joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Minaret

Minaret (, alebo  – manára) je súčasť islamskej mešity. Je to vežovitá stavba, najčastejšie štíhleho ceruzkového tvaru vysoká v priemere okolo 15 metrov, niekedy aj vyše 200 metrov. Najvyššie minarety má Veľká mešita v Teheráne, 230 metrov a Mešita Hasana II. v Casablance (210 metrov).

V niektorých horských dedinách sú minarety, ktoré svojou výškou nepresahujú 5m. Stavba je postavená najčastejšie z kameňa, ale bývajú aj drevené, sklenené alebo železné (hlavne v Západnej Európe).

Vznik a vývoj 
Minaret slúži k zvolávaniu k modlitbe. Veža vybieha priamo z mešity alebo stojí samostatne (ako v prípade chrámu Hagia Sofia). Navrchu je veža ukončená pavlačou, kde zvykol stávať muezzin a zvolával veriacich k modlitbám, nad ňou je malá strieška na ktorej je posadený polmesiac ako symbol islamu. Na niektorých miestach muezzini nezvolávajú, ale nahradili ich moderné reproduktory a megafóny, výzva k modlitbe je hlásená z pásky. Napriek tomu je muezzinov mnoho, pretože ide medzi moslimami o prestížnu činnosť.

Počty minaretov 
 jeden - malé mešity
 dva - väčšie mešity v mestách
 štyri - má Hagia Sofia, Sulejmanova mešita v Istanbule,  Mešita Külliye v Manavgate, a ďalšie veľmi významne mešity
 šesť - má Modrá mešita v Istanbule, čo bolo v svojej dobe porušenie zvyklostí
 sedem - má mešita v Mekke, ktorá je putovným miestom moslimov. V dobe dostavby Modrej mešity v Istanbule ich mala šesť, ale musel byť pristavený ďalší, siedmy, pretože sa podľa vtedajších pravidiel nemohla žiadna islamská stavba takto rovnať tej v Mekke.

Iné projekty

Zdroj 

Islamská architektúra
Architektonické prvky
Arabské výrazy
Cigánka (vrch v Muránskej planine)

Cigánka je kopec ležiaci severne od obce Muráň. Má výšku  Na jednom z vrcholov Cigánky sú zrúcaniny hradu Muráň.

Prístup 
 po  časti obce Muráň, trasa vedie pod vrcholom

Pozri aj 
 Cigánka (národná prírodná rezervácia)

Vrchy v Muránskej planine
Vrchy v okrese Revúca
Vrchy v Spišsko-gemerskom krase
Käsong

Käsong (kórejsky 개성, ) je tretie najväčšie mesto v KĽDR s počtom asi 338 tisíc obyvateľov. Mesto sa nachádza len niekoľko kilometrov severne od demilitarizovanej zóny, ktorá tvorí hranicu s Kórejskou republikou. Patrí do provincie Hwanghäbuk-do. V minulosti bolo asi 500 rokov hlavným mestom.

V blízkosti mesta Käsong sa nachádza Käsongský priemyselný park - centrum severokórejského ľahkého priemyslu.

Dejiny mesta 
Po skončení éry zjednotenej Šilly si ho kráľ Wangkon - zakladateľ novej dynastie Korjo- vybral za svoje nové sídlo. Funkciu hlavného mesta kráľovstva Korjo plnilo 5 storočí. Počas tohto obdobia viackrát zmenilo názov: Kädžu (개주), Kägjong (개경) a Käsongbu (개성부). Neskôr za dynastie Čoson bolo vedľajším hlavným mestom a súčasťou provincie Kjonggi-do. Po oslobodení v roku 1945 a rozdelení polostrova mesto patrilo južnej časti polostrova až do vypuknutia kórejskej vojny v roku 1950. Po skončení kórejskej vojny v roku 1953 bola hranica vytýčená na juh od Käsongu a mesto pripadlo Severnej Kórei. V 50. rokoch sa z neho stalo "mesto pod priamou vládou" (po kórejsky 개성직할시 / Käsong čikhal-ši) a od roku 2003, keď bol vytvorený priemyselný park sa zmenilo na mesto so špeciálnym postavením (po kórejsky 개성특급시 / Käsong thükgüp-ši).

Literatúra
 Paul French: North Korea: The Paranoid Peninsula, a Modern History: The Paranoid Peninsula - A Modern History., Zed Books Ltd., 2005
 Arno Maierbrugger: Nordkorea-Handbuch. Unterwegs in einem geheimnisvollen Land. Trescher, Berlin 2004
 Christian Kracht, Eva Munz und Lukas Nikol: Die totale Erinnerung. Kim Jong Ils Nordkorea. Rogner & Bernhard, 2006
 Pang Hwan Ju, Hwang Bong Hyok: A Sightseeing Guide to Korea. Foreign Languages Publishing House, Pjöngjang 1991
 Kim Sung Un: Panorama of Korea. Foreign Languages Publishing House, Pjöngjang 1999
 Robert Willoughby: North Korea. The Bradt Travel Guide. éditions Bradt, Londres 2003

Iné projekty 

 
Mestá v KĽDR
Bývalé hlavné mestá
Hučava

Hučava môže označovať:

 rieku na strednom Slovensku, pozri Hučava (prítok Zolnej)
 potok v tatranskej oblasti, pozri Hučava (prítok Belianskeho potoka)
 potok v Česku, prítok Brannej, pozri Hučava (prítok Brannej)
Zentralfriedhof (Viedeň)

Zentralfriedhof (doslova Ústredný cintorín) je veľký cintorín vo Viedni. 
Rozlohou dva a pol milióna metrov štvorcových je po Hamburgu/Ohlsdorfe druhým najväčším cintorínom v Európe a posledným miestom odpočinku 3 miliónov ľudí. Viedenský magistrát sa tu stará o 250 000 hrobov. 

V centre cintorína vytvorený Park pokoja a sily podľa starej tradície geomantie. 27. októbra slávnostne otvorili kostol sv. Karola Boromejského po piatich rokoch renovácie, ktorá stála 182 miliónov šilingov. Jeho kupolu vidieť hneď po vstupe do cintorína cez hlavný vchod (Hauptportal). V blízkosti kostola sa nachádzajú hroby Beethovena, Schuberta, Johanna Straussa otca i syna, Brahmsa alebo Huga Wolfa, označených ako "Ehrengräber" v skupine 32a. Tu je postavený aj pomník Mozartovi. Rakúski prezidenti sú pochovaní v hrobkách v blízkosti kostola. 

Presný plán cintorína si možno kúpiť u vrátnika pri vchode 2 (Tor 2). Prvý vchod od centra mesta (Tor 1) sprístupňuje starú izraelskú časť. Pozdĺž múrov cintorína sa dá prejsť k vedľajšiemu vchodu (Tor 3), je to aj zastávka električky. Tu odpočíva aj u nás veľmi dobre známy rockový spevák Falco. Sklenená platňa na jeho hrobe symbolizuje rozbité CD. Štvrtý vchod (Tor 4) je vstupom do evanjelickej časti a piaty vchod (Tor 5) do nového izraelského oddelenia existujúceho od roku 1928. Pochovaný je tu aj hudobný skladateľ Antonio Salieri.

Doprava na cintoríne 
V areáli cintorína vzhľadom na jeho veľkosť premáva autobusová linka 106, ktorá má na trase 22 zastávok. Interval medzi spojmi je 30 minút, prvý začína o 9. hodine, posledný v sobotu o 16:30, v ostatných dňoch o 15:30. V autobuse platí rovnaký lístok ako na ostatných viedenských linkách.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Zentralfriedhof - stránka mesta Viedeň
 Umfangreiche und informative Seite (plán, slávne hroby, fotky)
 Umfangreiche und informative Seite (Zentralfriedhof - slávne hroby)

Viedeň
Cintoríny v Rakúsku
Goidú (Šavijani)

Goidú (Savijani) () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 561 (jún 2006), dĺžka ostrova 2 160 m, šírka 670 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 256,48 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Goidú - anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Kanditímu

Kanditímu () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 227 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 720 m, šírka 700 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 258,26 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Kanditímu - anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Komandú

Komandú () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 641 (jún 2006), dĺžka ostrova 360 m, šírka 260 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 245,57 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Komandú - anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Eliášovka

Eliášovka môže označovať:

 najvyšší vrch (1 023,4 m n. m.) Ľubovnianskej vrchoviny, pozri Eliášovka (vrch)
 potok na hornom Spiši, prítok Hraničnej, pozri Eliášovka (potok)
Diviacky potok

Diviacky potok môže označovať:

 prítok Nitrice, pozri Diviacky potok (prítok Nitrice)
 prítok Teplice v povodí Turca, pozri Diviacky potok (prítok Teplice)
 prítok Turca, pozri Diviacky potok (prítok Turca)
Beryl (softvér)

Beryl je open source softvér bežiaci na operačnom systéme Linux.

Je to správca okien a fork projektu Compiz, ktorý umožňuje rôzne efektné zobrazenia, ako napríklad zhorenie okna pri zatváraní, alebo pozeranie sa na vaše štyri plochy pomocou trojrozmerného pohľadu, alebo ohýbanie okien a následné skákanie. Okrem toho vie pracovať s priesvitnosťou a umožňuje jednoduché prepínanie medzi oknami.

Je to odpoveď na Windows Vista Aero s tým rozdielom, že má viac možností a je možné ho prevádzkovať aj na omnoho slabších počítačoch (128 MB RAM, 8 MB integrovaná grafická karta, 1,2 GHz procesor). Momentálne je v beta verzii.

Iné projekty

Galéria

Externé odkazy 
 Beryl Project Website
 Beryl Wiki - vrátane aktualizovaných inštalačných inštrukcií
 Beryl Project announcement

Slobodný softvér
X Window System
Hrádocký potok

Hrádocký potok môže označovať:

 prítok Muráňa, pozri Hrádocký potok (prítok Muráňa)
 prítok Starej rieky, pozri Hrádocký potok (prítok Starej rieky)
 prítok Váhu, pozri Hrádocký potok (prítok Váhu)
Snežienka jarná

Snežienka jarná (Galanthus nivalis L.) je rastlina z čeľade amarylkovité (Amaryllidaceae).

Opis 
Z cibule vyrastá stvol a dva listy. Stvol nesie biely kvet s intenzívnou vôňou. Kvitnutie prebieha na jar od februára do marca, plodom je tobolka. Rastlina je jedovatá, obsahuje alkaloid galantamín. Najjedovatejšou časťou je cibuľa a jej konzumácia vyvoláva hnačku a zvracanie. Na Slovensku bola od roku 1999 do 2003 zákonom chránená, teraz sa smie mimo chránených území zbierať. V Česku je zákonom chránená. Je aj predmetom ochrany v dohovore CITES.

Ide o vytrvalú rastlinu z čeľade amarylkovitých, ktorá dosahuje výšku približne 8 až 20 cm. Kvet má tri okvetné lístky dlhé 12 – 30 mm. Plodom je trojpúzdrová kapsula. Snežienka obsahuje mnoho druhov alkaloidov.

Poddruhy 
Galanthus nivalis subsp. nivalis – snežienka jarná veľkokvetá
Galanthus nivalis subsp. imperatii (Bertol.) Asch. et Graebn. – snežienka jarná pravá

Galéria

Referencie

Iné projekty

Literatúra

Externé odkazy 
 Snežienka jarná na Herbacea.sk
 Snežienka jarná na Botany.cz
 Snežienka jarná na botanika.wendys
 Snežienka jarná na biolibu

Flóra na Slovensku
Amarylkovité
Rastliny s bielymi kvetmi
Cibuľoviny
Takmer ohrozené druhy
Jedovaté rastliny
FBI: Prípady Sue Thomasovej

FBI: Prípady Sue Thomasovej (v orig. Sue Thomas: F.B.Eye) je americký seriál natočený podľa skutočnej udalosti rozohráva životný príbeh mladej Sue Thomasovej, ktorú oslovia, aby pracovala pre FBI.
 
Sue ako veľmi mladá odchádza od rodičov z rodného štátu Ohio za prácou do hlavného mesta USA Washingtonu, D.C. . Zamestnajú ju na oddelení daktyloskopie. To však nie je to, čo Sue očakávala. Veď predsa nedrela na sebe celý život kvôli symbolickému miestu. Požiada o preloženie a čírou náhodou vstúpi do kancelárie skutočných agentov a zoznámi sa so sympatickým agentom Jackom Hudsonom. Tak sa Sue dostáva do skutočného FBI.

Obsadenie seriálu

Externé odkazy 
 Oficiálny web
 Český web
 Slovenský web

Kriminálne televízne seriály USA
Televízne seriály z roku 2002
Roy Jay Glauber

Roy Jay Glauber (* 1. september 1925, New York), New York, USA† 26. december 2018) bol americký fyzik, nositeľ Nobelovej ceny za fyziku z roku 2005 za výskum v oblasti kvantovej teórie a optickej koherencie.

V rokoch 1944 až 1946 sa v USA podieľal na projekte Manhattan. Jeho životným dielom je výskum optickej koherencie, ktorý sa zaoberá rozdielom medzi tepelnými a netepelnými svetelnými zdrojmi. Do vysokého veku pôsobil ako profesor fyziky na Harvard University.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Roy Glauber
  Official Nobel site

Fyzici USA
Optici USA
Fyzici židovského pôvodu
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Nositelia Nobelovej ceny z USA
Osobnosti z New Yorku
Projekt Manhattan
Kao-siung 85 ta-lou

Kao-siung 85 ta-lou (iné názvy: Tung ti-š’ 85 kuo-ťi kuang-čchang, Tung ti-š’ ťien tchaj ta-lou; po čínsky 高雄85大樓, 東帝士85國際廣場, 東帝士建台大樓; po anglicky Tuntex Sky Tower alebo T & C Tower alebo 85 SKYTOWER alebo Tuntex & Chien-Tai Tower) je 85-poschodový mrakodrap v meste Kao-siung v Taiwane. Má výšku 347 metrov (s anténou 378 metrov) a 85 poschodí. Bol postavený v rokoch 1994-1996 a otvorený v roku 1997. Je to najvyššia budova v tomto meste a bývalá najvyššia budova v Taiwane, do dokončenia mrakodrapu Taipei 101. Po otvorení nahradila Shin Kong Life Tower ako dovtedy najvyššiu budovu v Taiwane. Autorom budovy je taiwanský architekt C. Y. Lee.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálné stránky Tuntex Sky Tower (anglicky)
 Emporis.com - Tuntex Sky Tower (anglicky)

Mrakodrapy na Taiwane
Architektúra z 1996
Zoznam najvyšších budov v Česku

Tento článok obsahuje zoznam najvyšších budov v Česku.

Dokončené budovy

Plánované budovy 
Tento zoznam zahŕňa ohlásené budovy, ktorých výstavba a dokončenie sa okrem ABC Tower predpokladá medzi rokmi 2013 - 2030.

Zavrhnuté
Tento zoznam zahŕňa stavby, ktoré boli plánované, ale potom boli z rôznych dôvodov zrušené.

Poznámky

Pozri aj  
 Zoznam najvyšších stavieb v Česku

Externé odkazy 
 Skyscrapers in ČR
 Tower City
 Jindřich Plaza
 Projekt AŠ

Najvyššie budovy
Česko
City Tower

City Tower je najvyššia budova v Prahe (v části Pankrác) a v Čechách a druhá najvyššia budova v Česku. Bola rozostavaná v komunistickom období ako plánované sídlo Česko-slovenského, neskôr Českého rozhlasu, no dokončená bola až v roku 2008. Funguje ako administratívna budova s vyhliadkovou reštauráciou na najvyššom poschodí.

Stavebné povolenie získala stavba v roku 1983. Veľa rokov bola tvorená len kostrou, kým ju v roku 2005 nekúpila spoločnosť ECM a nezačala s rekonštrukciou, ktorú dokončila v roku 2008. Budova má 27 nadzemných podlaží a 3 podzemné. Jej výška je 109 metrov a celkovo 119 aj s anténou. Autorom dokončovacieho projektu budovy bol americký architekt Richard Meier a jeho kancelária.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 prezentácia projektu 

Výškové budovy v Prahe
City Empiria

City Empiria je výšková budova v Prahe na Pankráci. Do roku 2007 bola najvyššou dokončenou budovou v Česku, tento status následne získala budova City Tower.  

Stojí v bezprostrednom susedstve stanice metra Pankrác na hranici katastrálneho územia Nusle. Bola postavená v rokoch 1975–1977 ako sídlo firmy PZO Motokov. V roku 2001 ju kúpila spoločnosť ECM a začala s rekonštrukciou, ktorá bola dokončená v roku 2005. Budova má 27 poschodí, výšku 104 metrov a slúži ako administratívna budova.

Pozri aj 
 Zoznam najvyšších budov v Česku

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiální stránky budovy 
 City Empiria - administrativní budova: nebytové prostory a kanceláře 

Výškové budovy v Prahe
Lugano

Lugano (Lügann) je mesto na juhovýchode Švajčiarska v kantóne Ticino (nem. Tessin), ktorý hraničí s Talianskom. Mesto má silný taliansky charakter, taliansky jazyk je tu úradným. Počet obyvateľov je 52 000 a celá metropolitná oblasť má 115 000 obyvateľov.

Lugano leží na okraji jazera Lugano – švajčiarska čiasť sa volá Lago di Lugano, talianska Lago Ceresio.

Pamiatky 
 Katedrála San Lorenzo
 Kostol Santa Maria degli Angeli – renesančné fresky tu maloval žiak Leonarda da Vinci
 Radnica
 Mestské múzeum a galéria

Šport 
 V meste sídli švajčiarsky prvoligový klub HC Lugano, sedemnásobný víťaz švajčiarskej hokejovej profiligy. 
 AC Lugano je prvoligový futbalový klub založený pôvodne v roku 1908.
 Samsung Open Cup je každoročný tenisový turnaj žien svetové federácie WTA. Koná sa v apríli.

Pozri aj 
 Zoznam miest vo Švajčiarsku

Iné projekty 

 
Mestá vo Švajčiarsku
Články Konfederácie

Články Konfederácie a večnej únie, známejšie ako Články Konfederácie, boli prvým vládnym dokumentom, čiže ústavou, Spojených štátov amerických. Boli napísané v lete roku 1776 a prevzaté Druhým kontinentálnym kongresom 15. novembra 1777, po jednom roku debát. V praxi slúžili ako de facto systém vlády používaný Kongresom ("schôdza Spojených štátov v Kongrese"), až do doby než sa články stali de iure konečnou ratifikáciou 1. marca 1781. Vtedy sa Kongres stal Kongresom Konfederácie. Články konfederácie stanovili pravidlá fungovania Spojených štátov. Konfederácia mohla viesť vojnu, vyjednávať o diplomatických dohodách, zaoberať sa problémami západných území, vydávať peniaze a požičiavať si prostriedky v rámci aj mimo územia Štátov. Naopak veľkým nedostatkom bola nemožnosť určovať dane. Druhé slabé miesto bol princíp jeden štát, jeden hlas. Od väčších štátov sa očákavalo, že budú prispievať viacej, ale mali iba jeden hlas. Ako povedal Benjamin Franklin, "Nech menšie kolónie odvádzajú rovnako peňazí a mužov, a potom budú mať aj rovnaký hlas. Ale ak budú mať rovnocenný hlas bez rovnakých povinností, konfederácia založená na takýchto základných princípoch nemôže vydržať veľmi dlho." Pôvodne bola zámerom iba slabá centrálna vláda, ktorá mala vládnuť najmä v núdzovom stave. Ale koniec Vojny a nové priority, ktoré sa potom vynorili, jasne ukázali mnohé nedostatky Článkov. Nahradila ich oveľa silnejšia Ústava Spojených štátov po ratifikácii 21. júna 1788.

Galéria

Pozri aj 
 Dejiny Spojených Štátov
 Deklarácia nezávislosti Spojených štátov
 Listina práv Spojených štátov
 Ústava Spojených štátov

Externé odkazy 
 Text Version of the Articles of Confederation
 Articles of Confederation and Perpetual Union
 Articles of Confederation and related resources, Library of Congress
 Today in History: November 15, Library of Congress
 United States Constitution Online - The Articles of Confederation
 Free Download of Articles of Confederation Audio
 The Articles of Confederation, Chapter 45 (see page 253) of Volume 4 of Conceived in Liberty by Murray Rothbard, in PDF format.

Clanky Konfederácie
Helmut Kohl

Helmut Josef Michael Kohl (* 3. apríl 1930, Ludwigshafen am Rhein, Nemecko – † 16. jún 2017, tamtiež) bol nemecký konzervatívny politik a štátnik. Od roku 1982 do 1998 bol kancelárom Nemeckej spolkovej republiky.

Po štúdiách vo Frankfurte a Heidelbergu sa stal Kohl právnikom. V roku 1973 ho zvolili za predsedu CDU (Kresťanskodemokratickej únie). Po páde Schmidtovej vlády v roku 1982 sa stal novým nemeckým kancelárom. Jeho 16-ročné obdobie vlády bolo najdlhšie od vlády Otta von Bismarcka.

Referencie

Iné projekty 

Kancelári Nemecka
Absolventi Ruprecht-Karls-Universität Heidelberg
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Listy federalistov

Listy federalistov sú súbor 85 článkov argumentujúcich v prospech ratifikácie Ústavy Spojených štátov. Vychádzali postupne v novinách mesta New York od októbra 1787. Zbierku všetkých článkov, nazývanú Federalista, vydali v roku 1788 v dvoch zväzkoch J. a A. McLeanovi. 

Federalistické listy sú primárnym zdrojom interpretácie Ústavy, nakoľko predostierajú filozofiu a pozadie navrhovaného systému vlády. Autori Listov chceli zároveň podporiť hlasovanie o ratifikácii a ovplyvniť neskoršiu interpretáciu Ústavy. Podľa historika Richarda Morrisa sú Listy federalistov „neporovnateľným osvetlením Ústavy, klasické dielo politickej vedy neprekonané prácou akéhokoľvek neskoršieho autora čo sa týka jeho šírky a hĺbky." 

Články napísali Alexander Hamilton (napísal pravdepodobne 51 z nich), James Madison (29), a John Jay (5). Ostatné články boli výsledkom spolupráce medzi Madisonom a Hamiltonom Vychádzali pod pseudonymom „Publius,“ na počesť rímskeho konzula Publia Valeria Publicolu. Madisonovi sa prisudzuje najväčšia zásluha o Ústavu („Otec Ústavy“) a neskôr sa stal štvrtým prezidentom Spojených štátov. Hamilton bol aktívnym delegátom na Ústavodarnom zhromaždení a stal sa prvým ministrom financí. John Jay sa stal prvým predsedom Najvyššieho súdu.

Federalista č. 10, ktorý sa zaoberá spôsobmi ako zabrániť záujmovým skupinám a hovorí v prospech veľkej republiky, je považovaný za najdôležitejší z 85 článkov z filozofickej perspektívy.
Federalista č. 84 je okrem iného zaujímavý svojim odporom proti tomu čo poznáme ako Listinu práv Spojených štátov. Federalista č. 51 je možno najjasnešiou výpoveďou čo to znamená „federalizmus.“

Referencie

Externé odkazy 
 Federalist Papers on the Bill of Rights
 Teaching the Federalist Papers
 Fully Linkable version of The Federalist Papers
 The Avalon Project at Yale Law School: The Federalist Papers
 The Federalist Papers at the Library of Congress
 The Federalist Papers etext from Project Gutenberg
 The Federalist Papers audio narration at Americana Phonic

Dejiny USA
Frízsky kôň

Frízsky kôň patrí medzi najstaršie európske plemená koní. Jeho vek sa odhaduje na 3000 rokov. Patrí k pôvodným severoeurópskym plemenám. Oceňovali ho pre jeho výkonnosť už starí Rimania.

Dejiny 
Frízske plemeno vďačí za mnohé svoje črty andalúzskemu koňovi zo Španielska. Je to chladnokrvný, ťažný kôň pochádzajúci z primitívneho lesného koňa. Rimania ho oceňovali ako vynikajúceho pracovného koňa. Plemeno dostalo meno podľa Frízska: oblasti v Holandsku a Nemecku. Predpokladá sa, že pochádza z obdobia tisíc rokov pred Kr. V priebehu rokov sa plemeno skvalitňovalo a zároveň sa zlepšoval jeho osud. Bol územčistý, húževnatý a otužilý s poslušnou povahou a bol z neho vynikajúci záprahový kôň. Bol vysoko cenený aj ako kráľovský vojnový kôň. Hoci nebýva veľký (aj keď dnešný trend uprednostňuje vysoké kone; niektoré majú už bežne výšku nad 168 cm), má neobyčajne vznešené správanie a pôsobivú akciu s vysokým krokom. Vplyv španielskych koní počas španielskej nadvlády v Nizozemsku (v rokoch 1568 – 1648) dodal plemenu viac ušľachtilosti.

Napriek svojej výnimočnosti, na začiatku 20. storočia frízsky kôň takmer vyhynul. Chovateľský zväz bol založený v roku 1879, ale popularita klusákov, medzi ktorými toto plemeno vynikalo, viedla ku kríženiu s cieľom zvýšiť rýchlosť na úkor pôvodného typu. V roku 1913 zostali vo Frízsku len tri žrebce. Plemeno zachránila druhá svetová vojna, keď mali holandskí poľnohospodári nedostatok vozidiel i pohonných hmôt a boli nútení vrátiť sa ku koňom. Druhú vážnu krízu prekonával chov frízkych koní v 60. rokoch, keď sa chovná báza znovu kriticky znížila. Aj táto však bola úspešne prekonaná a chov frízskych koní sa rozšíril prakticky do celého sveta. Zväz chovateľov frízskych koní získal v roku 1954 titul "kráľovský".

Vzhľad 
Dnešný frízsky kôň má kompaktnú telesnú stavbu s honosnými chodmi a  pokojným temperamentom. Má výšku od 150 – 170 cm, krátke silné nohy (u ľahších typov dlhšie a menej silné) s tvrdými kopytami a dobre osvaleným telom, a dlhú elegantnú hlavu. Krk má výrazne klenutý (labutí) a vznosný. Jeho vlnitá hriva a chvost pripomínajú hrivu a chvost andalúzskeho a luditánskeho koňa. Sú to výlučne vraníky bez bielych znakov. V lete srsť vybledne na slnku a môže mať čokoládové sfarbenie; preto niektorí chovatelia v Holandsku púšťajú svoje kone do výbehov len v noci aby nevybledli. Pre svoju čiernu farbu, elegantné chody i povahu je frízsky kôň obľúbený ako kočiarový, pohrebný aj cirkusový. Prvé frízske kone sa uplatňovali v jazdeckých školách vo Francúzsku a v Španielsku, kde vynikali v cvikoch vysokej školy. Stále je po nich dopyt ako po kočiarových koňoch – či už v súťažiach alebo pre parádu – pretože ich jednoliata čierna farba sa dobre ukáže takmer v akejkoľvek skupine.

Využitie 
Frízske kone sú absolútne bezproblémové, pokojné a ľahko ovládateľné. Nie sú ľakavé a dobre znášajú i ostatné zvieratá. V súčasnej dobe sú veľmi populárne a obľúbené.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Frízsky kôň v atlase na konicci.cz

Plemená koní
Chmeľ obyčajný

Chmeľ obyčajný (lat. Humulus lupulus) je vytrvalá dvojdomá rastlina z čeľade konopovité (Cannabaceae).

Je to popínavá chlpatá rastlina dĺžky 6 m. Šľachtené odrody môžu mať 10 až 40 m. Má stopkaté, 3 až 5 laločnaté a protistojné listy s pílkovitými okrajmi. Je dvojdomá. Kvitne v júli. 

Má tyčinkové (samec) alebo piestikové kvety (samica). Piestikové kvety vytvárajú strapce zo šištíc (strobilus). V pazuchách ochranných listeňov sa nachádzajú žliazky s účinnými látkami. Obsahuje lupulín, živice s horčinami, vosky a silicu. Využíva sa pri výrobe piva, na konzervovanie, pri výrobe chleba a vo farmácii. V liečiteľstve sa používa ako sedatívum, diuretikum, pri poruchách spánku a na podporu chuti. Pestujú sa výhradne samičie rastliny (chmeľnice), opeľuje sa vetrom, plody sú nažky. 

Pôvod nie je presne známy, asi pochádza z Európy. Rastie v pestovaných kultúrach ale aj divoko vo vlhkých lužných lesoch. V Česku sa pestuje od 11. storočia.

Plesnivé plody môžu vytvárať silnú alergickú reakciu.

Referencie

Literatúra 
 FARAGÓ, Juraj; ÜRGEOVÁ, Eva. Chmeľ obyčajný - nové pohľady na tradičnú plodinu. Trnava: Univerzita sv. Cyrila a Metoda, Fakulta prírodných vied, 2013; ISBN 978-80-8105-518-8.
 SLAVÍK, R. Chmeľ: jeho pestovanie a agrotechnika. Bratislava: Povereníctvo poľnohospodárstva a lesného hospodárstva, 1959.
 SRP, Antonín. Chmeľ - technológia pestovania a agrobiologická kontrola plodných chmeľníc.  Nitra: ÚVTI pre poľnohosp., 1981.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Chmeľ obyčajný na VFU Brno
 Chmeľové stránky - biológia, pestovanie, dejiny, pivovarnictvo…

Konopovité
Liečivé rastliny
Flóra na Slovensku
Willem de Kooning

Willem de Kooning (* 24. apríl 1904, Rotterdam, Holandsko – † 19. marec 1997, Long Island, New York, Spojené štáty) bol holandský  abstraktný expresionistický maliar.

K jeho najčastejším témam maľby patrili ženy. Jeho štýl sa počas jeho kariéry viackrát menil, od jeho raných diel v ktorých zobrazoval osoby v štýle Picassa, až k maľbám abstraktných krajín. Zomrel v roku 1997, keď vo veku 92 rokov prehral boj s Alzheimerovou chorobou.

Holandskí maliari
Naturalizované osobnosti USA
Osobnosti z Rotterdamu
Cerro Santa Isabel

Cerro Santa Isabel je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa v juhozápadnej časti departmentu Potosí v Bolívie, asi 40 km severozápadne od argentínskej hranice. Vrchol andezitovo-dacitovej sopky je tvorený početnými efuzívnymi centrami. Vek poslednej erupcie nie je známy.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Cerro Santa Isabel na Global Volcanism Program 

Sopky Bolívie
Stratovulkány
Cerro del Azufre

Cerro del Azufre je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v centrálnej časti Čile, blízko hraníc s Bolíviou. Masív sopky je tvorený prevažne andezitmi, nachádza sa na severnom okraji staršej, pleistocénnej sopky Cerro Aguilucho. Na severnom a východnom svahy sú nachádza niekoľko lávových dómov dacitového zloženia, produkty erupcií dómov na východnej boli datované na holocén.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Cerro del Azufre na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Stratovulkány
Laimagu

Laimagu () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 731 (jún 2006), dĺžka ostrova 850 m, šírka 630 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 220,69 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Laimagu - anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Mákandúdú

Mákandúdú () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 165 (február 2003), dĺžka ostrova 1 160 m, šírka 950 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 228,1 km.

Externé odkazy 
Informácie o ostrove Mákandúdú - anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Máungúdú

Máungúdú () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 936 (február 2003), dĺžka ostrova 650 m, šírka 500 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 206,79 km.

Externé odkazy 
Informácie o ostrove Máungúdú - anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Milandú

Milandú () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 957 (jún 2006), dĺžka a šírka nie je zverejnená. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 234,13 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Milandú – anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Narudú

Narudú () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 480 (jún 2006), dĺžka ostrova 850 m, šírka 650 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 232,22 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Narudú - anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Orlík (hudobná skupina)

Orlík bola česká skinheadská Oi! hudobná skupina. 
Skupina vznikla v roku 1988 transformáciou hardcorovej skupiny F.A.S. (fetal alkoholic syndrom) na štýl Oi!. Najznámejšími členmi boli Daniel Landa a David Matásek. Orlík sa rozpadol v roku 1991.
Bol pomenovaný podľa pražskej vinárne Orlík. Vydali dva albumy Miloš Frýba for president alebo len krátke Oi! (1990) a Demise (1991), ktorých sa predalo asi 200 000 kusov.

Zostava

1988-1989 
Daniel Landa (spev)
Petr Štěpánek (gitara)
David Matásek (gitara)
Šimon Budský (basgitara)
Áda Vitáček (bicie)

1989-1991 
Daniel Landa (spev)
David Matásek (gitara)
Jakub Maleček (basgitara)
Jan Limburský (bicie)

Diskografia

Štúdiové albumy a dema 
 Demo Nulka - 1989
 Oi! – 1990
 Demise - 1991

Kompilácie 
 Rebelie – Punk'n'Oi! - 1990 (Piesne "Skinhead", "Karel G. mit uns", "Viktorka Žižkov")
 Skin's songs vol. I - 1992 (Piesne "Práče (Live Sokolov 1989)", "Boty (Live Bzenec 29.6.1991)", "Dudy (Live Bzenec 1991)")

České hudobné skupiny
Monza

Monza je mesto v regióne Lombardsko na severe Talianska. Mesto sa nachádza 15 km severne od Milána. Je preslávené okruhom Autodromo Nazionale Monza, kde sa konajú preteky Formuly 1.

Mestom preteká rieka Lambro, prítok rieky Pád. Od júna 2004 sa Monza stala hlavným mestom novej provinice Monza e Brianza. Táto nová administratívna úprava nadobudne účinnosť v roku 2009, dovtedy Monza bude súčasťou provincie Miláno.

Monza je tretím najväčším mestom Lombardska a významným ekonomickým a priemyselným mestom.

Vývoj počtu obyvateľov 
Počet obyvateľov

Osobnosti mesta 
 Mária Ludovika Modenská (* 1787 – † 1816), rakúska cisárovná ako tretia manželka Františka II.
 Franco Faccio (* 1840 - † 1891), hudobný skladateľ a dirigent
 Stefano Mauri (* 1980), futbalista

Partnerské mestá
  Indianapolis, Indiana, USA
  Praha, Česko

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka

 
Mestá v Lombardsku
Benkovský potok

Benkovský potok môže označovať:

 prítok Čierneho Váhu, pozri Benkovský potok (prítok Čierneho Váhu)
 prítok Písečnej na Morave, pozri Benkovský potok (prítok Písečnej)
Petržalka City

Petržalka City je názov projektu polyfunkčného súboru bytov, obchodov, služieb, administratívnych priestorov, hotela, športových, kultúrnych a rekreačných zariadení, ako aj zelene, ktorý sa realizoval v centre bratislavskej mestskej časti Petržalka.

Prvá etapa realizácie sa mala začať v roku 2008 a skončiť v roku 2010 a mala sa nachádzať na pozemku medzi Rusovskou cestou, Hálovou ulicou a Chorvátskym ramenom. Druhá etapa mala prebiehať v rokoch 2009-2013 a je lokalizovaná medzi Chorvátskym ramenom, Rusovskou a Romanovou a plánovaným Centrom mestskej časti Petržalka.

Skutočná výstavba prvej etapy sa začala až v júli 2011 a ukončená má byť v máji 2013.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka projektu
 Článok na stránke etrend.sk

Petržalka
Egyptčina (stará)

Egyptčina alebo egyptské jazyky je jazyk/vetva afroázijských jazykov. 

O písme pozri egyptské písmo.

Delenie 
Egypčina sa podľa jazyka písaných pamiatok člení chronologicky takto:
 raná egyptčina (archaická egyptčina): 3300–2700 pred Kr. – v minulosti zaraďovaný ako raná fáza starej egyptčiny;
 stará egyptčina: 2700 / 2600 – 2200 / 2000 pred Kr.;
 stredná egyptčina (klasická egyptčina): 2200 / 2000–1500 / 1300 pred Kr.;
 nová egyptčina (neskorá egyptčina): 1500 / 1300–700 pred Kr.;
 démotická egyptčina: 700 pred Kr.–400 / 500 po Kr.;
 koptčina: 200 / 400 po Kr.–17. / 19. stor.

Niektorí autori všetky tieto obdobia egyptčiny považujú za samostatné jazyky a egyptčinu potom označujú ako egyptské jazyky. Iní autori zas koptčinu nepovažujú za súčasť egyptčiny a rozlišujú koptčinu (ktorú potom nazývajú aj nová egyptčina) a (zvyšnú) egyptčinu (ktorú potom nazývajú stará egyptčina).

Externé odkazy 
 Delenie podľa Hanniga 1995 (po nemecky)
 To isté po rusky s komentárom na egyptology.ru

Egyptológia
Egyptčina
Stará egyptčina

Stará egyptčina môže byť aj označenie pre egyptčinu alebo egyptčinu bez koptčiny, pozri pod egyptčina

Stará egyptčina bol egyptský jazyk používaný zhruba od 2700/2600 pred Kr. do 2200/2100/2000 (teda počas väčšiny Starej ríše a počas Prvého prechodného obdobia). V širšom zmysle sa pod starú egyptčinu zaraďuje/-ďovala aj raná egyptčina. 

Na stenách hrobiek popredných Egypťanov tohto obdobia sa objavujú autobiografické záznamy. Jedným z jej typických znakov je trojité uvádzanie ideogramov, fonogramov a determinátov na označenie množného čísla. Vo všeobecnosti sa výrazne nelíši od strednej egyptčiny.

Do tohto obdobia spadajú aj Texty pyramíd, ktoré sa však niekedy zaraďujú k archaickej egyptčine.

Literatúra

Gramatika 
Elmar Edel: Altägyptische Grammatik. (Analecta Orientalia 34/39), Rím 1955/1964
A. H. Gardiner: Egyptian Grammar, Oxford, 3. vyd. 1957
James P. Allen: The inflection of the Verb in the Pyramid Texts. (Bibliotheca Aegyptiaca, zv. 2) 2 zväzky, Undena Publications, Malibu 1984. ISBN 0-89003-143-6 (softbound); ISBN 0-89003-142-8 (hardbound) (štúdia)
Éric Doret: The narrative verbal system of Old and Middle Egyptian. (Cahiers d'Orientalisme, Nr. XII) Cramer, Genf 1986 (štúdia)
Jürgen Osing: Die Nominalbildung des Ägyptischen. Zabern, Mainz 1976 (2 zv.)

Slovníky (nemecké) 
Adolf Erman, Hermann Grapow:, Wörterbuch der ägyptischen Sprache, Band I-V; Band VI: Deutsch-Ägyptisches Wörterverzeichnis; Band VII: Rückläufiges Wörterverzeichnis; Band VIII-X: Belegstellenverzeichnis, Berlin 1950 - 1963. (základný slovník starej egyptčiny vôbec)

 Hannigove lexikóny:
 Zväzok 1 - Rainer Hannig: Die Sprache der Pharaonen. Großes Handwörterbuch Ägyptisch-Deutsch. Kulturgeschichte der antiken Welt. zv. 64. Philipp von Zabern, Mainz 1995. ISBN 3-8053-1771-9
 Zväzok 2 - Rainer Hannig, Petra Vomberg: Wortschatz der Pharaonen in Sachgruppen. Kulturhandbuch Ägyptens. Kulturgeschichte der antiken Welt. zv. 72. Philipp von Zabern, Mainz 1998. ISBN 3-8053-2543-6
 Zväzok 3 - Rainer Hannig: Die Sprache der Pharaonen. Großes Handwörterbuch Deutsch-Ägyptisch. Kulturgeschichte der antiken Welt, zv. 86. Philipp von Zabern, Mainz 2000. ISBN 3-8053-2609-2
 Zväzok 4 - Rainer Hannig: Ägyptisches Wörterbuch 1. Altes Reich und erste Zwischenzeit. Kulturgeschichte der antiken Welt. zv. 98. Philipp von Zabern, Mainz 2003. ISBN 3-8053-3088-X

Vydania textov 
Kurt Sethe: Staroegyptské Texty pyramíd
Georg Steindorff (ed.): Urkunden des ägyptischen Altertums. Lipsko 1904 a nasl.

Pozri aj 
 Transliterácia staroegyptčiny

Externé odkazy 
Delenie podľa Hanniga 1995 (po nemecky)
To isté po rusky s komentárom na egyptology.ru
pozri aj linky vyššie pod Literatúra

Egyptčina
Staroegyptský jazyk
Stredná egyptčina

Stredná egyptčina alebo klasická egyptčina bol egyptský jazyk používaný v období zhruba od 2200/2100/2000 do 1500/1300 pred Kr.

Tento stupeň egyptčiny je známy z množstva písomných dokladov v hieroglyfickom a hieratickom písme spadajúcich do obdobia Strednej ríše. Patria sem pohrebné texty napísané na sarkofágoch ako napríklad Texty rakiev, gnomické texty radiace ako prežiť život, ktoré prezrádzajú veľa o filozofickom nazeraní starovekých Egypťanov na svet, príbehy zaoberajúce sa dobrodružstvami niektorého jednotlivca, napríklad Sinuhetov príbeh, lekárske a vedecké texty ako napríklad papyrus Edwina Smitha a Ebersov papyrus a básnické texty oslavujúce božstvo alebo faraóna, ako napríklad Hymnus na Níl. 

Egyptský hovorený jazyk sa už začal odlišovať od písaného jazyka, ako to dokladajú určité texty v hieratickom písme zo Strednej ríše, ale klasické egyptština sa naďalej používala vo formálnych situáciach až do neskorého dynastického obdobia (niekedy sa táto posledná fáza označuje ako neskorá stredná egyptčina).

Literatúra

Gramatika
 A. H. Gardiner: Egyptian Grammar, Oxford, 3. vyd. 1957
 Erhart Graefe, Jochem Kahl: Mittelägyptische Grammatik für Anfänger. 6. vyd. Harrassowitz, Wiesbaden 2001, ISBN 3-447-04469-1
 Karl Jansen-Winkeln: Spätmittelägyptische Grammatik der Texte der 3. Zwischenzeit. Harrassowitz, Wiesbaden 1996 ISBN 3-447-03800-4
 Hermann Junker: Grammatik der Denderatexte, J. C. Hinrichs, Leipzig 1906 (jediná gramatika novej strednej egyptčiny obdobia Ptolemaiovcov)
Éric Doret: The narrative verbal system of Old and Middle Egyptian. (Cahiers d'Orientalisme, Nr. XII) Cramer, Genf 1986
Jürgen Osing: Die Nominalbildung des Ägyptischen. Zabern, Mainz 1976 (2 zv.)

Slovníky 
 Adolf Erman, Hermann Grapow:, Wörterbuch der ägyptischen Sprache, Band I-V: Wörterbuch Ägyptisch-Deutsch; Band VI: Deutsch-Ägyptisches Wörterverzeichnis; Band VII: Rückläufiges Wörterverzeichnis; Band VIII-X: Belegstellenverzeichnis, Berlin 1926 - 1963.

 Hannigove lexikóny
 Zväzok 1 - Rainer Hannig: Die Sprache der Pharaonen. Großes Handwörterbuch Ägyptisch-Deutsch. Kulturgeschichte der antiken Welt. zv. 64. Philipp von Zabern, Mainz 1995.  ISBN 3-8053-1771-9
 Zväzok 2 - Rainer Hannig, Petra Vomberg: Wortschatz der Pharaonen in Sachgruppen. Kulturhandbuch Ägyptens. Kulturgeschichte der antiken Welt. zv. 72. Philipp von Zabern, Mainz 1998. ISBN 3-8053-2543-6
 Zväzok 3 - Rainer Hannig: Die Sprache der Pharaonen. Großes Handwörterbuch Deutsch-Ägyptisch. Kulturgeschichte der antiken Welt, zv. 86. Philipp von Zabern, Mainz 2000. ISBN 3-8053-2609-2
 Zväzok 5 - Rainer Hannig: Mittleres Reich und Zweite Zwischenzeit. Kulturgeschichte der antiken Welt, zv. 112. Philipp von Zabern, Mainz 2000. ISBN 978-3-8053-3690-1

Externé odkazy 
Delenie podľa Hanniga 1995 
To isté po rusky s komentárom na egyptology.ru 
Thesaurus Linguae Aegyptiae (Texty a slovník) 

Egyptčina
Númará

Númará () je jedným z obývaných ostrovov na atole Šavijani na Maldivách. Počet obyvateľov je 615 (jún 2006), dĺžka ostrova 900 m, šírka 480 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 253,49 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Númará - anglicky

Ostrovy atolu Šavijani
Holudú

Holudú () je jeden z obývaných ostrovov na atole Núnu na Maldivách. Počet obyvateľov je 2 038 (jún 2006), dĺžka ostrova 630 m, šírka 380 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 176,57 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Holudú - anglicky

Ostrovy atolu Núnu
Kendikoludú

Kendikoludú () je jeden z obývaných ostrovov na atole Núnu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 525 (jún 2006), dĺžka ostrova 4 880 m, šírka 6 550 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 196,33 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Kendikoludú - anglicky

Ostrovy atolu Núnu
Kostol Panny Márie milostí (Miláno)

Kostol Panny Márie milostí (tal. Chiesa di Santa Maria delle Grazie) je kostol a kláštor rádu dominikánov v Miláne. V severnej časti refektáru (jedáleň) sa nachádza freska Leonarda da Vinciho Posledná večera. Obraz nepatrí kostolu, ale je vystavený v štátnom múzeu.

V roku 1980 bol kostol zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Francesco Sforza nariadil postaviť konvent dominikánov v 15. storočí. Hlavným architektom bol Guiniforte Solari, konvent bol dokončený v 1469. Za autora apsidy kostola je považovaný známy taliansky renesančný architekt Donato Bramante. V roku 1943 bol kostol zasiahnutý leteckým útokom, poškodená bola väčšia časť kostola, ale niektoré steny zostali nepoškodené.

V kláštornej časti je do roku 2015 výstava časti diela Codex Atlanticus Leonarda da Vinciho.

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka 

Kostoly v Miláne
Lokality Svetového dedičstva v Taliansku
Architektúra v 15. storočí
Miláno
Rímskokatolícke kostoly v Taliansku
San Pedro (sopka v Čile)

San Pedro je názov komplexu dvojice stratovulkánov (San Pedro - 6 145 m a San Pablo - 6 092 m), nachádzajúcich sa na okraji púšte Atacama v Čile. Je to jedna z najvyšších činných sopiek na Zemi. Komplex je tvorený prevažne andezitmi a dacitmi, San Pedro je mladší člen komplexu. Z 19. a 20. storoča je reportovaných viacero správ o aktivite komplexu.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkanický komplex San Pedro na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Stratovulkány
Máfaru

Máfaru () je jeden z obývaných ostrovov na atole Núnu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 022 (jún 2006), dĺžka ostrova 4 630 m, šírka 630 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 182,55 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Máfaru - anglicky

Ostrovy atolu Núnu
Málendú

Málendú () je jeden z obývaných ostrovov na atole Núnu na Maldivách. Počet obyvateľov je 772 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 430 m, šírka 500 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 190,53 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Málendú - anglicky

Ostrovy atolu Núnu
Magúdú (Núnu)

Manadú () je jeden z obývaných ostrovov na atole Núnu na Maldivách. Je hlavným mestom atolu Núnu. Počet obyvateľov je 1 580 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 650 m, šírka 950 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 175,72 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Manadú - anglicky

Ostrovy atolu Núnu
Manadú

Kendikoludú () je jeden z obývaných ostrovov na atole Núnu na Maldivách. Je hlavným mestom atolu. Počet obyvateľov je 1 580 (jún 2006), dĺžka ostrova 1 650 m, šírka 950 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 175,72 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Kendikoludú - anglicky

Ostrovy atolu Núnu
Mary D. Salterová Ainsworthová

Mary D. Salterová Ainsworthová (* 1. december 1913, Glendale, Ohio, USA – † 21. marec  1999, Charlottesville, Virgínia) bola americká psychologička.

Študovala na Univerzite v Toronte, kde v roku 1939 získala titul PhD. v odbore vývinovej psychológie. Zaoberala sa účinkom separácie od matky na osobnostný vývoj dieťaťa a interakciou medzi matkou a dieťaťom. Vyvinula metódu "Zvláštnej situácie" (strange situation), ktorá slúžila na hodnotenie rozdielov medzi reakciami detí na separáciu a opätovné stretnutie s matkou. Spolu s J. Bowblym pracovala na teórii pripútania (attachment theory).

Dielo 
 Child Care and the Growth of Love (1965), Infancy in Uganda (1967), Patterns of Attachment .

Externé odkazy 
 Mary D. Salterová Ainsworthová

Psychológovia USA
Osobnosti z Ohia
Rosabeth Mossová Kanterová

Rosabeth Mossová Kanterová (* 15. marec 1943, Cleveland, Ohio, USA) je americká sociologička, ekonómka a profesorka.

Zaoberá sa oblasťou obchodných stratégií a vzdelávania. Venuje sa manažmentu, organizačnej zmene a inovácii. Patrí medzi 50 najvplyvnejších žien sveta  a 50 najvplyvnejších mysliteľov v oblasti obchodu. Je autorkou alebo spoluautorkou 16 publikácií.

Vybrané publikácie
Commitment and Community. Communes and Utopias in sociological perspective. Harvard University Press, Cambridge Mass. 1972.
Men and Women of the Corporation. Basic books, New York 1977.
The Change Masters. Corporate Entrepreneurs at Work. Allen & Unwin, London 1983.
When giants learn to dance. Mastering the Challenges of Strategy, Management, and Careers in the 1990s. Simon and Schuster, New York 1989.
The Challenge of Organizational Change. How Companies experience it and Leaders guide it. Free Press, New York 1992.
 Confidence: How Winning and Losing Streaks Begin and End. New York: Crown; London: Random House, 2004. Kanter, R. M. Men and Women of the Corporation.N.Y.: Basic Books, 1993.

Referencie

Externé odkazy 
Biographie der Harvard Business School
Blog von Rosabeth Moss Kanter

Sociológovia USA
Ekonómovia USA
Osobnosti z Clevelandu (Ohio)
Bob Corker

Robert Phillips "Bob" Corker, Jr. (* 24. august 1952, Orangeburg, Južná Karolína, USA) je americký politik, člen republikánske strany. Vo voľbách v roku 2006 bol zvolený do senátu USA za štát Tennessee.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Bob Corker na oficiálnej stránke Senátu USA

Členovia Republikánskej strany (USA)
Senátori USA
Osobnosti z Južnej Karolíny
Anne Roeová

Anne Roeová (* 1904, Denver, Colorado, USA – † 29. máj 1991, Tucson, Arizona) bola americká psychologička.

Živvotopis 
Ako deviata žena získala v roku 1963 na Harvard University titul profesorky. Zaoberala sa fungovaním intelektu, dospelými s mentálnou poruchou, správaním novorodencov, postavením opustených detí rozličného pôvodu, účinkami konzumácie alkoholu, psychológiou tvorivosti, vzťahom medzi správaním a vývojom rovnako ako medzi ranou skúsenosťou a kariérnym správaním.

Publikácie (výber) 
 Perspectives on vocational development. Washington, D.C.: American Personnel and Guidance, Association, 1972
 The psychology of occupations. New York: John Wiley. 1956

Referencie

Zdroj
 Women's Intellectual Contributions to the Study of Mind and Society

Úmrtia v 1991
Osobnosti z Denveru
Psychológovia USA
Nancy Bayleyová

Nancy Bayleyová (* 28. september 1899, The Dalles, Oregon, USA – † 1994, Carmel, Kalifornia, USA) bola americká psychologička.

Zaoberala sa mentálnym a psychickým rastom, psychomotorickým rozvojom, ranými mentálnymi funkciami, ktoré určujú neskoršiu inteligenciu a vzťahom medzi prostredím a inteligenciou. Je autorkou štúdie vývoja detí, ktorá zahŕňala hodnotenie správania v detstve, známu ako Bayleyovej škála mentálneho a motorického vývoja.

Získala niekoľko ocenení a bola prezidentkou viacerých psychologických spoločností.

Externé odkazy 
 Biografia Nancy Bayleyovej

Narodenia v 1899
Úmrtia v 1994
Psychológovia USA
Virginia Satirová

Virginia Satirová, rodená Virginia Pagenkopf,  (* 26. jún 1916, Neilsville, Wisonsin, USA† 10. september 1988, Kalifornia) bola americká psychoterapeutka, zakladateľka rodinnej terapie. Je označovaná za matku rodinnej terapie.

Ľudia by sa podľa nej mali usilovať o svoje sny bez ohľadu na to či sú uskutočniteľné, alebo nie. Pri svojej práci používala aj meditácie a pomáhala ľudom pri zmene ich života prostredníctvom techník ako hlboké dýchanie, alebo vizualizácia. Poukázala na to, ako pocity nízkeho sebahodnotenia súvisia s rôznymi spôsobmi komunikácie ako napr. obviňovanie, alebo intelektualizácia.

Dielo 
Self Esteem, 1975, ISBN 1-58761-094-9
Making Contact, 1976,  ISBN 0-89087-119-1
Changing with Families: a book about further education for being human, 1976, ISBN 0-8314-0051-X  (s Richardom Bandlerom a Johnom Grinderom) 
Your Many Faces, 1978, ISBN 0-89087-120-5
Helping Families Change, 1982, ISBN 1-56821-227-5 (s Jamesom Stachowiakom a Harvey A. Taschmanom)
Conjoint Family Therapy, 1983, ISBN 0-8314-0063-3
Satir Step By Step: A Guide to Creating Change in Families, 1984, ISBN 0-8314-0068-4 (s Michele Baldwin)
New Peoplemaking, 1988, ISBN 0-8314-0070-6
Peoplemaking, 1990, ISBN 0-89087-119-1
Satir Model: Family Therapy and Beyond, 1991, ISBN 0-8314-0078-1 (s Johnom Banmenom, Jane Gerber a Mariou Gomori)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Inštitút Virginie Satirovej v SR

Psychoterapeuti
Sociálni pracovníci USA
Úmrtia na rakovinu pankreasu
Ibrahim Ferrer

Ibrahim Ferrer, (* 20. február 1927, San Luís pri Santiago de Cuba – † 6. august 2005, Havana) bol kubánsky sólový spevák, člen legendárneho kubánskeho hudobného zoskupenia Buena Vista Social Club. Preslávil sa však aj samostatnou tvorbou. 

Jeho hudobná kariéra začala už v roku 1953, kedy začal Ferrer účinkovať so skupinou Pacha Alonsa v Santiagu (v roku 1959 sa skupina presunula do Havany a premenovala sa na Los Bucocos). Odvtedy jeho hudobná hviezda stúpala, avšak najviac sa preslávil až účinkovaním v hudobnom projekte Buena Vista Social Club, v roku 1999. Svoje posledné dielo Rhythms Del Mundo: Cuba nahral v roku 2005.

Zomrel ako 78-ročný v nemocnici v Havane, po návrate z koncertného turné v Európe.

Linky 

Ibrahim Ferrer Biography

Narodenia v 1927
Úmrtia v 2005
Kubánski speváci