom alebo politickým problémom v rokoch 1984, 1986 a 1991. V rokoch 1974, 1981 a 1985 sa Superpohár vôbec nehral.

Zrušené ročníky 

 1974 – Duel medzi západonemeckým Bayernom Mníchov a východonemeckým 1. FC Magdeburg bol zrušený z politických dôvodov.
 1981 – Duel medzi anglickým Liverpoolom a Dinamom Tbilisi z Gruzínskej sovietskej republiky bol zrušený kvôli nedostatku voľných termínov k odohraniu zápasu zo strany FC Liverpool.
 1985 – Ročník zrušený kvôli nešťastiu na bruselskom štadióne Stade du Heysel, na ktorom pred finále Pohári majstrov medzi Juventusom Turín a FC Liverpool zahynulo 39 ľudí, prevažne fanúšikov Juventusu

Zoznam víťazov 

(*) víťazstvo po predĺžení , (^) víťazstvo po penaltách

Legenda:

 PMEZ – víťaz Pohára majstrov európskych krajín
 LM – víťaz Ligy majstrov UEFA
 PU – víťaz Pohára UEFA
 EL – víťaz Európskej ligy UEFA
 PVP – víťaz Pohára víťaza pohárov

Prehľad umiestnených tímov

Prehľad víťazov podľa štátov

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Európskej futbalovej konfederácie

Zdroje 
 Superpohár UEFA na stránke Európskej futbalovej konfederácie
Trojičný stĺp (Prievidza)

Trojičný stĺp je mórový stĺp v Prievidzi. Nachádza sa v severnejšiej časti na Námestí slobody. Postaviť ho dal kňaz Ján Podolan v 18. storočí. Vyhotovil ho sochár Dionýz Stanetti v roku 1739. V roku 1797 pribudol reliéf sv. Rozálie, tým sa charakter súsošia zmenil na morové súsošie.

Na ozdobných medailónoch trojičného stĺpu sa zachovali nápisy: 
 „...k úcte Najsvätejšej Trojice pre najbližších a svojich“
 „Aby hrozný mor a vojna obišli mesto a ľud, nech so zbožným želaním sa naplní.“ 
V roku 1963 bol vyhlásený za Národnú kultúrnu pamiatku. Medzi rokmi rokoch 1992 - 1995 bola vykonaná jeho posledná rekonštrukcia.

Literatúra 
 MATÁKOVÁ, Barbora: K problematike reštaurovania Trojičného stĺpu v Prievidzi, Zborník Monumentorum Tutela, Ochrana pamiatok 13., Národné pamiatkové a krajinárske centrum a Slovenský pamiatkový ústav, 1996.

Referencie

Zdroj 
Zdroj informácii, prievidza.sk

Stavby v Prievidzi
Barokové stavby na Slovensku
Kultúrne pamiatky na Slovensku
Prievidza
Gregor Hološka

Gregor Hološka (* 10. júl 1977, Myjava) je slovenský herec a dabér.

Biografia 
Osem rokov sa venoval hre na klavír. Po ukončení základnej školy študoval na gymnáziu. Následne vyštudoval herectvo na VŠMU. Popri tom sa rok venoval francúzštine a výtvarnému umeniu. Po skončení VŠMU sa prihlásil na konkurz do divadla Jána Palárika v Trnave. Členom tohto divadla bol 14 rokov. Počas toho sa objavoval aj v divadlách Aréna a Pavla Országha Hviezdoslava na Malej scéne v Bratislave. Okrem hrania v divadlách a televíznych seriáloch sa uplatňuje aj ako dabingový herec. Gregor Hološka pochádza z umeleckej rodiny, nakoľko je jeho otec výtvarník, mama učiteľka slovenského jazyka, sestra maliarka a brat sochár.

Filmografia

Filmy 
 2022: Jozef Mak
 2020: Legacy
 2020: Návrat
 2019: Amnestie
 2019: Malá ríša
 2019: Ostrým nožem
 2019: Čarovný kamienok (TV film)
 2017: Padla tma
 2016: VGBND (študentský film)
 2015: Spievankovo 5: O povolaniach
 2014: Almost There (študentský film)
 2014: Chlapec, ktorý blúdil mestom (študentský film)
 2014: Premiér (študentský film)
 2014: Vox Populi
 2013: Dobrý deň, milá pani
 2012: Momo
 2008: Veľký rešpekt
 1997: Zlatá podkova, zlaté pero, zlatý vlas
 1999: Z kapsy rozprávkára

Seriály 
 2021: Nemocnica
 2020: Prázdniny (4. séria, 6. epizóda)
 2019: Prázdniny (3. séria, 6. epizóda)
 2018: Detektív Dušo (1.7. epizóda)
 2018: Milenky (1.6. epizóda)
 2018: Ministři (1. séria, 2. a 11. epizóda)
 2017: Divoký Zapadákov
 2017: Pravá tvár (2., 4., 5., 7., 8., 11., 15. a 16. epizóda)
 2017: Prázdniny (1. séria, 5. epizóda)
 2017: Rex (1.13. epizóda)
 2016: Skutočné príbehy
 2014: Superhrdinovia (3. epizóda)
 2013: Chlapi neplačú
 2013: Pravdivé príbehy s Katkou Brychtovou
 2012: Horúca krv
 2012: Rodinné prípady
 2011: Dr. Ludsky (7. epizóda)
 2010: Aféry (1. séria, 3. epizóda)
 2010: Nesmrteľní (6. epizóda)
 2009: Odsúdené
 2009: V mene zákona
 2008: Kutyil s.r.o.
 2008: Mesto tieňov (1. séria, 3. epizóda)
 2008: Panelák
 2008: Priateľky
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade

Dokumenty 
 2021: 13. komnata (17. séria, 4. epizóda)

Hudobné videoklipy 
 2014: Poetry In Telegrams - Juliet and Romeo

Divadelné záznamy 
 2014: Vrátila sa raz v noci

Hosť

TV relácie 
 2014: Neskoro večer: Talkshow Petra Marcina

Ocenenia 
 2020: Amnestie (Slnko v sieti)

Referencie 

Slovenskí televízni herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí dabingoví herci
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Osobnosti z Myjavy
Christina Hendricksová

Christina Hendricksonová (; * 3. máj 1975, Knoxville, Tennessee, Spojené štáty) je americká herečka známa z televízneho seriálu Mad Men (2007 - 2015).

Detstvo a mladosť 
Hendricksonová sa narodila v Knoxville, v štáte Tennessee ale vyrastala v Portlande, v Oregone. Navštevovala strednú školu vo Virginii. Po jej doštudovaní sa presťahovala do New Yorku, kde sa venovala istý čas modelingu. Venovala sa tiež baletu a divadlu.

Kariéra 
Svoju kariéru započala v roku 1999. Objavila sa v niekoľkých televíznych seriáloch ako napríklad Angel, Pohotovosť či Odložený prípad. Zlom v jej kariére nastal v roku 2007, keď bola obsadená do televízneho seriálu Mad Men. V seriály účinkovala až do roku 2015 a za jej herecké výkony si vyslúžila niekoľko hereckých nominácii a ocenení. 

V roku 2011 si zahrala po boku Nicolasa Cagea a Carey Mulligan v akčnom filme Drive. Objavila sa vo filme Ginger a Rosa z roku 2012. Herec Ryan Gosling vytvoril postavu Billy vo filme Lost River, podľa Hendricksovej a rolu jej ponúkol. 

V roku 2015 prijala rolu Krissy Cates v trileri Dark Places po boku Charlize Theron a Tyea Sheridana. Po tom, čo herečka Samantha Morton odstúpila z natáčania a postava Patty Day bola voľná, bola táto rola ponúknutá Hendricksovej a rolu Krissy Cates tak získala Drea de Matteo. 

Po skončení televízneho seriálu Mad Men v roku 2015 Hendricksová stvárnila prostitútku v dvoch seriách seriálu Another Period v rokoch 2015 až 2016, ktorého dej sa odohrával na začiatku 20. storočia. 

V roku 2016 si zahrala po boku Billyho Boba Thortona, Kathy Bates a Briana Coxa v komédii Bad Santa 2. Objavila sa tiež v televíznom seriály Hap & Leonard. 

V roku 2018 sa Hendricksová spolupracovala s Matthewom Weinerom na televíznom seriály The Romanoffs. Bola obsadená ako jedna z hlavných rolí v komediálnom seriáli Good Girls. Koncom roku 2018 Hendricksová hrala po boku Sienny Miller v dráme American Woman a stvárnila ženu, ktorá pomáha svojej sestre s výchovou rodiny na vidieku v Pensylvánii. Poskytla tiež hlas Gabby Gabby, v animovanom pokračovaní Disney / Pixar Toy Story 4 z roku 2019. O rok neskôr (2020) dabovala jednu z vedľajších postáv v animovanom filme Scoob!.

Súkromný život 
V októbri 2009 sa vydala za Geoffreya Arenda. Ich bezdetné manželstvo bolo rozvedené v decembri 2019.

Iné projekty

Zdroj 
 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Dabingové herečky USA
Osobnosti z Knoxville (Tennessee)
Eva Siracká

MUDr. Eva Siracká, DrSc. (* 1. máj 1926 Uherské Hradiště) je slovenská lekárka,  prezidentka organizácie Liga proti rakovine.

Životopis 
Eva Siracká sa narodila v Uherskom Hradišti , no už od detstva žije na Slovensku. Po štúdiu na vysokej škole pracovala v Onkologickom ústave v Bratislave. Bola prvou ženou na Slovensku, ktorá sa venovala tomuto odboru. V roku 1969 získala polročné štipendium na Karolinska Institutet v Štokholme. Neskôr sa začala venovať klinicky orientovanému výskumu v Ústave experimentálnej onkológie SAV až do roku 1991. Počas svojej práce navštívila aj zahraničné pracoviská a jeden rok pracovala v Berlíne. V roku 1990 založila v Bratislave Ligu proti rakovine.

Vzdelanie 
Študovala na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave od roku 1945-1951.

Ocenenia 
 1983 Národná cena za prácu venovanú rádiologickému výskumu.
 2000 Rad Ľudovíta Štúra III. triedy za dlhoročnú odbornú a vedecko-výskumnú činnosť v onkológii so zameraním na rádioterapiu, a za hlavný prínos pri vzniku Ligy proti rakovine a jej aktivity
 2006 Pribinov kríž I. triedy, za významné zásluhy a rozvoj SR v oblasti zdravotníctva

Referencie

Externé odkazy 
 Osobnosti.sk
 Zakladateľka LPR- Eva Siracká

Slovenskí lekári
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra III. triedy
Ladislav Belás

Mons. ThDr. Ladislav Belás (* 22. február 1930, Milochov† 5. január 2021, Nitra) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, vysokoškolský pedagóg, historik a bibliotekár.

Životopis 
Narodil sa 22. februára 1930 v obci Milochov (dnes súčasť Považskej Bystrice) ako prvorodený syn robotníka Vincenta Belása a Kataríny, rod. Strhákovej. Školskú dochádzku začal 1. septembra 1936 v miestnej ľudovej škole. Po ukončení prvých piatich ročníkov pokračoval (na návrh miestneho kaplána Floriána Sabu) štúdiom na gymnáziu v Nitre od školského roku 1941/1942. Maturoval 15. júna 1949.

Pokračoval štúdium v Nitre na Vysokej škole bohosloveckej (19491950). Po jej zrušení študoval na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Po ukončení štúdia ho vysvätil Ambróz Lazík 21. júna 1953 v dóme svätého Martina v Bratislave za kňaza.

Po vysvätení pôsobil ako kaplán v obci Skalité (19531954, 4 mesiace zastupoval aj chorého kňaza v Belej pri Varíne), po preložení pôsobil v rokoch 19541963 v Čadci a 19631970 ako správca fary v Beluši.

V rámci ďalšieho štúdia spracoval tému, ktorú pod názvom Vývoj rímskeho misála a jeho povinné zavedenie v Uhorsku so zreteľom na cyrilometodskú tradíciu obhájil ako dizertačnú prácu a 25. júna 1971 ho promovali na doktora teológie. Po udelení doktorátu sa vracia do Nitry, v rokoch 19711980 pôsobil ako tajomník biskupského úradu, notár cirkevného súdu a prosynodálny examinátor.

V roku 1973 ho pápež Pavol VI. vymenoval za pápežského kaplána (monsignor), stal sa nitrianskym sídelným kanonikom, od roku 1977 katedrálnym archidiakonom a na krátky čas aj správcom farnosti Nitra–Horné mesto. V roku 1979 ho zvolili za člena správneho výboru Spolku svätého Vojtecha, v období 19801985 bol generálnym riaditeľom Ústrednej charity na Slovensku a správcom kostola svätého Ladislava v Bratislave. Následne (19851990) bol šéfredaktorom Katolíckych novín, správcom farnosti Nitra–Dolné mesto a v rokoch 19851989 riaditeľom biskupského úradu v Nitre. V roku 1990 štát vrátil cirkvi Diecéznu knižnicu a jej správcom bol od 25. januára L. Belás. Od roku 1991 pôsobil ako cirkevný cenzor a odborný asistent pre odbor patrológia (do roku 2005).

Od roku 2017 žil v DSS Promeritae Quieti sv. Svorada v Nitre. Zomrel (po krátkej hospitalizácii) 5. januára 2021 v nitrianskej nemocnici.

Jeho erb vytvoril heraldik Miroslav Glejtek.

Publikačná činnosť 
Ladislav Belás mal výraznú publikačnú činnosť, ktorá bola zameraná na prínos kresťanstva k vzdelaniu a kultúre na Slovensku, kresťanské tradície a významné osobnosti Nitrianskej diecézy. Publikoval v priedikách ako Duchovný pastier, Slovenské hlasy z Ríma, Katolícke noviny, Duchovní pastýř či Slovenské ozveny.

Zdroje

Externé odkazy 
 
 video z kázne L. Belása (1994)

Kanonici
Osobnosti z Nitry
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Slovenskí historici
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Východoslovenská televízia

Východoslovenská televízia (skrátene VSTV), bola slovenská regionálna televízia vysielajúca z Košíc. Zameriavala sa na región východného Slovenska. Východoslovenská televízia vznikla 5. apríla 2016 a licenciu získala v decembri 2016. Vysielala 24 hodín denne so zameraním najmä na spravodajstvo a publicistiku z celého regiónu. Televízia taktiež ponúkala relácie zamerané na módu, lifestyle a hudbu. Vysielanie bolo ukončené v apríli 2021 z finančných dôvodov.

Programová štruktúra 
Nepretržité 24-hodinové vysielanie televízie tvorili viaceré vlastné formáty. Obsiahnuté bolo spravodajstvo, publicistika, dokument, psychológia, životný štýl, hudba, zábavné a diskusné relácie.

Vysielané relácie 
 Time Out – relácia zameraná na šport
 Správy VSTV – denné spravodajstvo
 Právo v praxi – právna poradňa, témy z pracovného, obchodného, trestného a rodinného práva
 Na koberci – informácie o obciach, mestách a mestských častiach východného Slovenska (prinášajú starostovia a primátori)
 Na slovíčko – rozhovory na aktuálne témy
 Osobnosti – predstavenie výnimočných ľudí, pochádzajúcich z východného Slovenska
 Keď bolí duša – psychológia
 Premeny – životný štýl
 Beauty & Style – kaderníctvo, líčenie, nechtový dizajn a móda
 Playlist – koncerty známych, menej známych aj začínajúcich kapiel
 Moto Guide – novinky rôznych značiek motorových vozidiel
 Zdravo & Fit – cvičebný priestor s fitnes trénerkou
 Lekár radí – názory špičkových lekárov
 V krajine rozprávok – rozprávky v rôznych podobách
 Veštica – veštenie z tarotových kariet

Pokrytie 
Televízia bola dostupná programových ponukách nasledujúcich poskytovateľov:
 Antik Telecom
 Orange
 Slovak Telekom
 Slovanet
 Vnet

Adresa štúdia 
Kavečianska cesta 1/A,
040 01, Košice

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka televízie

Zaniknuté televízne stanice na Slovensku
Podniky v Košiciach
Kultúra v Košiciach
Vzniklo v 2016
Zaniklo v 2021