joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Stredný Pirin

Stredný Pirin () je podcelok pohoria Pirin v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.

Lokalizácia 
Stredný Pirin sa rozprestiera medzi sedlami Todorova poľana () a Popovi livadi (), ktoré je známe aj pod názvom Papazčair (). Sedlo Todorova poľana ležiace v nadmorskej výške  sa nachádza na severe Stredného Pirinu a sedlo Popovi livadi ležiace v nadmorskej výške  na juhu. Hlavný hrebeň najprv vedie juhovýchodným smerom. Od sedla Todorova poľana stúpa na vrch Murata () , pokračuje cez nízke sedlo Askerski kolibi (), kde sa stáča na juh a pokračuje ďalej cez vrch Senoto ()  k najvyššiemu vrchu pohoria, ktorým je Oreľak () . Z vrchu Oreľak hlavný hrebeň pokračuje cez vrch Baba ()  do širokého sedla Popovi livadi, kde Stredný Pirin končí. Hranica na severe ktorá oddeľuje Stredný Pirin od Severného Pirinu je určená riekami Bela reka () a Pirinska Bistrica () smerom k rieke Struma () a riekou Marevska reka () smerom k rieke Mesta (). Na juhu oddeľujú Stredný Pirin od Južného Pirinu rieky Kriva () a Dobra lăka () smerom k rieke Pirinska Bistrica a Dobrotinska reka () smerom k mestu Goce Delčev a rieke Mesta.

Opis 
Je druhým najvyšším z troch podcelkov pohoria Pirin. Najvyšším vrchom Stredného Pirinu je vrch Oreľak () dosahujúci nadmorskej výšky . Súčasťou Stredného Pirinu sú sedlá Todorova poľana a Popovi livadi, ako aj krasová plošina Dobro pole, ktorá sa rozprestiera východne od vrchu Oreľak a vyznačuje sa množstvom mramorových krasových útvarov. Na rozdiel od podstatne vyššieho Severného Pirinu nemá alpínsky vzhľad, nachádza sa tam ale veľké množstvo krasových javov. Rozloha Stredného Pirinu predstavuje 6,7% z celkovej rozlohy pohoria Pirin. Stredný Pirin je z veľkej časti pokrytý porastom a holé sú len vrcholové časti. Nenachádzajú sa tu žiadne jazerá a rieky sú krátke s malým obsahom vody. Čast Stredného Pirinu bola v roku 1985 vyhlásená za rezerváciu Oreľak a to najmä z dôvodu ochrany starých bukových lesov. Na území Stredného Pirinu sa nachádza jediná horská chata - Popovi livadi v rovnomennom sedle.

Zaujímavosť 
 Cez sedlo Popovi livadi v južnej časti Stredného Pirinu vedia cesta z mesta Goce Delčev na bulharsko–grécky hraničný priechod Kulata.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Blagoevgrad (oblasť)
Pohoria v Bulharsku
Pirin
Trácko-macedónsky masív
Trifórium

Trifórium () môže byť:

 forma združeného okna predeleného stĺpmi na tri oblúkové polia, pozri trifórium (okno)
 úzka chodba, ochodza v hĺbke múra pod oknami hlavnej lode a nad arkádami bočných lodí prevažne gotických katedrál, otvorená trojitou arkatúrou do vnútra chrámu, vznikla z trifóriového okna, pozri trifóriová galéria

Referencie
Daniela Gudabová

Daniela „Dana“ Gudabová (* 4. marec 1960, Trnava) je slovenská divadelná a televízna herečka.

Životopis 
Absolvovala Strednú poľnohospodársku technickú školu v Holíči, odbor ekonomika poľnohospodárstva. Od roku 1979 do roku 1982 pôsobila na Vojenskej politickej akadémii Klementa Gottwalda v Bratislave na Katedre taktiky a operačného umenia a od roku 1982 tridsať rokov pracovala ako ekonomická pracovníčka v Spoločnom poľnohospodárskom podniku (neskôr Biogale) v Špačinciach. Okrem divadla DISK, v ktorom strávila 29 rokov, pôsobila aj v divadle SkRAT v Bratislave, a v posledných troch rokoch aj v Divadle Pôtoň v Bátovciach, jedinom profesionálnom divadle pôsobiacom na vidieku. V televízii hrala napríklad v seriáli Oteckovia, Ordinácia v ružovej záhrade, Horúca krv, Chlapi neplačú alebo Horná Dolná, kde stvárnila postavu dedinčanky Blažkovej. Objavila sa aj na doskách činohry Slovenského národného divadla v Bratislave.

Filmografia

Filmy 
 2007: Muzika
 2015: Domáca opatera
 2016: Zázračný nos
 2017: Krátky film o pomáhaní
 2019: Amnestie

Seriály 
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade
 2008: Profesionáli
 2010: Aféry
 2012: Mesto tieňov
 2012: Horúca krv
 2013: Pravdové príbehy s Katkou Brichtovou
 2013: Kolonáda
 2013: Chlapi neplačú
 2014: Ochrancovia
 2015: Susedské prípady
 2015: Horná Dolná
 2016: Skutočné príbehy
 2019: Oteckovia
 2020: Bola raz jedna škola

Referencie

Externé odkazy 
 

Slovenské divadelné herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenské filmové herečky
Osobnosti z Trnavy
Michal Kravčík

Michal Kravčík (* 3. február 1956, Ujezdec, Ukrajina) je slovenský hydrológ, environmentalista a politik. Je držiteľom Goldmanovej ceny za rok 1999, za svoje príspevky o hospodárení s vodou slovenskej rieky Torysa. 

Odborná verejnosť na Slovensku označuje jeho názory ako odborne a vedecky neobhájiteľné a kritizuje ho za to, že sa vyhýba odbornej konfrontácii.

Životopis 
Michal Kravčík sa narodil v roku 1956 na území dnešnej Ukrajiny. Je rusínskeho pôvodu a jeho rodičia boli po druhej svetovej vojne nútene vysťahovaní do Sovietskeho zväzu. Späť na Slovensko sa mohli vrátiť v roku 1962. Vyštudoval vodohospodárske inžinierstvo na Stavebnej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. Pracoval 8 rokov v Slovenskej akadémii vied. Zaoberá sa ekologickými otázkami integrovaného manažmentu povodí. Publikoval viacero odborných prác, napr. Voda pre ozdravenie klímy – Nová vodná paradigma (2007). Je zakladajúcim členom a predsedom nevládnej organizácie Ľudia a voda. Je členom organizácie ASHOKA.

V rokoch 1992 až 1998 sa postavil proti výstavbe priehrady pri obci Tichý Potok na rieke Torysa.

Politické pôsobenie 
Kravčík bol v rokoch 2018-2020 predsedom Demokratickej strany. Stranu viedol do parlamentných volieb vo februári 2020 a na kandidátku zobral tiež viacerých odídencov zo strana Sloboda a Solidarita združených okolo Ľubomíra Galka a Jany Kiššovej. Do parlamentu sa DS nedostala, keď získala len 0,14 % hlasov. Kravčík následne z postu predsedu strany odstúpil.

Osobný život 
Kravčík býva už od 80. rokoch 20. storočia v Košiciach. Je rusínskeho pôvodu, mimo rodiny však rusínčinu nepoužíva.

Referencie

Externé odkazy 
vystoupení Michala Kravčíka v projektu TedX na téma Voda a život
webové stránky knihy Voda pre ozdravenie klímy – Nová vodná paradigma
Kravčíkův blog na webu denníka SME
Kravčíkův blog na webu denníka Pravda
webové stránky organizácie Ľudia a voda

Slovenskí vedci
Hydrológovia
Slovenskí environmentalisti
Taká obyčajná rodinka

Taká obyčajná rodinka (v anglickom origináli The Middle) je americký sitcom o priemernej rodine zo strednej triedy, ktorá žije vo fiktívnom meste Orson v štáte Indiana a prekonáva každodenné problémy bežného života. Úvodný diel seriálu mal premiéru 30. septembra 2009 na americkej stanici ABC. Seriál ma pozitívne ohlasy medzi televíznymi kritiky a získal množstvo nominácií na televízne ceny. Seriál bol na želanie tvorcov ukončený po 9. sérii a 215 epizódach, a hodinové finále malo premiéru 22. mája 2018.

Obsadenie

Hlavné postavy 

 Patricia Heaton ako Frances "Frankie" Hečková 
 Neil Flynn ako Michael "Mike" Heck Jr. 
 Charlie McDermott ako Axl Redford Heck 
 Eden Sher ako Sue Sue Hečková 
 Atticus Shaffer ako Brick Ishmael Heck 
 Chris Kattan ako Bob Weaver

Vedľajšie postavy 

 Beau Wirick ako Sean Donahue 
 Daniela Bobadilla ako Lexie Brooksová 
 Brock Ciarlelli ako Brad Bottig 
 John Gammon ako Darrin McGrue 
 Len Ray ako Nancy Donahueová 
 Brooke Shields ako Rita Glossnerová 
 Brian Doyle - Murray ako Don Ehlert 
 Blaine Saunders ako Carly 
 Tommy Bechtold ako Kenny 
 Dave Foley ako doktor Fulton 
 John Cullum ako Veľký Mike 
 Paul Hipp ako reverend TimTom 
 Jerry Van Dyke ako Tag Spence 
 Marsha Mason ako Pat Spencová 
 Norm MacDonald ako Rusty Heck 
 David Chandler ako Derrick Glossner 
 Jeanette Miller ako teta Eddie 
 Frances Bay ako teta Ginny 
 Alphonso McAuley ako Hutch 
 Pat Finn ako Bill Norwood 
 Julie Brown ako Paula Norwoodová 
 Brooke Dillman ako Tink Babbitová

Zdroj 

Televízne seriály ABC
Televízne seriály z roku 2009
Sitkomy USA
Rýchlo a zbesilo (filmová séria)

Rýchlo a zbesilo (angl. The Fast and the Furious) je filmová séria, ktorú vydala spoločosť Universal Pictures. Séria zahŕňa doposiaľ 10 vydaných filmov: Rýchlo a zbesilo (2001), Rýchlo a zbesilo 2 (2003), Rýchlo a zbesilo 3: Tokijská jazda (2006), Rýchlo a zbesilo 4 (2009), Rýchlo a zbesilo 5 (2011), Rýchlo a zbesilo 6 (2013), Rýchlo a zbesilo 7 (2015), Rýchlo a zbesilo 8 (2017), Rýchlo a zbesilo: Hobbs a Shaw (2019), Rýchlo a zbesilo 9 (2021).

Filmy 
 Rýchlo a zbesilo (2001)
 Rýchlo a zbesilo 2 (2003)
 Rýchlo a zbesilo 3: Tokijská jazda (2006)
 Rýchli a zbesilí (2009)
 Rýchlo a zbesilo 5 (2011)
 Rýchlo a zbesilo 6 (2013)
 Rýchlo a zbesilo 7 (2015)
 Rýchlo a zbesilo 8 (2017)
 Rýchlo a zbesilo: Hobbs a Shaw (2019)
 Rýchlo a zbesilo 9 (2021)

Referencie 

Filmy USA
Filmové série
Zoznam slovenských filmov (2010 – 2019)

Zoznam slovenských filmov (20102019) obsahuje slovenské hrané, animované či dlhometrážne dokumentárne , filmy a koprodukčné filmy s účasťou Slovenska, ktoré mali premiéru v dekáde rokov 2010 až 2019. Filmy sú zoradené chronologicky podľa dátumu ich premiéry.

Významná časť slovenskej kinematografie z 10. rokov 21. storočia pochádza z koprodukcie s inými krajinami, pričom najväčší podiel zaberajú koprodukcie s Českom, či už vo forme majoritných alebo minoritných slovenských koprodukcií.

Referencie

Externé odkazy
 Slovenská filmová databáza

Slovenské filmy
Kinematografia na Slovensku
Roháčske sedlo

Roháčske sedlo () je sedlo v hlavnom hrebeni Súľovských vrchov. Leží západne od obce Podhorie. Nachádza sa v ChKO Strážovské vrchy.

Poloha 
Nachádza sa vo východnej časti Súľovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Súľovské skaly. Leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Žilina a Bytča. Východná časť hrebeňa zasahuje na katastrálne územie obce Podhorie, západná do katastra obce Súľov-Hradná. 

Severne leží vrch Roháč (), južným smerom vrch Kečka (). Východnú časť hrebeňa a sedla odvodňujú prítoky Lietavského potoka do Rajčanky, západné svahy odvodňuje riečka Hradnianka do Váhu.

Opis 
Z východnej strany je od lokality Pod Dubovcom do sedla vybudovaná krížová cesta. V sedle je vybudovaný prístrešok a z blízkeho okolia sú možné výhľady na časť Súľovských vrchov a obec Súľov.

Prístup 
Sedlom vedie hlavný hrebeň a ním vedúca Medzinárodná diaľková turistická trasa E3 v trase  zeleno značeného turistického chodníka.

 po  zelenej značke (Medzinárodná diaľková turistická trasa E3):
 z južného smeru hlavným hrebeňom cez vrch Kečka ()
 zo severu z rázcestia Pod Roháčom (napojenie na )
 po  modrej značke:
 z juhozápadného smeru z obce Súľov-Hradná
 z východného smeru z obce Podhorie cez rázc. Pod Dubovcom
 po  žltej značke z Lietavskej Závadky cez rázc. Pod Dubovcom (napojenie na )

Referencie

Pozri aj 
 Súľovské skaly
 Súľovské vrchy

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Sedlá v Súľovských vrchoch
Die Woody’s

Die Woody’s alebo Die Woodys bolo šlágrové duo s krátkou životnosťou, ktoré pôsobilo 80. rokoch 20. storočia. Preslávili sa v 10. rokoch 21. storočia prostredníctvom televízneho vystúpenia so skladbou „Fichtl’s Lied“ uverejneného na internete.

História 
Skupina pozostávala z Pascala Marshalla, syna Tonyho Marshalla, a jeho kamaráta Thomasa Maiera. Lyrický koncept Die Woody’s sa točil okolo lesného čarodejníka „Fichtla“, ktorý mal varovať ľudí pred odumieraním lesa a bol k dispozícii aj ako merchandisová figúrka. Album Tonyho Marshalla s názvom Die Welt der Woody’s vyšiel v roku 1984 cez vydavateľstvo Teldec.

Nahrávka z relácie Die Superhitparade der Volksmusik, v ktorej Die Woody’s predstavili svoj singel „Fichtl’s Lied“, sa stala slávnou v roku 2010, keď bola zverejnená na YouTube. V roku 2017 vyšla nová verzia skladby „Fichtl’s Lied“.

Diskografia

Single 
 1984: „Fichtl’s Lied“

Albumy 
 1984: Die Welt der Woody’s

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

Dvojice v hudbe
Nemecké hudobné skupiny
Podenka nížinná

Podenka nížinná () je druh hmyzu z radu podenky. Na Slovensku patrí medzi ohrozené druhy. Je označená za druh národného významu, jej spoločenská hodnota predstavuje 20 eur.

Opis 

Telo je dlhé 16 mm, predné krídlo samčeka 12 mm, samičky 15 mm. Lieta v auguste a začiatkom septembra, často vo veľkom množstve na brehoch väčších nížinných riek.

Výskyt 
Podenka nížinná sa vyskytuje v teplejších pomaly tečúcich riekach. Žije zahrabaná v sedimente, kde je vystavená 
vplyvu znečisťujúcich látok, preto jej výskyt indikuje určitý stupeň narušenia nížinných riek.

Larvy žijú v dolných a stredných tokoch väčších riek, kde si v bahnitom či piesočnom dne vyhrabávajú vodorovné chodbičky.

Referencie

Iné projekty 

Podenky
Jeri Ryanová

Jeri Lynn Ryan (* 22. február 1968, Mníchov, Nemecko) je americká filmová a televízna herečka. Je známa vďaka postave Siedmej z deviatich zo seriálu Star Trek.

Životopis 
Narodila sa ako Jeri Lynn Zimmermann v Mníchove v západnom Nemecku. Je dcérou Gerharda Floriana „Jerryho“ Zimmermanna a jeho manželky Sharon. Má jedného staršieho brata, Marka. Pochádza z vojenskej rodiny.

Keď mala 11 rokov, jej otec odišiel z armády a rodina sa usadila v meste Paducah v Kentucky. V roku 1986 absolvovala strednú školu Lone Oak High School, neskôr navštevovala Northwestern University, ktorú dokončila v roku 1990 s bakalárskym titulom.

V roku 1990 súťažila v súťaži Miss America 1990, kde skončila na 3. mieste.

Kariéra 
Po ukončení vysokej školy sa venovala herectvu na plný úväzok v Los Angeles. Mala niekoľko menších úloh v televíznych seriáloch ako Melrose Place či Matlock.

Jej prvá veľká rola bola vyšetrovateľka Julie Stuart v televíznom seriáli Dark Skies z roku 1996.

V roku 1997 prijala rolu Siedmej z deviatich v sci-fi seriáli Star Trek: Voyager. Vďaka tejto role bola Ryanová celosvetovo známa a u veľa ľudí bola vnímaná ako „nový sexsymbol vtedajšej doby“.

V roku 2000 spolupracovala s režisérom Wesom Cravenom, na horore Dracula 2000. O rok neskôr prijala jednu z úloh v seriáli Boston Public, ktorú napísal režisér David E. Kelley priamo pre ňu. Natáčanie sa skončilo v roku 2004.

V roku 2006 sa pripojila k natáčaniu televízneho seriálu Shark.

Od roku 2011 do roku 2013 hrala jednu z hlavných úloh v seriáli Body of Proof, po boku herečky Dany Delany. Od roku 2016 do roku 2019 sa sporadicky objavovala v seriáli Bosch.

V roku 2019 prijala znovu rolu Siedmej z deviatich, v televíznom seriáli Star Trek: Picard, ktorý mal premiéru v januári 2020.

Súkromný život 
V roku 1990 sa herečka stretla s investičným bankárom a budúcim republikánskym politickým kandidátom Jackom Ryanom. Pár sa oženil 15. júna 1991 a mal syna Alexa, narodeného v auguste 1994. Rozviedli sa 27. augusta 1999. Niekoľko rokov potom, čo sa pripojila k hereckému obsadeniu seriálu Star Trek: Voyager, Ryanová začala chodiť s producentom seriálu, Brannonom Bragaom. Od februára do novembra 2000 ju sledoval Marlon Estacio Pagtakhan, ktorý bol v máji 2001 odsúdený za obťažovanie a vyhrážanie sa Ryanovej.

Jack Ryan sa v roku 2004 uchádzal o kreslo do Senátu USA na republikánskej kandidátke, ale musel odstúpiť krátko po tom, čo sa na verejnosť dostali informácie, že pred šiestimi rokmi ho manželka obvinila z donúteného sexu na verejnosti a podivných sexuálnych praktík v nočných kluboch. Jack Ryan tieto tvrdenia striktne odmietal a jeho manželka Ryanová sa k nim nevyjadrila. V tom období získal senátorské kreslo za štát Illinois Barack Obama.

V roku 2003 sa Ryanová spoznala s francúzskym šéfkuchárom Christopherom Éméom. Ryanová a Émé sa zosobášili 16. júna 2007. V marci 2008 porodila Ryanová dcéru Gisele Émé. Spoločne s Éméom vlastnia francúzsku kuchyňu Ortolan v Los Angeles.

Iné projekty

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Osobnosti USA nemeckého pôvodu
Osobnosti z Mníchova
Absolventi Northwestern University
Kostol svätých Cyrila a Metoda (Poprad)

Kostol svätých Cyrila a Metoda je farský rímskokatolícky kostol v Poprade na Rázusovej ulici.

Výstavba kostola, začala v roku 1993. Kostol posvätil 26. júna 1998 spišský biskup František Tondra. 

Od roku 2018, nesie titul farského kostola, kvôli rozdeleniu vtedajšej farnosti Poprad, na farnosť Poprad - Mesto a farnosť Poprad - Juh. Okrem kostola svätých Cyrila a Metoda, má farnosť Poprad - Juh aj filiálku - Kostol svätej Heleny, v mestskej časti Kvetnica. Kostol v roku 1998 bol vybraný za stavbu roku. Vo farnosti slúžia traja kňazi, farár s dvoma kaplánmi.

Referencie

Externé odkazy 
 Stránky farnosti

Kostoly zasvätené svätým Cyrilovi a Metodovi
Rímskokatolícke kostoly na Slovensku
Kostoly v Poprade
Architektúra z 1998
Tomáš Merašický

Tomáš Merašický (* 22. júl 1983) je manažér a politik, podpredseda KDH.

Osobný život 
Je ženatý a má 2 deti. Žije v Partizánskom.

Politická kariéra 

 Od roku 2010 je poslancom mesta Partizánske a člen mestskej rady. 

 Od roku 2017 pôsobí ako poslanec Trenčianskeho samosprávneho kraja.

 V roku 2019 kandidoval za KDH do Európskeho parlamentu. 
 V roku 2020 kandidoval v parlamentných voľbách do NR SR.
 22. agusta 2020 bol na 28. sneme KDH v Ružomberku zvolený za podpredsedu strany.

Referencie
Julie Benzová

Julie Marie Benzová (* 1. máj 1972, Pittsburgh, Pensylvánia, USA) je americká filmová a televízna herečka. Známa je predovšetkým vďaka úlohe Stephanie Powell v seriáli No Ordinary Family (20112012).

Životopis 

Julie Marie Benz sa narodila v  meste Pittsburgh, v Pensylvánii. Jej matka, Joanne Marie, bola krasokorčuliarkou a jej otec George Benz, Jr. je chirurgom v Pittsburghu. Benzová súťažila na Majstrovstvách USA v krasokorčuľovaní v kategórii Junior v roku 1988, kde so svojim tanečným partnerom skončila na 13. mieste.

Kariéra 

V roku 1990 si zahrala vo svojom prvom filme, s názvom Two Evil Eyes. Film nemal veľkú úspešnosť. Neskôr išla študovať na New York University herectvo. Počas štúdia sa objavila v niekoľkých menších úlohách rôznych seriálov, ako napríklad Married... with Children.

V roku 1996 sa Benzová zúčastnila konkurzu na úlohu Buffy Summers v televíznom seriáli Buffy the Vampire Slayer, ale túto úlohu neskôr získala Sarah Michelle Gellar. Aj napriek tomu, že nezískala hlavnú úlohu, bola jej ponúknutá vedľajšia úloha, upírky Darly. Jej herecký výkon bol pochválený, čiže jej rola sa objavila aj v niekoľkých ďalších epizódach. V roku 2000 si rolu Darly zopakovala v seriáli Angel, čo je spin-off seriálu Buffy the Vampire Slayer. 

V roku 2006 hrala jednu z vedľajších úloh v seriály Dexter. Za svoju postavu Rity Bennet získala dve ocenenia, Saturn Award a Satellite Award. Vo štvrtej sérií seriálu bola jej postava zavraždená. O dva roky neskôr hrala menšiu rolu v horore Saw V. V rovnako roku si zahrala po boku herca Sylvestera Stalloneho vo filme Rambo. 

V roku 2010 sa pripojila k hereckému obsadeniu seriálu Desperate Housewives. Jej postava sa volá Robin Gallagher, ktorá pracuje ako striptérka. Po čase však zistí že je lesbička a počas seriálu bude mať aféru s Katherine Mayfair, ktorú stvárnila Dana Delany. 

V roku 2011 sa objavila v seriáli No Ordinary Family. Seriál mal iba 20 epizód. V roku 2015 sa pripojila k hereckému obsadeniu seriálu Hawaii 5.0. 

Objavila sa tiež v siedmych epizódach seriálu On Becoming a God in Central Florida z roku 2019, po boku herečky Kristen Dunst.

Osobný život 
V máji 1998, sa Benzová vydala za herca Johna Kassira. Kassir v roku 2007 podal žiadosť o rozvod. V roku 2011 sa Benzová zasnúbila s producentom Richom Oroscom. Dňa 5. mája 2012 sa pár zosobášil.

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Dabingové herečky USA
Osobnosti z Pittsburghu
Baumwaldský majer

Baumwaldský majer (iné názvy: Baurvaldský majer, Bahnwaldský majer) je kaštieľ v lokalite Panholec v Pezinku. Bol postavený pravdepodobne v 2. polovici 19. storočia a je pomenovaný po Kráľovskom lese (Baumwald alebo Bahnwald), ktorý sa rozprestieral medzi Panholcom a dnešnou obcou Vinosady.

História 
V druhej polovici 20. storočia sa v budove nachádzala predajňa potravín a bývalo v nej vtedy asi 20 rodín.

Súčasný stav 
Kaštieľ je v súkromnom vlastníctve a oplotený, ale opustený. Nie je zaevidovaný ako pamiatka a nie je ani inak pamiatkovo chránený.

Zdroj 
 Zabudnutý kaštieľ na Panholci (Baumwaldský majer) na milujempezinok.sk

Stavby v Pezinku
Kráľovský les

Kráľovský les (nem. Königswald alebo Königs Waldung; iné názvy: Baumwald, Baurvaldov háj, Panholský háj, Pan-Vald, Bahnwald) bol dubový les nachádzajúci sa medzi Kučišdorfom (neskôr Veľké Tŕnie, v súčasnosti Vinosady) a Panholcom

História 
Existenciu Kráľovského lesa dokumentuje presnejšie doklad z roku 1615, keď kráľ Matej II. potvrdil a vydal listinu palatína Juraja Thurzu, v ktorej sa určili chotárne hranice mestečka Pezinka a Pezinského zámku, kde je spomínaný „…istý náš hájený les“ (od quandam syluam nostram prohibiticiam), „ktorý oddeľuje klčoviská na území pezinských mešťanov  … oproti obci Veľké Tŕnie“ (Vinosady). Opis zodpovedá rekonštruovanej lokalizácii Kráľovského lesa. V roku 1747 mal les rozlohu 207 ha.

V roku 1937 mal len 88 ha a v roku 1956 už len 53 ha. V priebehu 2. polovice 20. storočia takmer úplne zanikol.

Súčasný stav 
V súčasnosti je možné vidieť už len pozostatky vegetácie lesa, ktoré tvoria kroviny a stromy vytvárajúce obrysy bývalého lesa. Tieto zvyškové líniové plochy majú rozlohu len od 0,5 do 0,8 ha.

Literatúra 
RUŽIČKOVÁ, Jana. Využitie metód hodnotenia fragmentácie a izolácie v krajinnej ekológii a ekosozológii. In: Nové trendy v krajinnej ekológii. Zborník z konferencie s medzinárodnou účasťou. Bratislava : UK, 2003. S. 201-203.

Zdroj 
 Kráľovský les na stránke obce Vinosady

Pezinok
Vinosady
Sviatlana Heorhijevna Cichanovská

Sviatlana Heorhijevna Cichanovská, rodená Pilipčuková (; * 11. september 1982, Mikaševiči, Bielorusko) je učiteľka angličtiny, prekladateľka, bieloruská politička, aktivistka a kandidátka v bieloruských prezidentských voľbách v roku 2020, v ktorých podľa úradne uznaných výsledkov získala 10,12%. Voľby podľa oficiálnych štátnych údajov vyhral Alexandr Lukašenko, no na základe viacerých podozrení z masívneho falšovania bieloruských prezidentských volieb je Cichanovská presvedčená, že zvíťazila ona.

Životopis 
Cichanovská chodila na strednú školu v Mikaševičiach. Nejaký čas žila aj v Írsku, keďže bola postihnutá černobyľskou haváriou. Na Mazyrskej štátnej pedagogickej univerzite vyštudovala filológiu v odbore angličtiny a nemčiny, okrem toho absolvovala aj štátnu jazykovú skúšku a stala sa tlmočníčkou. Do roku 2013 žila v Homeli, kde bola učiteľkou angličtiny. Neskôr sa so svojím manželom Siarhejom Cichanovskim a synom presťahovala do Minsku. 

Má jedného syna (* 2010) a jednu dcéru (* 2016).

Prezidentské voľby v Bielorusku v roku 2020 

Cichanovskej manžel, Siarhej Leanidavič Cichanovski, slávny bieloruský youtuber a blogger, kandidoval na post prezidenta Bieloruskej republiky, avšak bol zatknutý, lebo sa zúčastnil nepovolenej akcie, no podľa iného zdroja bol obvinený "z podnecovania násilia voči príslušníkom orgánov činných v trestnom konaní". 

Po tom, ako bol jej manžel odsúdený na odňatie slobody, rozhodla sa, že bude kandidovať namieste neho. Začala spolupracovať so štábom odmietnutých kandidátov Viktara Babaryku a Valeryja Capkala.

Údajne získala vo voľbách 10,12%, no podľa nej vyhrala prezidentské voľby ona. 

10. augusta utiekla Cichanovská do Litvy, lebo sa obávala, že by ju Lukašenkova vláda mohla zatknúť. Podporu Cichanovskej vyjadrilo i viac krajín a organizácií.  

25. júla vystúpila Cichanovská v Európskom parlamente. Vyhlásila, že sa Bielorusi prebudili a že nikdy neprijmú vládu Alexandra Lukašenka.

V súčasnosti v Bielorusku prebiehjú protesty proti Lukašenkovi, popričom väčšina demonštrantov podporuje Cichanovskú.

Referencie

Pozri aj 
 Prezidentské voľby v Bielorusku v roku 2020
 Protesty v Bielorusku v roku 2020

Iné projekty 

Bieloruskí politici
Bieloruskí aktivisti
Alexios V.

Alexios V. Dukas Murtzuflos (v preklade Zamračený; ; * ?november/december 1204, Konštantínopol) bol byzantský cisár v roku 1204. Cisárom bol prehlásený počas štvrtej križiackej výpravy. Po dobytí Konštantínopola v apríli 1204 bol zosadený a uchýlil sa k bývalému cisárovi Alexiovi III., ktorý sa stal jeho tesťom. Ten ho nechal zajať a oslepiť, čím ho zbavil možnosti vládnuť. Následne sa dostal do rúk latiníkom, ktorí ho popravili. Jeho prezývka podľa Niketu Choniata odkazovala na jeho veľké obočie.

Životopis 
O Alexiovej genealógii v rode Dukovcov sa nič nevie. Možno pre účasť na povstaní Jána Komnéna proti Angelovcom v roku 1200 bol uväznený. Po tom, čo bol Alexios III. v roku 1203 z Konštantínopola vyhnaný križiakmi štvrtej križiackej výpravy, sa moci ujali Izák II. a Alexios IV. Noví panovníci Alexia vytiahli z väzenia a udelili mu titul protovestiaria. Aby cisári zohnali peniaze, zvýšili dane, čím si ale znepriatelili konštantínopolský ľud. Obyvatelia mesta proti cisárovi povstali a za nového cisára prehlásili Nikolaa Kanaba. Murtzuflos cisárovi navrhol, aby hľadal pomoc proti vzbúrencom u križiakov. Následne nepriateľskú situáciu využil a s pomocou Varjagskej gardy proti cisárovi povstal. 

Po uzurpácii trónu odmietol splniť sľuby križiakom dané predchádzajúcimi cisármi a začal proti križiakom vystupovať. Keď chystaná pasca proti nim nevyšla, opevnil hradby a pripravil sa na križiacky útok. V apríli križiaci zaútočili. Prvý útok obrancovia odrazili, no následne Alexios zo strachu z mesta utiekol do tráckeho Mosynopolu, kde navštívil Alexia III. Spolu s Murtzuflom k bývalému cisárovi utiekla z Konštantínopola aj žena a dcéra, ktoré po jeho úteku v roku 1203 zostali v meste. Starý cisár Alexia pôvodne vrelo prijal a oženil ho dokonca so svojou dcérou, následne ale Murtzufla zajal a oslepil. Podľa niektorých zdrojov Alexia taktiež vydal latiníkom. Iné zdroje píšu o tom, že ho zajal latinský rytier Thierry de Loos. Križiaci Alexia pre zradu odsúdili na smrť a zvrhli ho z Theodosiovho stĺpa v Konštantínopole.

Referencie 

Dukovci
Narodenia v 12. storočí
Úmrtia v 1204
Byzantskí cisári
Popravené osobnosti
Marek Rodák

Marek Rodák (* 13. december 1996, Košice) je slovenský futbalový brankár, ktorý je hráčom anglického Fulhamu.

Klubová kariéra 
Rodák odišiel na hosťovanie do Accrington Stanley kde 14. januára 2017 debutoval v English Football League proti Cheltenham Town.

Vo Fulhame debutoval 8. augusta 2017 v ligovom pohári proti Wycombe Wanderers. V ten mesiac odišiel na hosťovanie do konca sezóny do Rotherham United. Do klubu sa znova vrátil na ďalšie sezónne hosťovanie. Do Fulhamu sa vrátil na sezónu 2019-20, kde odohral 38 zápasov a pomohol Fulhamu postúpiť do Premier League cez play-off.

Reprezentácia 
V septembri 2018, Rodák vstrelil gól v 94 minúte, vďaka ktorému slovenská U21 porazila islandskú U21 v kvalifikácií na Majstrovstvá Európy do 21 rokov.

Štatistiky 
K 30. 8. 2020

Ocenenia 
Rotterham United

 EFL League One víťaz play-off 2018

Fulham

 Championship víťaz play-off 2020

Referencie 

Slovenskí futbalisti
Futbaloví brankári
Hráči Fulham FC
Osobnosti z Košíc
Štátna cena Jozefa Miloslava Hurbana

Štátna cena Jozefa Miloslava Hurbana je slovenské ocenenie, určené pre osobnosti „slovenského spoločenského, kultúrneho a ekonomického života“. Udeľuje ho Predseda Národnej rady Slovenskej republiky.

Vznik a právne ukotvenie ceny 
Cenu inicioval predseda parlamentu Andrej Danko ako „protiváhu“ štátnych vyznamenaní, ktoré udeľuje prezident republiky. Nepáčili sa mu niektorí ocenení vtedajším prezidentom Andrejom Kiskom.

Parlament cenu schválil v januári 2018. Prezident Kiska však cenu napadol na Ústavnom súde. Kiska namietol, že štátne ceny môže udeliť len hlava štátu.
Ten cenu odobril až vo februári 2020. Podľa novely schválenej v júli 2020 môže cena byť udeľovaná aj za humanitárne zásluhy. 17. júla novelu podpísala prezidentka Zuzana Čaputová a platnosť nadobudla k 15. augustu.

Náležitosti ceny 
Zákon nestanovuje koľko cien môže byť ročne udelených. K cene sa udeľuje listina o udelení ceny a pamätná medaila. Na lícnej časti zobrazuje J. M. Hurbana, na rubovej nápis Národná rada Slovenskej republiky. Cena zahrňuje aj finančnú odmenu, stanovenú ako 25-násobok priemernej mzdy.

Udelenia ceny

Andrej Danko 
Predseda Národnej rady, Andrej Danko ocenil jedného laureáta:
 Milan Čič (in memoriam)

Boris Kollár 
Predseda Národnej rady, Boris Kollár 31. augusta 2020 oznámil laureátov ceny pre rok 2020. Cena mala byť odovzdaná 1. septembra 2020 o 19:00.

Laureátmi sa stali:
 Ján Budaj, za pôsobenie v období Nežnej revolúcie
 Romy Cohn, bratislavský rabín, účastník SNP a neskôr záchranca pamiatok ako Mauzóeleum Chatama Sofera
 Pavol Peter Gojdič (in memoriam)
 Milan Kňažko, za pôsobenie v období Nežnej revolúcie
 Vladimír Krčméry za prácu pri pandémii COVID-19. Krčméry bol členom krízového štábu
Budaj a Kňažko, podľa Kollára „ukázali odvahu v čase, keď nebolo jasné, ako to celé dopadne“.

Referencie 

Slovenské ocenenia
Národná rada Slovenskej republiky
Ľubomír Bajaník

Mgr. Ľubomír Bajaník, PhD. (* 23. apríl 1977, Zlaté Moravce) je slovenský televízny moderátor, spravodajca a redaktor. V súčasnosti je odborným asistentom na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.

Životopis 
Pochádza zo Zlatých Moraviec. Jeho starí otcovia boli železničiari, jeden bol výpravcom, druhý rušňovodičom. Absolvoval magisterské štúdium história – anglický jazyk a literatúra na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Medzi rokmi 19962000 bol externým hlásateľom STV a v rokoch 1999 a 2000 externým hlásateľom TV Luna. Rok na to bol režisérom denného vysielania na vysielacom pracovisku. Od roku 2001 pôsobí v RTVS ako súčasť spravodajského tímu, redaktor zahraničného spravodajstva, moderátor Správ RTVS a vedúci skupiny moderátorov.

V roku 2010 sa rozhodol s dvomi kamarátmi otvoriť kaviareň s nádychom 19. storočia v centre Bratislavy.

V roku 2017 bol nominovaný a v rokoch 2018 a 2019 vyhral ocenenie Moderátor spravodajstva ankete OTO. Od jesene 2017 moderuje televíznu relácie SK Dejiny.

V roku 2020 dokončil doktorandské štúdium teórie a dejín žurnalistky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.

Referencie 

Osobnosti zo Zlatých Moraviec
Slovenskí moderátori
Slovenskí redaktori
Fakulta zdravotníckych vied Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave

Fakulta zdravotníckych vied Univerzity sv. Cyrila a Metoda (skr. FZV UCM) je jednou z piatich fakult Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave. Vznikla 1. júna 2020 transformáciou Inštitútu fyzioterapie, balneológie a liečebnej rehabilitácie. Sídli v Piešťanoch. Poskytuje vzdelanie na bakalárskom a magisterskom vstupni vzdelania s plánovaným rozšírením o doktorandské vzdelanie. Povereným dekanom je od vzniku fakulty Juraj Štofko.

Referencie 

Univerzita sv. Cyrila a Metoda v Trnave
Školy v Piešťanoch
Zdravotnícke fakulty na Slovensku
Debra Messingová

Debra Lynn Messing (* 15. august 1965, Brooklyn, New York, USA) je americká herečka, známa vďaka úlohe Grace Adler, z televízneho seriálu Will a Grace (19992020).

Životopis 
Narodila sa v Brooklyne, v štáte New York, Sandre Messing a Brianovi Messingovi. Má jedného staršieho brata. Neskôr sa spoločne s rodinou presťahovala do mesta East Greenwich, v štáte Rhode Island.

Počas štúdia na škole sa venovala tancu, spevu a herectvu. V roku 1986 vyhrala titul Miss Junior z Rhode Island. Predtým ako sa stala herečkou, jej rodičia naliehali aby dokončila sedem slobodných umení. V roku 1990 získala bakalársky titul z divadelného umenia, neskôr aj magister umenia.

Kariéra 
Jej prvá väčšia filmová rola, bola nevernej manželky Keana Reevesa, vo filme Prechádzka v oblakoch. Jej najväčší herecký prielom prišiel až v roku 1999, keď sa začala uchádzať o rolu Grace Adler, v seriály Will a Grace. Za svoj herecký výkon získala v roku 2003 ocenenie Emmy.

V roku 2002 si zahrala po boku Laury Linneyovej a Richarda Gerea, v dramatickom filme The Mothman Prophecies. V roku 2004 hrala v komédii Along Came Polly.

V roku 2005 bola ocenená cenou Lucy Award, spoločne s jej hereckou kolegyňou zo seriálu Will a Grace, Megan Mullaly.

V roku 2011 získala rolu v hudobnom seriály Smash. Seriál bol po dvoch sériách zrušený. V roku 2014 získala rolu detektívky Laury v televíznom seriály The Mysteries of Laura.

V roku 2017 sa pripojila znovu k televíznemu seriálu Will a Grace, ktorý bol obnovený po pauze, v roku 2006.

Osobný život 
V roku 2000 sa Messingová zosobášila s hercom Danielom Zelmanom. Spoločne žili na Manhattane. V apríli 2004 porodila syna Romana. V decembri 2011 sa s manželom rozišla po 11 rokoch manželstva. Messingová podala žiadosť o rozvod 5. júna 2012. Rozvod bol oficiálny v roku 2016.

Iné projekty

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Divadelné herečky USA
Dabingové herečky USA
Filmové herečky židovského pôvodu
Televízne herečky židovského pôvodu
Divadelné herečky židovského pôvodu
Držitelia ceny Emmy
Osobnosti USA poľského pôvodu
Osobnosti USA ruského pôvodu
Osobnosti z Brooklynu
Partizán Bardejov BŠK (ženy)

Partizán Bardejov BŠK je ženský futbalový tím. Klub sa pre finančné problémy neprihlásil do žiadnej ženskej ligy na Slovensku pre sezónu 2021–22.

Úspechy

Partizán Bardejov v európskych pohároch

Ligové a pohárové výsledky

Poznámky 
Note 1: Sezóny boli zrušené pre pandémiu ochorenia COVID-19 na Slovensku.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka klubu Partizán Bardejov

Bardejov
Šport v Bardejove
Ženské futbalové kluby na Slovensku
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – III. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – III. divízia boli dva hokejové turnaje štvrtej (najnižšej) kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V III. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách. V hlavnej a aj v kvalifikačnej skupine bolo po 6 mužstiev.

III. divízia – hlavná skupina
Turnaj hlavnej skupiny III. divízie sa hral v Sofii v Bulharsku od 22. do 28. apríla 2019.

Účastníci

Konečné poradie

|}

Zápasy

III. divízia – kvalifikácia
Turnaj kvalifikačnej skupiny III. divízie sa hral v Abú Zabí v Spojených arabských emirátoch od 31. marca do 6. apríla 2019.

Účastníci

Konečné poradie

|}

O poradí na 1.–2. mieste rozhodol vzájomný zápas: Spojené arabské emiráty – Hongkong 11:1.

Zápasy

Referencie

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019
Ľadový hokej v 2019
Ľadový hokej v Bulharsku
Športové podujatia v Bulharsku
Športové podujatia v Spojených arabských emirátoch
Šport v Sofii
Múčnik

Múčnik je jedlo z múky alebo iných múčnych výrobkov, zvyčajne pečené. Väčšinou ide o sladké pečivo, ale existujú aj múčniky slané. Radia sa sem niektoré dezerty, koláče, buchty, skrátka pečivo z múky.

Podľa serveru Žena.cz múčniky zahŕňajú pekárske, cukrárske a iné kuchárske výrobky, ktoré sa môžu konzumovať buď samostatne, alebo ako súčasť menu v reštaurácii či domácnosti. Môže ísť o výrobky tepelne spracované, ale aj tie vyrobené za studena, sladké aj slané, pretože kuchárska terminológia sa postupne vzďaľuje zažitému používaniu termínu múčnik len pre pečené výrobky z múky.

Pozri aj 
 dezert
 zákusok

Referencie

Zdroj 

Dezerty
Chlieb a pečivo
Ulica Jamnických

Ulica Jamnických je ulica v Pezinku v historickej mestskej časti Cajla. Je pomenovaná po rodine Jamnických a je súčasťou obytnej zóny Rozálka Panská alej. Viac ako polovica ulice je tvorená dvojdomami.

Na čísle 58 žije 5. prezidentka Slovenskej republiky Zuzana Čaputová.

Referencie 

Ulice v Pezinku
Mary Steenburgenová

Mary Steenburgenová (* 8. február 1953, Newport, Arkansas, USA) je americká herečka a držiteľka Academy Awards za film Melvin a Howard, z roku 1980. V roku 2009 získala svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.

Detstvo a mladosť 
Steenburgenová sa narodila v meste Newport, v štáte Arkansas. Jej matka pracovala ako tajomníčka školskej rady a otec pracoval na železničiach. Má staršiu sestru. Jej predkovia pochádzajú z Holandska.

V roku 1971 sa prihlásila na Hendrix College, na štúdium drámy. Následne odcestovala do Dallasu na návrh svojho učiteľa drámy, kde úspešne absolvovala konkurz na newyorské divadlo Neighborhood Playhouse.

Kariéra 
Steenburgenovú objavil herec Jack Nicholson a následne bola obsadená do hlavnej úlohy vo filme Goin' South z roku 1978, kde si zahrala po boku Nicholsona.

Steenburgenová hrala v roku 1979 hlavnú rolu vo filme Time After Time za ktorú získala cenu Saturn Award. Jej tretí film, na ktorom pracovala bol Melvin a Howard, z roku 1980. Za svoj herecký výkon získala niekoľko ocenení, napríklad Academy Awards, pre najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe.

Ďalším pozoruhodným filmom v jej filmografii, bol film Cross Creek z roku 1983. V roku 1990 hrala vo filme Back to the Future Part III.

V roku 1993 hrala vo filme s Tomom Hankson, Philadelphia.

V rokoch 2003 až 2005 hrala v televíznom seriály Joan of Arcadia, kde stvárnila matku hlavnej postavy, ktorú stvárnila herečka Amber Tamblyn. V roku 2011 sa pripojila k hereckému obsadeniu natáčania seriálu Wilfred.

Osobný život 
V roku 1978 Steenburgenová začala chodiť hercom Malcolmom McDowellom. Neskôr sa zosobášili a mali spolu dve deti. Manželstvo sa však skončilo rozvodom. 7. októbra 1995 sa Steenburgenová vydala za herca Teda Dansona, ktorého stretla na natáčaní filmu Pontiac Moon a stala sa tak nevlastnou matkou dvoch Dansonových dcér z predchádzajúceho manželstva.

Steenburgenová žije so svojou rodinou v oblasti Los Angeles. Ako absolventka Hendrix College získala v roku 1989 čestný doktorát a v roku 2006 získala tiež čestný doktorát na Lyon College v Batesville v Arkansase.

Steenburgenová je blízkou priateľkou bývalej senátorky a ministerky zahraničných vecí Hillary Clintonovej a podporovala jej prezidentskú kampaň v roku 2008 spolu s jej manželom. Vystúpila aj na Demokratickom národnom zhromaždení v roku 2016. Je tiež aktívnym humanitárnym pracovníkom, ktorý je zapojený do rôznych skupín od ľudských práv až po znečisťovanie životného prostredia.

Iné projekty

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Držitelia Oscara za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe
Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe
Osobnosti USA holandského pôvodu
Osobnosti USA anglického pôvodu
Osobnosti USA škótskeho pôvodu
Osobnosti USA waleského pôvodu
Osobnosti z Arkansasu
Držitelia Screen Actors Guild Award
Solárna elektráreň

Solárna elektráreň alebo slnečná elektráreň je technické zariadenie, ktoré premieňa slnečné žiarenie na elektrickú energiu.

Možno ju získať priamo a nepriamo:

 fotovoltická elektráreň (FVE) je zariadenie na priamu premenu slnečného žiarenia na elektrickú energiu. Skladá sa zo solárnych panelov, tie pozostávajú zo solárnych článkov, ktoré môžu byť kremíkové alebo tenkovrstvé. Fotovoltické elektrárne sú najčastejšie  zapojené do distribučnej siete a dodávajú do nej elektrinu. Existujú však aj ostrovné systémy, ktoré nie sú napojené na distribučnú sieť. Hybridná fotovoltaická elektráreň (HFVE) používa navyše na akumuláciu energie akumulátory (je galvanicky oddelená od distribučnej siete, ale možno ju prepnúť na odber zo siete).
 solárno-termálna elektráreň využíva teplo zo slnečných zberačov alebo heliostatov. Ide o sústredenie slnečných lúčov z veľkej plochy do čo najmenšej plochy absorbéra, v ktorom dôjde k ohrevu teplonosnej kvapaliny. Ďalšia časť elektrárne už funguje rovnako ako tepelná elektráreň. Niekedy sa tiež označuje ako koncentračná solárna elektráreň alebo solárna termálna elektráreň.

Domáca solárna elektráreň 

Množstvo energie, ktoré solárna elektráreň vyrobí sa odvíja od intenzity slnečného žiarenia. Pri jasnej oblohe je výkon slnečného žiarenia cca 1 kW/m2. Pri oblačnej oblohe sa táto hodnota znižuje až 10-krát. Na Slovensku je priemerná intenzita slnečného žiarenia 950-1200 kWh/m2 za rok. V Perzskom zálive je to cca 1700-1800 kWh/m2 za rok.

Počet slnečných hodín na Slovensku je v priemere 1200-2000 hodín ročne. Konkrétne údaje viažuce sa k miestu poskytuje Slovenský hydrometeorologický ústav. Najvhodnejšie podmienky pre rozvoj solárnej energie na Slovensku má južné Slovensko, najmä Podunajská nížina.

Intenzitu a dobu slnečného žiarenia ovplyvňuje nadmorská výška, oblačnosť a ďalšie lokálne podmienky ako sú hmla, znečistenie ovzdušia alebo uhoľ dopadu slnečných lúčov. Množstvo energie z fotovoltických panelov pre rôzne miesta, čas a sklon je možné online vypočítať pomocou nástrojov PVGIS.

Výkon elektrárne ovplyvňuje tiež plocha, ktorú pokrývajú solárne panely. Všeobecne platí, že 1 kWp zaberie asi 6-8 m2. Táto plocha (pri ideálnej orientácii fotovoltaických panelov) je schopná vyrobiť približne 1 MWh ročne.

Najväčšie solárne elektrárne vo svete 
Fotovoltické elektrárne

 Bhadla Solar Park - Bhadlachuhron Ki Basti, India, inštalovaná kapacita 2245 MW
 Pavagada Solar Park - Pavagada, India, 2050 MW
 Benban Solar Park - Benban, Egypt,1650 MW

Solárno-termálne elektrárne

 Ouarzazate Solar Power Station - Ghassate, Maroko, 510 MW
 Ivanpah Solar Power Facility - San Bernardino, USA, 392 MW
 Solar Energy Generating Systems - Mohavská púšť, USA, 310 MW

Referencie

Zdroj

Pozri aj 
 Fotovoltika
 Solárny panel

Iné projekty

Externé odkazy 

 Fotovoltické elektrárne - princíp fungovania a súčasti fotovoltickej elektrárne, výhody a nevýhody
 Výpočet priemernej výroby energie z FV systémov - Spoločné výskumné centrum Európskej komisie (anglicky, francúzsky, španielsky, taliansky)
 shmu.sk - slnečný svit podľa miesta na Slovensku

Slnečná energia
Elektrárne
Kostol svätej Heleny (Poprad - Kvetnica)

Kostol svätej Heleny je rímskokatolícky filiálny kostol v Poprade–Kvetnici.

História 
Kostolík dal postaviť Peter Ráth, generálny riaditeľ Košicko-bohumínskej železnice, v rokoch 19091910. Výstavba kostolíka sa realizovala podľa projektovej dokumentácie nezisteného autora a zo zbierok Petra Rátha, jeho manželky, dcéry Aranky a zaťa Eugéna Karácsonyho. Ďalším darcom bol manžel Gabriely Éder-Dávidovej z vďačnosti za uzdravenie. Dôkazy o tom sú zaznamenané na nápisoch vitráží piatich okien, ktoré sú dielom budapeštianskeho sklomaliara a výrobcu vitráži, Waltera Gidu. Kostolík na počesť sv. Heleny vysvätil spišský biskup Alexander Párvy 10. júla 1910. Počas prevádzky liečebného ústavu poskytoval pacientom duchovnú útechu. V roku 1952 kostolík prestal plniť svoje duchovné poslanie a stal sa skladom agitačného materiálu a kníh kúpeľnej správy. Neskôr bola dohoda medzi cirkvou a Okresným národným výborom v Poprade o zmene užívania kostolíka v prospech štátu, kedy došlo aj v zmene vlastníctva na štát.

Obrat nastal po novembri 1989, kedy tu veriaci po mnohých desaťročiach slávili 24. decembra polnočnú svätú omšu. Kostolík bol znova posvätený na sviatok sv. Heleny 18. augusta 1990 vtedajším spišským biskupom Františkom Tondrom. Zničené pôvodné zariadenie bolo nahradené novým. Zozbierali sa naň miestni veriaci v roku 1993 pod vedením kaplána Stanislava Marušiaka. Dôkladnú opravu sklenených vitráží uskutočnil v roku 2000 Stanislav Hudzík a Peter Fedor. Kostol v súčasnosti patrí Farnosti Poprad – Juh. Sväté omše sú v kostole každú nedeľu o 10:00. Majitelia kostola sa v priebehu času menili, v roku 2010 kostol prenajalo Seniorcentrum Kvetnica rímskokatolíckej cirkvi na 15 rokov, o rok na to však zmluvu nečakane vypovedalo. V roku 2020 kostol patril rímskokatolíckej cirkvi.

Blízko kostola je kaplnka Panny Márie Lurdskej, posvätená 6. júna 1948.

Referencie 

Rímskokatolícke kostoly na Slovensku
Kostoly v Poprade
Kostoly zasvätené svätej Helene
Kvetnica
Miranda Richardsonová

Miranda Jane Richardson (* 3. marec 1958, Southport, Spojené kráľovstvo) je anglická divadelná, filmová a televízna herečka. V rokoch 1993 a 1995 bola nominovaná na Academy Awards a je držiteľkou dvoch cien Zlatý glóbus. Je známa z filmov ako Ríša slnka (1987), Hra na plač (The Crying Game, 1995) Ospalá diera (1999), The Phantom of the Opera (2004) či Made in Dagenham (2011). Známa je jej interpretácia kráľovnej Mab v televíznom filme Merlin z roku 1998. Hrala vo viac ako 90 filmoch.

Detstvo a mladosť 
Richardsonová sa narodila v meste Southport, v Spojenom kráľovstve. Už od malička vystupovala v rôznych školských predstaveniach a rada vystupovala pred publikom.

Kariéra 
Richardsonová študovala na Bristol Old Vic Theatre School po boku Daniela Day-Lewisa.

Má za sebou úspešnú a rozsiahlu divadelnú kariéru. Prvýkrát vystúpila v Manchester Library Theatre v roku 1979.

V roku 1985 debutovala vo filme Dance with a Stranger po boku Ruperta Everetta. V roku 1987 odmietla úlohu Alex v dráme Fatal Attraction, ktorú neskôr získala Glenn Closová.

V roku 1992 hrala v dráme Damage po boku Juliette Binocheovej, kde za svoj herecký výkon získala nomináciu na Academy Awards a získala cenu BAFTA.

V roku 1995 získala znovu nomináciu na Academy Awards, tentokrát za film Tom & Viv. V roku 1999 prijala úlohu Lady Van Tassel v mysterióznej dráme Tima Burtona Ospalá diera.

V roku 2002 stvárnila sestru Virginie Woolfovej v oscarovej dráme The Hours. V rovnakom roku si zahrala trojitú rolu v trileri Spider.

V roku 2010 hrala vo filme Made in Dagenham spolu so Sally Hawkins. V roku 2014 stvárnila menšiu rolu vo vojnovej dráme Testament of Youth. V rovnakom roku si tiež mala zahrať vo filme Angeliny Jolie Vládkyňa zla, ale jej scény boli z filmu neskôr vystrihnuté.

V roku 2017 stvárnila manželku Winstona Churchilla v životopisnej dráme Churchill.

Súkromný život 
Richardsonová žije v západnom Londýne. Medzi jej záľuby patrí sokoliarstvo, kreslenie, prechádzky, záhradkárčenie či móda. Je známa pre svoj nenáročný a jednoduchý spôsob života. Miluje zvieratá a má doma dve mačky a jedného psa. Podporuje tiež niekoľko charitatívnych organizácii. Nie je vydatá a nemá deti.

Iné projekty

Zdroj 

Anglické divadelné herečky
Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Anglické rozhlasové herečky
Anglické dabingové herečky
Rozprávači audiokníh
Držitelia ceny BAFTA
Držitelia ceny Zlatý glóbus
Držiteľky ceny BAFTA za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe
Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe v seriáli, miniseriáli alebo televíznom filme
Sally Hawkinsová

Sally Cecilia Hawkins (* 27. apríl 1976, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka. Je držiteľkou mnohých ocenení vrátane ceny Zlatý glóbus a Golden Bear za najlepšiu herečku. Bola nominovaná dva krát na Academy Awards.

Životopis 
Narodila sa v rodine autorov a ilustrátorov detských kníh, Jacqui a Colina Hawkinsonových. Navštevovala dievčenskú školu Jamesa Allena a v roku 1998 absolvovala herectvo na Royal Academy of Dramatic Art.

Kariéra 
Svojou kariéru začala ako divadelná herečka. Objavila sa v projektoch ako je Rómeo a Júlia, Mnoho kriku pre nič a Sen noci svätojánskej. V roku 2010 sa objavila v broadwayskej hre Živnosť pani Warrenovej. V divadle Royal Court si v roku 2012 zahrala v hre Constellations.

Prvú väčšiu rolu si zahrala vo filme režiséra Mika Leigha, s názvom All or Nothing v roku 2002. V spolupráci s Leighom pokračovala, v roku 2004 si zahrala vedľajšiu úlohu vo filme Vera Drake a v roku 2008 si zahrala hlavnú rolu vo filme Happy-Go-Lucky. Za rolu vo filme Happy-Go-Lucky získala ceny Zlatý glóbus a Golden Bear na Berlínskom medzinárodnom filmovom festivale.

Ďalej si zahrala vo filmoch Made in Dagenham (2010) a Paddington (2014). Zahrala si vo dvoch filmoch Woodyho Allena, Cassandra's Dream (2007) a Jasmínine slzy (2013), za výkon vo filme získala nomináciu na Oscara a Filmovú cenu Britskej akadémie. V roku 2017 si zopakovala rolu Mary Brown vo filme Paddington 2 a zahrala si rolu Elisy Esposito vo fantazijným filme The Shape of Water. Za rolu získala nomináciu na Oscara a Filmovú cenu Britskej akadémie.

Osobný život 
V januári 2018 prezradila, že trpí ochorením nazývaným lupus.

Iné projekty

Zdroj 

Anglické divadelné herečky
Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Anglické dabingové herečky
Anglické rozhlasové herečky
Držitelia ceny Zlatý glóbus
Anglické osobnosti írskeho pôvodu
Osobnosti z Londýna
Rozprávači audiokníh