joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lantanoid

Lantanoid je spoločné pomenovanie pre skupinu pätnástich chemických prvkov s atómovými číslami 57 do 71, čiže prvky lantán až lutécium,ktoré sa nachádzajú v periodickej tabuľke v šiestej perióde a na valenčnej vrstve obsadzujú orbitály bloku f. Aj keď posledný prvok z radu – lutécium má v skutočnosti f orbitál kompletne zaplnený (jeho elektrónová konfigurácia je [Kr] 4f14 5d1 6s2), formálne sa tiež zaraďuje k lantanoidom.

Vlastnosti 
Lantanoidy sú striebrobiele mäkké, kujné a ťažné kovy. Prvé tri lantanoidy, lantán, cér a prazeodým kryštalizujú v najtesnejšom hexagonálnom a kubickom usporiadaní. Európium má kubickú priestorovo centrovanú štruktúru a yterbium kryštalizuje s najtesnejšou kubickou štruktúrou. Ostatné lantanoidy majú najtesnejšiu hexagonálnu štruktúru.

Lantanoidy sú reaktívne kovy. Zapálené na vzduchu alebo v kyslíku reagujú na oxidy. Cér reaguje na oxid CeO2, prezeodým a terbium na oxidy približných vzorcov Pr6O11, Tb4O7 a ostatné lantanoidy na oxidy Ln2O3. Zohrievaním lantanoidov s halogénmi vznikajú halogenidy všeobecného vzorca LnX3, s vodíkom reagujú na hydridy LnH2 a LnH3. Lantanoidy reagujú za tepla s väčšinou nekovov. Lantanoidy sa chovajú ako neušľachtilé kovy.

Čisté kovové lantanoidy sa získavajú ťažko, lebo sa ľahko oxidujú a majú vysoké teploty topenia. Okrem toho sú ich zlúčeniny veľmi podobné navzájom, ale aj so zlúčeninami prvkov, ktoré sú umiestnené nad nimi (tzv. lantanoidová kontrakcia). Pri lantanoidoch je zaujímavé, že v zlúčeninách s aniónom odvodeným od silnej kyseliny (sírová, dusičná, chloristá, chlorovodíková, atď.), sú ich soli vo vode rozpustné, bez výnimky.

Výskyt v prírode, izolácia a použitie 
Lantanoidy napriek ich pôvodnému označeniu prvky vzácnych zemín nepatria podľa výskytu v prírode medzi zriedkavé prvky. Takzvané ťažké lantanoidy (Gd, Tb, Dy, Ho, Er, Tm, Yb, Lu) sa nachádzajú najmä vo forme kremičitanov (gadolinit, thorveitit), fosforečnanov (xenotím) a tiež niobičnanov a tantaličnanov.

Najväčšie množstvo lantanoidov bez rozdelenia na jednotlivé prvky sa spotrebuje na výrobu zliatín. Zliatiny lantanoidov a kobaltu sa používajú na výrobu permanentných magnetov. Oxidy lantanoidov sa používajú ako katalyzátory pri spracovaní ropy. Ďalšie zlúčeniny lantanoidov majú uplatnenie v elektrotechnike a elektronike pri konštrukcii laserov a vo výrobe rôznych fluorescenčných povrchov, vrátane televíznych obrazoviek. Predpokladá sa využitie elektrických a magnetických vlastností sulfidov, selenidov a teluridov európnatých a yterbnatých pri konštrukcii pamäťových prvkov.

Referencie

Iné projekty
Stefan Stambolov

Stefan Nikolov Stambolov (po bulharsky: Стефан Николов Стамболов) (* 12. február 1854, Veliko Tărnovo - † 18. júl 1895, Sofia) bol bulharský revolucionár, politik, básnik a novinár, v období od 26. augusta 1886 - 20. augusta 1887 a 20. augusta 1887 - 19. mája 1894 predseda vlády.

V nodobých bulharských dejinách asi ťažko nájsť spornejšiu osobnosť ako bol práve on. ˇ

Životopis 
Narodil sa vo Velikom Tărnove, kde aj študoval na miestnej škole. Svoje štúdiá dokončil v seminári v Odese. Už ako 22 ročný sa stal revolučným Apoštolom Aprílového povstania a o niečo neskôr najaktívnejším budovateľom novodobých dejín Bulharska. V roku 1880 sa stal poslancom Veľkého národného zhromaždenia, hoci na to nemal potrebný vek. O šesť rokov neskôr (1886) sa stal predsedom Regentskej vlády. V tomto období sa zo Stefana Stambolova formovala najsilnejšia postava v politických dejinách Bulharska, ktorá sa zaslúžila o vymenovanie nového monarchu na bulharský trón.

Po vymenovaní Ferdinanda I. za knieža Bulharska sa Stefan Stambolov stal druhý raz predsedom vlády. V krajine viedol tzv. politiku dlhého biča a krátkeho dvora, za čo ho mnohí historici charakterizovali ako diktátora. Na to, aby dosiahol svoje ciele sa nezastavil pre nikým ani pred ničím. Do praxe často zavádzal svoju vetu - „Kvôli Bulharsku by som porušil hoci aj všetky zákony“. Avšak okrem toho, že ich narúšal ich aj tvoril. V oblasti zahraničnej politiky viedol tvrdú politiku nezávislosti Bulharska, kvôli ktorej sa nebál prerušiť priateľské vzťahy s Ruskom. Stefan Stambolov urobil zo seba a z Bulharska obraz „veľkého štátnika malého kniežatstva“. ktoré si vážili všetky európske štáty.

Jeho osud je však dôkazom toho, že veľké osobnosti, ktoré sú zástancami obyčajných ľudských potrieb, zostanú počas svojho života nedocenené. Knieža Ferdinand I. si uvedomil, že jeho prítomnosť bráni správnemu rozvoju Bulharského kniežatstva, preto sa ho v roku 1894 rozhodol odstrániť z mocenských pozícii v krajine. Život Stefana Nikolaja Stambolova zhasol ako jasná hviezda politického neba v jeho 41 rokoch. Najatí atentátnici kniežaťa  Ferdinanda I. ho 18. júla 1895 v Sofii zavraždili.

Jeho smrťou Bulharsko stratilo silného a smelého politika, ktorý viedol krajinu v jej ťažkom období rozvíjajúceho sa nového zjednoteného štátu na Balkánskom polostrove.

Politická kariéra 
 Poslanec Národného zhromaždenia
 II. Národné zhromaždenie (1880 - 1881)
 III. Národné zhromaždenie (1882 - 1883)
 IV. Národné zhromaždenie (1884 - 1886)
 V. Národné zhromaždenie (1887 - 1890)
 VI. Národné zhromaždenie (1890 - 1893)
 VII. Národné zhromaždenie (1893 - 1894)
 VIII. Národné zhromaždenie (1894 - 1895)
 Podpredseda Veľkého národného zhromaždenia
 II. Národné zhromaždenie od roku 1881
 IV. Národné zhromaždenie od roku 1884
 Predseda Veľkého národného zhromaždenia
 IV. Národné zhromaždenie (1884 - 1886)
 Regentská vláda (1886 - 1887)

Referencie

Zdroj 
 Bobev B.: Úryvky z dejín Bulharska (1878 - 1944), Zefir, Sofia, 1992.

Iné projekty 

Predsedovia vlády Bulharska
Bulharskí básnici
Bulharskí novinári
Osobnosti na bankovkách
Georgi Dimitrov

Georgi Dimitrov Michajlov (), v slovenčine aj Juraj Dimitrov (* 18. jún 1882, Kovačevci, Bulharsko – † 2. júl 1949, Moskva, ZSSR) bol bulharský komunistický vodca.

Život 
Narodil sa v dedine Kovačevci blízko mesta Pernik v západnom Bulharsku. Už odmalička sa zoznamoval s revolučnými hnutiami. Žil v časoch, kedy Bulharsko sužovali veľké nepokoje a nikto nevedel nájsť východisko z tejto situácie. Ľudia sa v krajine búrili a očakávali, že sa konečne niečo zmení k lepšiemu.

V roku 1923, po potlačení povstania organizovaného Bulharskou komunistickou stranou, na ktorej čele stál, bol nútený emigrovať do zahraničia, odkiaľ sa však postupne dostával na čelo strany.

Rok 1933 bol pre jeho kariéru veľmi dôležitý. Stal sa generálnym sekretárom komunistickej strany s centrom v Moskve. Snažil sa rýchlo vybudovať dôveru strany v neho. Na siedmom zjazde Komunistickej strany Bulharska predniesol správu, v ktorej načrtol svoje idey boja proti fašizmu. V rokoch druhej svetovej vojny stál na čele komunistickej strany v Moskve a odtiaľto riadil boj komunistov o víťazstvo v krajine.

23. novembra 1946 ho Veľké národné zhromaždenie zvolilo za predsedu vlády. Taktiež bol predsedom Ústredného výboru Komunistickej strany Bulharska s neobmedzenou mocou. Bol presvedčený o tom, že socializmus v jeho krajine sa bude správne vyvíjať iba pod dohľadom Sovietskeho zväzu a Stalina. Podľa jeho vzoru sa Dimitrovova Komunistická strana Bulharska stala jedinou vládnucou stranou v štáte. Eliminovala buržoáznu opozíciu a vykonštruovanými súdnymi procesmi, politickým útlakom a perzekúciami zničila ideologický odpor voči nej.

Tento stalinistický politický kurz bol podľa Moskvy nespochybniteľný. Víťazné štáty z druhej svetovej vojny, ZSSR, Veľká Británia a USA, sa súhlasom dohodli, že Bulharsko bude riadené Moskvou. Budúcnosť Bulharska bola znova v rukách iného štátu.

Georgi Dimitrov chcel postupne vybudovať nový politický systém v krajine, ktorý by sa čo najviac podobal tomu sovietskemu a chcel z Bulharska vybudovať federáciu. Preto začal s kolektivizáciou a so znárodňovaním majetku veľkých priemyselných odvetví. Výsledkom týchto hlbokých zmien bola nezaujatosť a postupné ničenie ekonomických nadácii v krajine.

Program komunistickej strany nikdy nepripúšťal, že by v krajine mohla existovať monarchia. Preto v roku 1947 referendom uskutočnil zmenu ústavy.

Snažil sa vyvinúť určité úsilie a napodobniť Sovietsky zväz, aby sa mu Bulharsko mohlo čo najviac podobať. Na piatom kongrese Komunistickej strany Bulharska, ktorý sa konal v roku 1948, vo svojom prejave podčiarkol základnú predstavu rozvoja Bulharska v budúcnosti, ktorá mala podľa neho pripustiť víťazstvo v socialistickej demokracii a štátny systém sa mal zakladať na vláde ľudu – malo to byť ľudovodemokratické štátne zriadenie. To však, že mal v štáte vládnuť ľud, sa nikdy nerealizovalo a o 40 rokov sa tento systém rozpadol.

Georgi Michailov Dimitrov zomrel 2. júla 1949 v sanatóriu blízko Moskvy.

Iné projekty 

Bulharskí komunisti
Bulharskí politici
Predsedovia vlády Bulharska
Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Žeľu Želev

Žeľu Mitev Želev (, * 3. marec 1935, Veselinovo, Bulharsko – † 30. január 2015, Sofia) bol bulharský politik a bývalý disident, ktorý bol prezidentom Bulharska v rokoch 1990 až 1997.

Životopis 
Ako väčšina bulharských politikov, aj Žeľu Želev pochádzal z roľníckej rodiny. Narodil sa v dedine Veselinovo v okrese Šumen na severovýchode Bulharska. Po skončení štúdia filozofie na Univerzite sv. Klimenta Ochridského v roku 1958 (v roku 1974 získal doktorát z filozofie) vstúpil do Komunistickej strany Bulharska a stal sa aktívnym členom Hnutia mladých komunistov. Stranu však z politických dôvodov v roku 
1965 opustil a šesť rokov bol nezamestnaný. Mal zákaz vrátiť sa do Sofie.

V roku 1982 napísal knihu Fašizmus, v ktorej poukazoval na podobné črty fašistickej a komunistickej diktatúry. Po mesiaci bola zakázaná.

Rok pred revolúciou založil Rusenský komitet a o rok neskôr založil Klub podpory glasnosti a perestrojky. Pomocou neho sa stal predsedom Koordinačnej rady Hnutia demokratických síl.

Za túto stranu aj kandidoval vo voľbách do parlamentu v roku 1990. 1. augusta 1990 ho Siedme Veľké národné zhromaždenie zvolilo za prvého demokratického prezidenta Bulharskej republiky. Svoj päťročný prezidentský mandát začal vykonávať od januára 1992. V nastávajúcich prezidentských voľbách januári roku 1997 bol porazený jeho kolegom zo strany – Petrom Stojanovom.

Po roku 1996 sa jeho vplyv v politike oslabil. Ostal predsedom Hnutia liberálnych demokratov.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Biografia

Bulharskí politici
Prezidenti Bulharska
Dokonalé číslo

Dokonalé číslo je také prirodzené číslo, ktoré sa rovná súčtu svojich vlastných deliteľov okrem seba samého. Príkladom dokonalého čísla je číslo 6, keďže jeho vlastné kladné delitele sú 1, 2, 3 a ich súčet je 1 + 2 + 3 = 6. Prvých 9 dokonalých čísel tvorí postupnosť:

6, 28, 496, 8128, 33550336, 8589869056, 137438691328, 2305843008139952128, 2658455991569831744654692615953842176…

Vlastnosti 
 Pytagoras dokázal, že žiadna mocnina dvojky nie je dokonalým číslom.
 Euklides neskôr dokázal, že každé párne dokonalé číslo možno vyjadriť v tvare , pričom  musí byť prvočíslo – Mersennovo prvočíslo.
 Množina dokonalých čísel má asymptotickú hustotu 0.
 Dodnes nie je jasné, či existujú nepárne dokonalé čísla.

História 
Pojem dokonalé číslo zaviedol Pytagoras. Spolu so svojimi žiakmi veril, že dokonalé čísla majú magický význam.

Najväčšie známe dokonalé číslo 
Ku dňu 17. november 2006 je najväčším známym dokonalým číslom . Toto číslo zapísané v desiatkovej sústave má 19 616 714 číslic.

Pozri aj 
 abundantné číslo
 redundantné číslo

Externé odkazy 
 A000396 – Prvých 10 dokonalých čísel, vlastnosti a odkazy na literatúru.
 Zoznam dokonalých čísel na On-Line Encyclopedia of Integer Sequences.
 Zoznam známych dokonalých čísel aj s referenciami na pôvodné práce.
 OddPerfect.org zamýšlaný projekt distribuovaného hľadania nepárneho dokonalého čísla.
 Typy čísel

Teória čísel
Aritmetika
Murder Ballads

Murder Ballads je album speváka Nicka Cavea a jeho skupiny The Bad Seeds, vydaný v roku 1996 v hudobnom vydavateľstve Mute Records. Pozostáva z nových a ľudových balád o vraždách, čo je žáner, ktorý prináša detaily (a často následky) zločinov z vášne.

Zoznam piesní 
Autorom skladieb je Nick Cave:

"Song of Joy" – 6:47 (Nick Cave/John Milton)
"Stagger Lee" – 5:15 (ľudová/Nick Cave and The Bad Seeds)
"Henry Lee" (PJ Harvey) – 3:58 (ľud./Cave)
"Lovely Creature" – 4:13 (Blixa Bargeld/Martyn P. Casey/Nick Cave/Mick Harvey/Thomas Wydler)
"Where the Wild Roses Grow" (Kylie Minogue) – 3:57
"The Curse of Millhaven" – 6:55
"The Kindness of Strangers" – 4:39
"Crow Jane" – 4:14 (Martyn P. Casey/Nick Cave)
"O'Malley's Bar" – 14:28
"Death Is Not the End" – 4:26 (Bob Dylan)

Hudobníci

The Bad Seeds 

 Nick Cave – vokály (1,2,3,4,5,6,7,8,9,10), klavír (1,5,8,9), organ (1,2,4,6,10), Hammond (1), výstrely (2), strunový aranžmán (5)
 Blixa Bargeld – gitara (1,2,3,4,5,6,7,8,10), výkriky (2), vokály (10)
 Martyn P. Casey – basgitara (1,2,3,4,5,7,8)
 Mick Harvey – bicie (1), gitara (2,4,5,7,10), akustická gitara (3,5), organ (3), veterný organ (4), zadné vokály (5), strunový aranžmán (5), bas (6,9), Hammond (8), Space Belt (8), perkusie (9)
 Conway Savage – piáno (2,3,4,7,10), zadné vokály (5), organ (9)
 Jim Sclavunos – bubny (2,8), perkusie (4,10), zvony (5), tamburína (6)
 Thomas Wydler – Maracas (2), bubny (3,4,5,6,7,9,10), tamburína (8), vokály (10)

Hostia 

 PJ Harvey – vokály (3,10)
 Terry Edwards – rohy (4)
 Katharine Blake – prídavné vokály (4)
 Kylie Minogue – vokály (5,10)
 Jen Anderson – husle (5)
 Sue Simpson – husle (5)
 Kerran Coulter – viola (5)
 Helen Mountfort – čelo (5)
 Hugo Race – gitara (6)
 Warren Ellis – husle (6), akordeón (6)
 Marielle Del Conte – prídavné vokály (7)
 Anita Lane – plač (7), vokály (10)
 Geraldine Johnston – prídavné vokály (8)
 Liz Corcoran – prídavné vokály (8)
 Shane MacGowan – vokály (10)
 Brian Hooper – bas (10)

The Moron Tabernacle Choir v piesni ‘‘The Curse Of Millhaven’‘ 

 Nick Cave
 Martyn P. Casey
 Conway Savage
 Thomas Wydler
 Warren Ellis
 Brian Hooper
 Spencer P. Jones
 Dave Graney
 Katharine Blake
 Clare Moore
 Rowland S. Howard
 James Johnston
 Ian Johnston
 Geraldine Johnston
 Astrid Munday

O albume 

Where the Wild Roses Grow (Kde rastú divé ruže), kde Cave spieva duet s Kylie Minogue, bola obrovským hitom. Ďalší významní hosťujúci hudobníci, ktorí spolupracovali na albume, sú PJ Harvey a Shane MacGowan.

Murder Ballads je najväčším komerčným úspechom skupiny od je vzniku, podporovaný hlavne pomocou klipu k balade Where the Wild Roses Grow, ktorý opakovane vysielala hudobná televízna stanica MTV.

Odkazy 
The Life: The Lore and Folk Poetry of the Black Hustler, Wepman, Newman & Binderman, Holloway House, 1976, ISBN 0-87067-367-X

Externé odkazy  
 Texty skladieb 
 

Murder Ballads
Hudobné albumy z 1996
Lupa

Lupa alebo zväčšovacie sklo je nástroj používaný na optické zväčšenie pozorovaného predmetu. Skladá sa zo šošovky, vyrobenej typicky zo skla alebo priehľadného plastu a držiaka, ktorý môže mať veľa rôznych podôb, od jednoduchej tyče, cez rôzne stojany, až po puzdra, do ktorých je možné lupu zároveň uschovať.

Lupu možno použiť aj na založenie ohňa. Natočením lupy k Slnku a umiestnením do vhodnej vzdialenosti od predmetu, ktorý chceme zapáliť, dôjde ku koncentrácii lúčov dopadajúcich zo Slnka na šošovku na malé miesto na povrchu predmetu.

Lupa je každá spojka s ohniskovou vzdialenosťou f < d (d = 25cm). Aby bol obraz po prechode spojkou zväčšený musíme predmet zaostriť tak, aby bol buď v ohnisku alebo medzi ohniskom a vrcholom, a zároveň tak, aby obraz vznikol vo vzdialenosti najlepšieho videnia, teda 25 cm od oka. Lúče sú po prechode rozbiehavé a obraz je neskutočný.

Iné projekty 

Optika
Nástroje
Čeklís (hrad)

Čeklís (-normovaný hrad) alebo Čeklísky hrad je zrúcanina hradu, nachádzajúca sa na okraji obce Bernolákovo v susedstve rímskokatolíckeho kostola. Hrad zanikol pravdepodobne v 16 storočí. Začiatkom 20. storočia bol na mieste zrúcaniny hradu zvýšený kopec, na ktorý bola umiestnená vodáreň Várdomb v tvare hradnej veže. V súčasnosti sa vodáreň rozpadáva.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy a zdoje 
 Hradceklis Hrad Čeklís a história obce a okolia (občianske združenie "Hrad Čeklís")
 www.slovenskehrady.sk Slovenské hrady, Čeklís

Hrady a zámky na Slovensku
Bernolákovo
Ruiny na Slovensku
Viliam Kořínek

Viliam Kořínek (* 28. marec 1915, Spittal an der Drau, Rakúsko – † 29. november 2006, Bratislava, Slovensko) bol slovenský huslista, husľový pedagóg, autor, metodik a karikaturista.

Životopis 
 1931 – 1938 – absolvoval hudobnú a dramatickú akadémiu v Bratislave v triede prof. Gustáva Náhlovského.
 1939 – 1943 – absolvoval pražskú majstrovskú školu v triede prof. Jaroslava Kociana. Už počas štúdia v Prahe pôsobil v Symfonickom orchestri hlavného mesta Prahy FOK. 
 od roku 1945 – 1949 pôsobil v Symfonickom orchestri Československého rozhlasu  a od založenia Slovenskej filharmónie v roku 1949 až do roku 1978 bol jej členom.

Pedagogická činnosť   
Popri koncertnej činnosti sa venoval počas celého svojho života pedagogickej činnosti. Okrem súkromného vyučovania pôsobil na konzervatóriu v Bratislave. Jeho absolventi a žiaci hrajú v popredných hudobných telesách.

Husľová metodika 
Napísal prvú kompletnú husľovú metodiku na Slovensku. Revidoval nespočetné množstvo husľovej literatúry, vďaka čomu obohatil slovenské hudobniny o nenahraditeľný prínos do husľového repertoáru.

Hudobné diela 

Husľová škola / Viliam Kořínek
 Spievajte, husličky / Viliam Kořínek
 Štúdie pre rozcvičovanie huslistu/ Viliam Kořínek
 Cvičenie stupníc a rozložených akordov/ Viliam Kořínek
 Prvý prednes / Viliam Kořínek
 Prednesové etudy pre husle/ Viliam Kořínek
 Šesťdesiat slovenských ľudových piesní pre pre jeden alebo dvoje huslí v ľahkej úprave / Viliam Kořínek
 Slovenské husľové skladby so sprievodom klavíra/ Viliam Kořínek
 Zahrajme si / Vilec, Michal, Kořínek, Viliam,
 Prednesové skladby pre husle a klavír / Viliam Kořínek
 Niccoló Paganini Sonáta E mol č. 6, op. 3. s Fantázia Mojžiš / Viliam Kořínek
 Rodolphe Kreutzer, štyridsaťdva etud/ Viliam Kořínek
 Heinrich Ernst Kayser, tridsaťšesť husľových etud, op. 20/ Viliam Kořínek
 Jacques-Féréol Mazas, melodické etudy pre husle/ Viliam Kořínek
 Husľová škola / Viliam Kořínek
 Franz Wohlfahrt Šesťdesiat etud, op. 45/ Viliam Kořínek
 Bartolommeo Campagnoli, tridsať prelúdií / Viliam Kořínek

Autor karikatúr 
Od roku 1930 až podnes zachytil vo svojich karikatúrach hudobný život a hudobné dianie na Slovensku od Mstislava Rostropoviča, Václava Talicha, Sergiu Celibidache, Bohdana Warchala, Eugena Suchoňa po Jacka Martina Händlera, vďaka ktorému vyšla aj jeho kniha Obrázky z výstavy v nakladateľstve Scriptorium Musicum v Bratislave roku 2004.

Zdroj
 http://kniznica.sl.sinet.sk/perl/libris.pl?tag=wautor&num=12447
 http://www.hc.sk

Slovenskí huslisti
Slovenskí hudobní pedagógovia
Slovenskí pedagógovia
Slovenskí karikaturisti
Dolmen

Dolmen bol druh megalitickej stavby. Sú to viaceré (3 – 6) stojace kamenné bloky prekryté jedným alebo viacerými veľkými kameňmi zhora. Na stavbu sa často používali tzv. blúdivé balvany. Ľudia išli do týchto hrobiek meditovať pred smrťou ,aby odovzdali svoje vedomosti ďalšej generácii. No ľudia na to zabudli. 
Najčastejšie pochádzajú z obdobia 4000 – 3000 pred Kr., posledné nálezy sú z bronzovej doby. Nájdeme ich najmä v západnej Európe a na Britských ostrovoch, ale aj vo východnej Európe (Krym, Kaukaz).

Galéria

Pozri aj 
 Abcházske dolmeny
 Stonehenge

Iné projekty 
.

Referencie 

Megality
Pohrebné stavby
Bioetanol

Bioetanol je etanol vyrobený technológiou alkoholového kvasenia z biomasy - obvykle z rastlín obsahujúcich väčšie množstvo škrobu a sacharidov. Vedľa rastlín obsahujúcich škrob, ako sú kukurica, obilie a zemiaky, sú najčastejšie používanou surovinou cukrová trstina a cukrová repa. Zatiaľ čo rastliny obsahujúce cukor sa fermentujú priamo, musí sa u rastlin s obsahom škrobu, najprv škrob enzymaticky premeniť na cukor. Vyrobený bioetanol sa môže priamo používat vo spaľovacích motoroch ako pohonná hmota. Ale v praxi sa čistý etanol nepoužíva, skôr sa v množstvách 5 % až 10 % primiešava do konvenčných minerálnych palív. Pomocou etanolu sa zvyšuje oktanové číslo a znižuje sa množstvo emisií CO2.

Široké uplatnenie má práve trstinový alkohol v Brazílii, kde sa používa ako automobilové palivo. V 80. rokoch zhruba dva tretiny automobilov v Brazílii bolo vybavených špeciálnou úpravou motora, ktorá im umožňovala jazdiť na čistý alkohol. Dnes sa nové automobily už takto neupravujú, zato všetok automobilový benzín v Brazílii obsahuje 26% trstinového alkoholu. S touto zmesou môžu pracovať bežné spaľovacie motory. 

Bioetanol vyrobený z kukurice sa rovnako používa ako aditívum do väčšiny automobilových benzínov v USA. Obsah alkoholu v USA je väčšinou 10%.

Najväčšou slovenskou spoločnosťou vyrábajúcou bioetanol je Enviral v Leopoldove. Ročná produkcia spoločnosti je 120 000 metrov kubických bioetanolu, ktorý je vyrábaný prevažne z kukurice.

Ekológia automobilov
Biopalivá
Pohonné hmoty
Lucie

Lucie je česká rocková skupina, ktorá vznikla v roku 1985 v Prahe. Jej najznámejšiu zostavu tvoria David Koller, Robert Kodym, Petr Chovanec a Michal Dvořák. Po odchode Dvořáka v roku 2003 ani po odchode Kollera v roku 2005 sa skupina nerozpadla, medzi rokmi 2004 – 2012 však bola tvorivo i koncertne nečinná. Skupina koncom roku 2012 ohlásila návrat na scénu vo svojej najslávnejšej zostave. Názov skupiny vymyslel Robert Kodym podľa Lucie Bártovej, s ktorou sa poznal z pražskej kaviarne Slavia.

Zostava 
Súčasní členovia:
 David Koller – spev, bicí nástroj, gitara (1987 – 2005, 2012 – súčasnosť)
 Robert Kodym – spev, gitara (1985 – súčasnosť)
 Michal Dvořák – klávesový nástroj (1987 – 2003, 2012 – súčasnosť)
 Petr Chovanec – basová gitara (1985 – 1993, 1998 – súčasnosť)

Bývalí členovia:
 Marek Minárik – basová gitara (1993 – 1998)
 Michal Penk – spev (1985 – 1986)
 Petr Franc – klávesový nástroj (1985 – 1988)
 Tomáš Waschinger – bicí nástroj (1985 – 1987)
 Tomáš Kapek – bicí nástroj (1987 – 1988)

Koncertní členovia:
 Tomáš Marek – bicí nástroj, perkusia
 Tomáš Vartecký – gitara
 Lenka Dusilová – spev, gitara, sprievodný spev
 Pavel Plánka – perkusia
Adam Koller - bicí nástroj

Diskografia

LP 
Štúdiové:
 Lucie (1990)
 Lucie in the Sky... (1991)
 Černý kočky, mokrý žáby (1994)
 Pohyby (1996)
 Větší než malé množství lásky (1998)
 Slunečnice (2000)
 Dobrá kočzka, která nemlsá (2002)
 EvoLucie (2018)

Koncertné:
 Live I. (1992)*
 Live II. (1992)*
 Lucie v opeře (2003)

Výberové:
 Vše nejlepší: '88 – '99 (1999)
 The Best of Lucie (2009)
 Platinum Combo: 1990 – 2013 (2013)**
(*) Albumy vyšli v roku 1998 ako jeden titul Live Lucerna
(**) Boxet obsahujúci prvých sedem štúdiových a prvé dva koncertné albumy

SP 
 Pár fíglů / To jsem já (1988)*
 Dotknu se ohně / Nech to stát (1989)
 Troubit na trumpety by se nám líbilo (1989)**
 Amerika / Amerika (Guitar Version) / Amerika (Instrumental Version) / Amerika (Film Version) (1994)
 Všechno ti dávám (1996)***
 Klobouk ve křoví (1997)***
 Pohyby (1997)***
 Svítání (1998)***
 Panic (1998)***
 Medvídek / Svítání (1998)
 Mít tě sám (Remaster '99) / Mít tě sám (Remix '99) / Šrouby do hlavy (Remaster '99) / Šrouby do hlavy (Remix '99) (1999)
 Zakousnutej do tebe (2001)***
 Hvězda (Radio Edit) (2001)***
 Srdce (2002)***
 Pod měděným nebem (2003)***
 Medvídek 2016 (2015)***
(*) Skladba Pár fíglů sa neskôr na debutovom albume objavila pod názvom Šrouby do hlavy
(**) Druhá strana singla patrí inému interpretovi
(***) Jednoskladbový singel

VHS, DVD 
 Lucie Tour '90 (1990) – TV dokument
 Obrazohled aneb Daleká cesta (1998)
 Pohyby: Live (1998)
 Lucie v opeře (2004)
 Lucie 2014 (2015)

CD-ROM 
 Komplet (2000) – spevník

Knihy o skupine 
 DĚDEK, Honza: Lucie: Šrouby do hlavy. 1. vyd. Praha: Hak 2000. 296 s.
 ŽĎÁRSKÁ, Lucie: Můj život s Lucií aneb Pohled do zákulisí. 1. vyd. Praha: Hart 2001. 172 s.

Referencie 

České hudobné skupiny
Morton Feldman

Morton Feldman (* 12. január 1926, Brooklyn, New York, USA – † 3. september 1987, Buffalo, New York) bol americký minimalistický hudobný skladateľ. 

Bol blízkym priateľom Johna Cagea, ktorý ho zoznámil s ďalšími dôležitými postavami newyorskej umeleckej scény: Jacksonom Pollockom, Philipom Gustonom, Frankom O'Harom a Samuelom Beckettom. Bol inšpirovaný tvorbou abstraktných expresionistov.

Na sklonku svojho života komponoval predovšetkým extrémne dlhé skladby (2–5 hodín), ktorých hlavným elementom boli tiché, pokojné tóny.

Diela
 The viola in my life (1970-71)
 The Rothko Chapel - pre perkusie, violu, soprán, alt a zmiešaný chór (1971)
 Neither – opera v jednom dejstve pre soprán a orchester (1977)
 Piano - pre klavír (1977)
 Why patterns? - pre flautu, perkusie a klavír (1978)
 Trio - pre husle, violončelo a klavír (1980)
 The Turfan fragments - pre orchester (1980)
 Triadic memoires - pre klavír (1981)
 For Bunita Marcus - pre klavír (1985)
 Palais de Mari - pre klavír (1986)
 For John Cage - pre husle a klavír (1982)
 Strinquartett II  (1983)
 For Philipp Guston - pre flautu, perkusie a klavír (čelestu) (1984)
 Coptic light - pre orchester (1986)

Externé odkazy 
 Morton Feldman 
 Morton Feldman 
 Morton Feldman 
 Morton Feldman Page

Hudobní skladatelia USA
Minimalistickí hudobní skladatelia
Osobnosti z Brooklynu
Úmrtia na rakovinu pankreasu
Čapík (oko)

Čapík je druh zmyslovej bunky sietnice oka. Umožňuje farebné videnie. V ľudskom oku sa ich nachádza približne 7 miliónov. Najväčšia hustota čapíkov je asi 4 mm od slepej škvrny na tzv. žltej škvrne (miesto najostrejšieho videnia).

Sústreďujú sa prevažne v centrálnej časti sietnice, kým tyčinky sa nachádzajú na okrajoch. V oblasti centrálnej jamky (fovea centralis) v žltej škvrne sú len čapíky, ktoré majú menšiu citlivosť na svetlo ako tyčinky, ale pri ich podráždení vznikajú farebné vnemy. 

Rozlišujeme 3 typy čapíkov
 L citlivé v červenej oblasti viditeľného spektra (okolo 650nm) 
 M citlivé v zelenej oblasti viditeľného spektra (okolo 530nm)
 S citlivé v modrej oblasti viditeľného spektra (okolo 430nm)
Prebieha výskum štvrtého typu, ktorý je veľmi zriedkavý, viaže sa na X chromozóm, a preto bol zatiaľ potvrdený len u žien. Ľudia, ktorí majú 4 typy čapíkov patria medzi tzv. tetracromatov, ktorí sú schopní rozlišovať farby aj na zdanlivo jednofarebných objektoch.

Oblasti sietnice zaplnené čapíkmi umožňujú rozlišovať oveľa viac podrobností ako oblasti zaplnené tyčinkami. Podľa toho jestvuje u človeka denné a súmrakové videnie. Denné (foveálne) videnie súvisí s podráždením čapíkov a je v činnosti pri dostatočne veľkom osvetlení, umožňuje rozlišovať farby a podrobnosti. Súmrakové (periférne) videnie sa spája s činnosťou tyčiniek. Pri dennom videní je oko schopné prijímať svetelné toky až 2. 10-5 J/s. Pri väčších tokoch vznikajú bolestivé vnemy, prípadne sa môže poraniť sietnica. Aj veľmi rýchly prechod od malých tokov k veľkým, hoci ešte nepresahujú znesiteľnú hranicu, môže zapríčiniť poranenie oka. Priemerná vzdialenosť čapíkov je asi 0,0025 mm. Pri odlíšení dvoch blízkych bodov musí sa každý z nich zobraziť na iný čapík. Tým je daná rozlišovacia schopnosť oka, ktorá je asi jedna uhlová minúta.Anatómia oka
Krajinský sudca

Dvorský sudca, neskôr krajinský sudca (lat. iudex curiae regiae, comes curialis, comes curialis minor, maď. udvar bíró, ország bíró) bol jeden z najvyšších krajinských hodnostárov v Uhorsku.

Dvorský sudca bol palatínov zástupca v období, keď sa palatín stal spolusudcom kráľa (11. storočie). Prebral riadenie kráľovského dvora, kde mal právo zastupovať kráľa. Bol riadny sudca kráľovskej kúrie. Mal právo súdiť kohokoľvek, s výnimkou privilegovaných kráľovských miest a Židov. 

V priebehu 13. storočia sa jeho súd premenil na stálu inštitúciu zastupujúcu kráľa, tzv. súd kráľovskej prítomnosti (iudicium praesentiae regiae). Jeho súdna pôsobnosť bola obmedzená na kráľovský dvor. Od 13. storočia predsedal spolu s dvormajstrom aj tzv. čestnému rytierskemu súdu.

Koncom 13.storočia si šľachta vymohla právo rozhodovať o obsadení tejto funkcie. Postavenie dvorského sudcu sa z roviny súkromnoprávnej presunulo do roviny verejnoprávnej a od tejto doby možno hovoriť už o krajinskom sudcovi.

Podľa zákonného článku 9 z roku 1290 bolo obsadenie funkcie krajinského sudcu kráľom viazané na súhlas krajinského snemu.

Zasadnutia súdu kráľovskej prítomnosti bývali stanovené na ôsmy deň po určitom sviatku, preto sa nazývali súdne oktávy, oktaválne súdy (iudicia octavalia). Do kompetencie krajinského sudcu patrili všetky prípady postúpené z nižších súdov, ktoré však neboli natoľko závažné, aby ich musel riešiť palatín. 

Krajinský sudca pôsobil aj za Habsburgovcov, keď do jeho kompetencie patrili záležitosti šľachty. Pôsobil aj v orgánoch verejnej správy: bol členom kráľovskej rady, v prvej polovici 16. storočia členom miestodržiteľskej rady a v poslednej tretine 17. storočia členom guberniálnej rady. Funkcia krajinského sudcu zanikla po roku 1848.

Uhorsko
Silla

Silla (vyslov Šilla, po kórejsky 신라 / 新羅 sa skladá z dvoch znakov "šin" a "ra") bolo jedným z Troch kráľovstiev, ktoré panovali na Kórejskom polostrove v 1. tisícročí po Kr.

História
Podľa tradície bola založená v roku 57 pred Kr. bojovníkom s menom (Pak) Hjokkose, ktorý sa stal prvým vládcom kráľovstva a trvala až do roku 935 po Kr. Vyvinula sa z konfederácie Samhan (삼한) - voľného zväzu malých plemenných mestských miništátikov. Až kráľ Nämul (내물왕) vládnuci v rokoch 356-402 po Kr. zriadil dedičnú monarchiu. S narastajúcou vojenskou silou zaútočila v 4. storočí na susedné kráľovstvo Kaja a ovládla ho. Počas panovania kráľa Činhunga (540-576) sa rýchlym tempom rozvinula kráľovská armáda. V čase svojho najväčšieho rozmachu (politického, kultúrneho, ekonomického) sa jej podarilo s pomocou armády čínskej dynastie Tang (당 / 唐) (618 - 907) pokonať svojich rivalov na  polostrove - kráľovstvo Päkče (백제) v roku 660 po Kr., za panovania kráľa Mujola  a nakoniec aj Kogurjo (고구려) v roku 668 po Kr., za panovania kráľa Munmu. Tak Silla (신라) zjednotila pod seba takmer celý polostrov (odbobie nazývané Zjednotená Šilla). Iba severná časť, ktorú nestihla ovládnuť sa premenila v roku 669 na kráľovstvo Palhä (발해). Po storočiach existencie  a postupného rozmachu nakoniec podľahla hlavne vnútornému rozkladu a nástupníctvo prevzalo novovytvorené kráľovstvo Korjo (고려). 
Hlavným mestom kráľovstva bolo dnešné Kjongdžu (경주/慶州).

Kultúra
Práve v období Troch kráľovstiev a neskôr zjednotenej Silly (통일신라) došlo k značnému civilizačnému pokroku kórejských plemien. V tomto čase sa vytvorila štátna štruktúra, bol prijatý budhizmus (najväčší rozmach dosiahol v tomto období) a aj kultúrny rozvoj. Budhizmus bol štátom podporovaný a rýchlo sa rozšíril do celého kráľovstva. Stavalo sa veľa svätýň, z ktorých najznámejšie sú Hwangjong-sa, Pulguk-sa a Sokkuram. Drevené pagody sa vymieňali za kamenné.

Veľa hrobiek a takisto iných pozostatkov z obdobia Šilly sa doteraz nachádza v Kjongdžu a jeho okolí. V roku 2000 boli historické pamätihodnosti Kjongdžu s okolím zapísané do zoznamu svetového dedíčstva UNESCO. Z obdobia kráľovstva Šilla pochádza astronomické observatórium Čomsongdä, postavené v roku 632. Je to kamenná stavba reprezentujúca 362 dní lunárneho roku.

Galéria 

Dejiny Kórey
Rádio Expres

Rádio Expres je najpočúvanejšia komerčná rozhlasová stanica na Slovensku. Jej prevádzkovateľ spoločnosť Bauer Media Group v auguste 2021 oznámila, že od Rady pre vysielanie a retransmisiu získala súhlas na to, aby mohla prevziať konkurenčné rádiá Jemné a Europa 2.

Vysielanie 
Vysielanie začalo 31.decembra 1999 keďže do tohto dňa muselo podľa zákona rádio začať vysielať. Vysielanie v plnom rozsahu začalo v roku 2000.

Formát rádia je Hot AC, cieľová skupina, ktorú sa rádio v prevažnej miere snaží osloviť, sú poslucháči vo veku 20 až 40 rokov so stredným a vyšším vzdelaním. Rádio kladie dôraz na spravodajstvo a hudbu. Hrá prevažne súčasnú hudbu, ale nechýbajú ani relácie zamerané na hudbu zo 70., 80. a 90. rokov.  Dominantnou zložkou spravodajstva sú okrem správ z domova a zo sveta, meteorologické správy a dopravný servis. 

Rádio terestriálne vysiela takmer výlučne cez sieť vysielačov firmy Expres Net a.s., reklamný priestor zabezpečuje firma Expres Media. Okrem celoplošnej reklamy vysiela aj regionálne spoty, rozdelené do regiónov Bratislava, juh, Trenčín, Žilina, stred, Tatry a Východ. Takéto spoty sú lacnejšie a určené sú prevažne firmám, ktoré potrebujú osloviť najmä ľudí v danom regióne.

Väčšinu dňa tvorí vysielanie zostavené zo spravodajstva (každú hodinu, doprava každú polhodinu), moderátorských vstupov a hudby, rozdelené je do niekoľkých blokov, pričom každý blok robí iný moderátor. Vstupy sú orientované viac na zábavu a súčasťou vysielania sú aj špecializované relácie ako hitparády.

Najznámejšie relácie 
 Hemendex – ranná show, vysielaná v pracovných dňoch od 6:00 do 9:00
 Veľké správy – hlavná spravodajská relácia (v pracovných dňoch o 7:00, 12:00 a 17:00)
 Braňo Závodský Naživo – diskusná relácia s hosťom z oblasti politiky (v pracovných dňoch o 12:10)

Vysielače 
Šírenie signálu rádia zabezpečuje Expres Net v sieti 50 prevažne súkromných vysielačov (v decembri 2020), len niekoľko lokalít využíva stožiar Towercomu. Vysielateľ si ako prvý začal od roku 2000 budovať celoplošnú sieť nízkovýkonných vysielačov, umiestnených na vhodných, nižšie položených kótach v blízkosti sídiel. Postupne tak vznikla sieť vysielačov, lokálne poskytujúca šírenie programu aj iných staníc.

Vlastnícke vzťahy 
Jej prevádzkovateľ bola spoločnosť D.Expres a.s. V auguste 2021 spoločnosť Bauer Media Group, aktuálny vlastník Rádia Expres, oznámila, že od Rady pre vysielanie a retransmisiu získala súhlas na to, aby mohla prevziať konkurenčné rádiá Jemné a Europa 2.

Referencie

Externé odkazy 
 Pokrytie rádia

Zdroj 
 Oficiálna stránka

Expres
Vzniklo v 1999
Fun rádio

Fun rádio je komerčná slovenská rozhlasová stanica, ktorej držiteľom licencie na vysielanie je spoločnosť Radio a.s. Fun rádio pritom patrí do skupiny Radio Group s jediným akcionárom Borisom Kollárom. Súčasťou mediálnej skupiny je od októbra 2021 aj rozhlasová stanica Rádio Vlna.

Vysielanie 
Fun rádio začalo vysielať 10. júna 1990. Vysielanie trvalo pôvodne 4 hodiny denne, zvyšok preberalo z francúzskeho Fun Radia. Postupne sa doba vlastného vysielania rozšírila až na 24 hodín denne.

Formát rádia je European Hit Radio, zamerané na mladšieho a progresívnejšieho poslucháča. Moderované je v pracovných dňoch od 6:00 do 20:00 a cez víkendy a sviatky od 8:00 do 18:00.

Rádio vysiela prostredníctvom 17. terestriálnych vysielačov, internetu, satelitu a káblových rozvodov. Fun rádio ponúka aj viaceré vlastné podcasty, streamy a videá. Štyri aktuálne streamy sú zamerané na: hudbu z 80. a 90. rokov, slovenskú a českú hudbu (CZSK), tanečnú hudbu (Dance) a oddychovú hudbu (Chill). Pred Vianocami zvykne pribudnúť aj vianočný stream.

Vysielače

Počúvanosť 
Fun Radio je s počúvanosťou 10,27% podľa prieskumu Market & Media & Lifestyle spoločnosti Median SK (2+3 Q 2021) treťou najpočúvanejšou rozhlasovou stanicou.

Vlastnícke vzťahy 
Držiteľom licencie na vysielanie Fun rádia je spoločnosť Radio, a. s.

Spoločnosť Radio Group s jediným akcionárom Borisom Kollárom, ktorá prevádzkuje Fun rádio, oznámila v septembri 2021 (generálny riaditeľ Fun Rádia Rastislav Dutka), že ide rozšíriť svoje pôsobenie o rozhlasovú stanicu Rádio Vlna.

Moderátori 

 Petra "Dalila" Bernasovská
 Matej "Sajfa" Cifra
 Lenka Čviriková Hriadelová
 Adela Vinczeová (Banášova)
 Vera Wisterová
Milan "Junior" Zimnýkoval
Marcel Forgáč
Dagmar „Didiana“ Dianová
Ľudovít "Mravec" Jakubove
Peter "Kočík" Kočiš
Martina "Maca" Zábranská
Martin Nikodým
Ľuboš Sarnovský
Nikol Stankovianská
Andrea Imrichová
Katarína "Kava" Vargová
Vladimír Voštinár
Lucia Nosko (Palšovičová)
Peter "Šarkan" Novák
 ďalší

Zaujímavosti 
Na jeseň roku 2007 Fun Rádio spustilo originálnu reklamnú kampaň svojho Ranného vysielania. Fiktívny Spolok pre reguláciu zábavy protestoval pred jeho sídlom na Leškovej ulici v Bratislave. Ako hlavný dôvod uviedol, že jeho členovia považujú rannú reláciu a jej vysielanie za netaktne zábavné. Obidvaja moderátori sa im a aj ostatným ľuďom viackrát ospravedlnili v televízii.

Fun rádio informovalo o nedostupnosti Wikipédie v roku 2019 celkom zaujímavým spôsobom.

Logá ďaľších verzii

Referencie

Externé odkazy 
 Pokrytie rádia

Zdroj 
 Oficiálna stránka

Slovenské rozhlasové stanice
Vzniklo v 1990
Semion Jakovlevič Braude

Semion Jakovlevič Braude (, ; * 28. január 1911, Poltava – † 29. jún 2003, Charkov) bol sovietsky (ukrajinský) rádiofyzik a rádioastronóm židovského pôvodu, zakladateľ prvého rádioastronomického observatória na Ukrajine. Od roku 1944 profesor Charkovského polytechnického inštitútu, od roku 1969 akademik (AV Ukrajiny).

Ukrajinskí astronómovia
Ukrajinskí fyzici
Ukrajinskí pedagógovia
Sovietski astronómovia
Sovietski fyzici
Fyzici židovského pôvodu
Pedagógovia židovského pôvodu
Ukrajinské osobnosti židovského pôvodu
Moonfog (slovenská skupina)

Moonfog je slovenská deathmetalová hudobná skupina, ktorá bol založená v roku 2000 v Považskej Bystrici Petrom Hutyrom. V súčasnej dobe je kapela veľmi aktívna a v priebehu roku 2007 absolvovala cca 200 koncertov. Koncerty okrem Slovenska prebiehali v Poľsku, Ukrajine, Maďarsku, Rakúsku, Taliansku, Španielsku, Portugalsku, Litve, Lotyšsku, Estónsku, Rusku, Švédsku, Rumunsku, Srbsku a Moldavsku.

Súčasná zostava 
Zostava sa utvárala od vzniku kapely príchodmi a odchodmi viacerých členov. V súčasnosti je kapela ustálená v nasledovnej podobe.
 Peter Hutyra – gitara
 Jana Čmehylová – basgitara
 Marek Mikudik – bicie

Diskografia 
 December's Fog (2002) self release
 Prebudenie smrťou (2003) self release
 Duše prekliatych (2004) self release
 Krvavé spomienky (2004) self release
 Slaughter of the Fatstock (2005) RTM
 Cadaveric Changes (2007) Ukragh
 Ordinary Misanthropic & Repulsive Anthems (2009) RTM

Externé odkazy 
 www.moonfog.nfo.sk – oficiálna stránka skupiny
 

Slovenské deathmetalové hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 2000
Ženy z rodu Gilmorovcov

Ženy z rodu Gilmorovcov je komediálno-dramatický seriál. Je z dielne Amy Sherman - Palladino a vysiela sa od roku 2000 na stanici The WB a od roku 2006 na stanici The CW. Na Slovensku ho vysielala TV Markíza.

Seriál sa zaoberá osudom Lorelai Gilmorovej a jej dcéry Rory. Žijú v meste Stars Hollow, fiktívnom mestečku niekde v štáte Connecticut v USA. 

29.1. 2016 Lauren Graham alias Lorelai Gilmore oznámila výbornú správu pre fanúšikov GILMORE GIRLS, začali sa nakrúcať ďalšie časti. Po ôsmich rokoch ôsma séria! Bude mať 4 časti s názvami:  

Winter,  

Spring,  

Summer,                                                                      

Fall 

Dĺžka časti bude cca. 90 minút. Chýbať bude Edward Herrmann alias Richard Gilmore, ktorý zomrel 31. decembra 2014.

Série

Postavy

Hlavné

Vedľajšie 
 Patricia „Patty“ LaCostová (Liz Torres): učiteľka tanca
 Jackson Belleville (Jackson Douglas): preávač zeleniny, neskôr Sookin manžel
 Taylor Doose (Michael Winters): starosta mesta Stars Hollow
 Pani Kimová (Emily Kuroda): mama Lane Kimovej
 Christopher Hayden (David Sutcliffe): Roryin sploditeľ
 Max Medina (Scott Cohen): Roryin učiteľ, neskôr aj priateľ Lorelai
 Marty (Wayne Wilcox): Roryin priateľ							
 Liz Danesová (Kathleen Wilhoite): Lukova sestra
 Mitchum Huntzberger (Gregg Henry): otec Logana Huntzbergera
 Lucy (Krysten Ritter): Roryina priateľka z Yalu
 Olivia (Michelle Ongkingco): Roryina priateľka z Yalu
 ‘’ T.J’’ :liz priateľ

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka seriálu
 Fansite

Televízne seriály USA
Televízne seriály The CW
Televízne seriály z roku 2000
Rebeka Lešková

Rebeka Lešková (* 3. september 1773, Vyšná Slaná – † 16. november 1856, Kiskőrös, Maďarsko) bola slovenská poetka, dcéra slovenského barokového spisovateľa Martina Laučeka, sestra zberateľky ľudovej poézie Zuzany Šafárikovej, teta spisovateľa, prekladateľa a zberateľa Imricha Laučeka, manželka spisovateľa, redaktora a filológa Štefana Leška, príbuzná básnika, prozaika a dramatika Daniela Jonatána Záboja Laučeka.

Životopis 
Narodila sa v rodine slovenského barokového náboženského spisovateľa Martina Laučeka a jeho manželky Zuzany rodenej Šebökovej ako jedna z deviatich dcér (mala ešte päť bratov). Vzdelanie získala v Skalici. Žila vo Vyšnej Slanej, v rokoch 1783 – 1792 v Skalici, neskôr so svojím manželom žila v rokoch 1792 – 1793 v Křižliciach, v roku 1793 v Krabšiciach, v rokoch 1794 – 1798 v Prahe, v rokoch 1798 – 1810 v Dunaegyháze a od roku 1810 v Kiskőrösi.

Tvorba 
Bola jednou z prvých slovenských poetiek. Stala sa členkou Puchmajerovej družiny a spolupracovala s Josefom Dobrovským. Venovala sa písaniu vlastnej poézie, ale taktiež zostavovala ľudové piesne, ktoré využil neskôr Ján Kollár pri zostavovaní svojej zbierky Národné spievanky.

Dielo 
1798 – Výstraha před svůdci všem pannám v prízvučnej prozódii, báseň uverejnená v Puchmajerovom almanachu Nové básne a zhudobnená českým hudobným skladateľom Jakubom Janom Rybom

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike - evanjelického zboru Vyšná Slaná

Narodenia v 1773
Úmrtia v 1856
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Ženy v slovenskej literatúre
Ženy v poézii
Osobnosti z Vyšnej Slanej
Samuel Piasecký

Samuel Piasecký (* 31. október 1984, Košice) je slovenský reprezentant v športovej gymnastike. Jeho osobným trénerom je Martin Zvalo. Žije v Bratislave. Je členom klubu Dukla Banská Bystrica od roku 2011 a od juna roku 2011- 2016 slúžil ako profesionálny vojak. Je ženatý a má štyroch synov. Dnes má vlastnú gymnastickú akadémiu v Malackách.

Významné úspechy 
 Letné olympijské hry 2012, Londýn, Spojené kráľovstvo – 11. miesto na bradlách (0.007 bodu od finále)
 Majstrovstvá Európy 2012, Montpellier, Francúzsko – 5. miesto na bradlách, 7. miesto finále na hrazde.
 Majstrovstvá Sveta 2011, Tokio, Japonsko – 77. miesto v kvalifikacii viacboja.
 Majstrovstvá Európy 2011, Berlin, Nemecko – 12. miesto finále viacboja.
 Majstrovstvá Sveta 2010, Rotterdam, Holandsko – 8. miesto finále na hrazde.
 Majstrovstvá Európy 2009, Milan, Taliansko – 5. miesto na bradlách, 13. miesto finále viacboja.
 Majstrovstvá Európy 2006, Volos, Grécko – 8. miesto na bradlách.
 Svetový pohár B kategórie 2006, Maribor, Slovinsko – 1. miesto na bradlách, 4. na hrazde
 Finále pretekov Svetového pohára 2008, Cottbus – 3. miesto na bradlách

Referencie

Externé odkazy 

 oficiálna stránka
 Akadémia

Osobnosti z Košíc
Slovenskí olympionici
Slovenskí športoví gymnasti
Gymnasti na Letných olympijských hrách 2012
Krasnojarsk

Krasnojarsk () je tretie najväčšie mesto na Sibíri (v užšom slova zmysle) a administratívne centrum Krasnojarského kraja v Rusku. Žije tu okolo 1 090 000 obyvateľov. Leží na rieke Jenisej a je dôležitou stanicou na transsibírskej magistrále.

Dejiny 
Mesto bolo založené v júli 1628 ako hraničná pevnosť na ľavom brehu rieky Jenisej, ktorú založili kozáci zaviazaní cárovi. V roku 1935 bola postavená dnešná cesta M53, ktorá mesto spojila s ostatným Ruskom a Krasnojarsk sa začal výraznejšie rozvíjať. Štatút mesta získalo v roku 1822. Ďalším impulzom pre rozvoj bolo nájdenie zlata a vybudovanie železnice v roku 1895. Najväčší rozmach nastal počas sovietskej éry. Bolo tu vybudovaných viacero veľkých tovární, prístav a obrovská vodná elektráreň. Počas II. svetovej vojny sem boli presťahované ďalšie továrne z Ukrajiny a rozmach priemyslu pokračoval aj po vojne.

V chaose, ktorý nastal po zrútení sa Sovietskeho zväzu, väčšina tovární skrachovala, alebo prešla do súkromných rúk oligarchov. Prudko vzrástla nezamestnanosť, čo malo za následok mnohé štrajky. Z tohto úderu sa Krasnojarsk pomaly spamätáva dodnes.

Referencie

Iné projekty 

 
Mestá v Rusku
Geografia Krasnojarského kraja
Démétér

Démétér (iné názvy: Demeter, Demetra, Démétra, Déo, Déó; po grécky Δημήτηρ - Démétér, Δήμητρα - Démétra alebo Δηώ - Déó; po lat. Ceres) bola dcéra Titana Krona a jeho manželky Rheie, bohyňa plodnosti, zeme a roľníctva.

Po narodení ju postihol rovnaký osud ako jej súrodencov Héru, Hestiu, Háda a Poseidóna; Kronos ju z obavy pred prípadnou vzburou zhltol. Odtiaľ ju oslobodil jej najmladší brat Zeus, ktorý unikol osudu svojich súrodencov, lebo ho matka tajne porodila na Kréte. 

Keď Zeus zbavil Krona vlády a vyhlásil sa za najvyššieho boha, vzal Demeter na Olymp a zveril jej starostlivosť o plodnosť Zeme. Aby táto plodnosť nevyšla nazmar, naučila Demeter ľudí obrábať polia. Stala sa tak zakladateľkou roľníctva a usadlého života v trvalých príbytkoch. Súčasne dala ľuďom aj zákony, ktorými sa mali v novom živote riadiť.

S neveľmi významným bohom Iasonom mala syna Pluta, ktorý sa stal bohom bohatstva. Zeus, ktorý sa predtým o ňu márne uchádzal, z pomsty pre narodenie Pluta zabil Iasonom bleskom. Na to Diovej sile neodolala a mala s ním dcéru Persefonu. O Persefonu mal záujem Hádes vládca podsvetia, a tak ju uniesol a zobral si ju za ženu. Úbohá bohyňa putovala po svete, a ako strácala nádej zem sa ochladzovala. Demeter beznádejne nechala zem chladnú a neplodnú, čím vytvorila zimu. Persefona sa však navrátila a preto na jar všetko kvitne a rastie.  

Jej meno je späté so synom Dia a okeanydy Dioné – Tantalom. Tantalos bol obľúbencom bohov a zvykol s nimi hodovať na Olympe. Postupne ho začala opantávať pýcha a rozhodol sa skúšať ich vševedúcnosť. Kradol im božský nápoj a z Diovho chrámu ukradol aj zlatého psa. Jeho najhorším skutkom bola vražda vlastného syna Pelopa, z ktorého nechal pripraviť pokrm a pohostil ním bohov. Bohyňa Demeter si jeden kúsok v zamyslení vzala a zjedla ho. Bohovia Tantala potrestali tak, že v ríši mŕtvych stojí Tantalos v čistej vode, ale keď sa ku nej zohne, aby sa napil, voda zmizne. Nad ním rastie ovocie, ale keď sa načiahne, ovocie sa vzdiali. Nad hlavou mu visí balvan, ktorý môže každú chvíľu spadnúť. Toto jeho utrpenie sa nazýva Tantalove muky. Bohovia mŕtveho Peopla nakoniec vzkriesili a kúsok mäsa, ktorý zjedla Demeter nahradili slonovou kosťou. Odvtedy jeho potomkovia mávali na lopatke biele znamienko.

Iné projekty 

Mytológia
Jiří Borovička

Jiří Borovička (* 16. január 1964, Praha) je český astronóm, pracujúci v Astronomickom ústave Akadémia vied Českej republiky (AsÚ AV ČR) v Ondřejove. Zaoberá sa najmä výskumom medziplanetárnej hmoty, publikoval práce na témy meteorickej fyziky a astronómie, najmä z oboru spektroskopia meteorov. Objavil nízko a vysokoteplotné zložky žiarenia meteorov. V minulosti sa zaoberal gama zábleskami a ešte ako amatérsky astronóm premennými hviezdami (bol jedným z najlepších vizuálnych pozorovateľov premenných hviezd).

V roku 1987 vyštudoval astronómiu a astrofyziku na Matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity. Tu v roku 1993 obhájil titul kandidáta vied pod vedením predného odborníka na meteory Zdeňka Ceplechu.
 
Je členom Medzinárodnej astronomickej únie (22. komisie Meteory a medziplanetárny prach), Európskej astronomickej spoločnosti, Českej astronomickej spoločnosti, ktorej bol v rokoch 19982001  predsedom. V rokoch 2000 – 2004 bol vedúcim oddelenia medziplanetárnej hmoty AsÚ AV ČR, vo funkčnom období od roku 2004 je zástupcom riaditeľa AsÚ AV ČR a od roku 2007 i predsedom Rady Astronomického ústavu.

V roku 1997 získal medailu Učenej spoločnosti v kategórii mladých vedeckých pracovníkov za objavné práce z oblasti žiarenia meteorov. V roku 2002 dostal Prémiu Otta Wichterleho, ktorú udeľuje Akademická rada AV ČR.

Referencie

Externé odkazy 
 Profil na webe Astronomického ústavu AV ČR
 Osobná stránka na webe Českej astronomickej spoločnosti

Zdroj 

Českí astronómovia
Osobnosti z Prahy
Křišťan z Prachatic

Křišťan z Prachatic (* pred rokom 1370, Prachatice – † 4. september 1439, Praha) bol český astronóm.

Křišťan z Prachatic od roku 1386 študoval na Karlovej univerzite v Prahe, kde v roku 1388 zložil bakalárske skúšky a v roku 1390 skúšky majstrovské. Na pražskej univerzite pôsobil až do konca života, keď bol niekoľkokrát zvolený za dekana filozofickej fakulty a štyrikrát za rektora univerzity. Od roku 1406 bol farárom a kazateľom u sv. Michala v Starom Meste. Medzi jeho žiakmi nechýbal aj Ján Hus, za ktorého v roku 1415 intervenoval v Kostnici. 

Z dochovanej odbornej literatúry, ktorej autorom je Křišťan z Prachatic, tvoria väčšinu lekárske spisy, všetky napísané po česky. V akademických kruhoch bol ale známy najmä ako astronóm. Jeho dva spisy o astrolábe, De composicione astrolabii a De utilitate (usu) astrolabii, sa dochovali v mnohých opisoch v európskych knižniciach. 

Křišťan z Prachatic je autorom aritmetického spisu Algorismus prosaycus, ktorého dobu vzniku sa doteraz nepodarilo presne určiť. Predpokladá sa, že to bolo v druhom desaťričí 15. storočia, teda v čase, keď Křišťan z Prachatic napísal aj svoje astronomické spisy.

Narodenia v 14. storočí
Úmrtia v 1439
Českí astronómovia
Českí matematici
Rektori Karlovej univerzity