joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jiří Drahoš

Jiří Drahoš (* 20. február 1949, Český Těšín) je český vedec, fyzikálny chemik, univerzitný profesor a kandidát na úrad prezidenta Českej republiky v roku 2018.

Životopis 
Detstvo prežil v Jablunkove v Sliezsku, kde v roku 1967 maturoval na strednej všeobecnovzdelávacej škole. O päť rokov neskôr vyštudoval fyzikálnu chémiu na Vysokej škole chemicko-technologickej v Prahe a následne nastúpil do Ústavu chemických procesov Česko-slovenskej akadémie vied. V odbore chemické inžinierstvo sa habilitoval v roku 1994 a deväť rokov potom bol menovaný profesorom. V období 2009 až 2017 zastával funkciu predsedu Akadémie vied Českej republiky.

V októbri 2012 mu prezident Českej republiky Václav Klaus udelil Medailu za zásluhy o štát v oblasti vedy. Čestné doktoráty obdržal od Slovenskej technickej univerzity a Univerzity v Kóbe.

Kandidatúra na prezidenta Českej republiky 
Dňa 28. marca 2017 verejne oznámil svoj záujem kandidovať v prezidentských voľbách 2018. V novembri 2017 sa vďaka 141 234 podpisom od občanov stal jedným z deviatich prezidentských kandidátov.

Prezentuje sa hlavne ako osobnosť s ambíciou spájať spoločnosť, konať v duchu ústavy a pozdvihovať českú vedu a vzdelávanie. Medzi Drahošove hlavné vízie patrí aktívna úloha Česka v rámci Európskej únie, jej ukotvenie na Západe, zodpovedný prístup ku krajine a životnému prostrediu, podpora ľudskej vynaliezavosti a tvorivosti ako jediného „obnoviteľného zdroja“ českého bohatstva.

V prvom kole volieb sa umiestnil na druhom mieste so ziskom 1 369 601 hlasov (26,6 %). Spolu s Milošom Zemanom, od ktorého ho delil rozdiel 615 946 hlasov, postúpil do druhého kola. V druhom kole získal 48,63% hlasov, za prezidenta bol zvolený Miloš Zeman.

Osobný život 
Je ženatý, s manželkou Evou (* 1951), s ktorou sa zoznámil počas štúdia v Prahe, majú dve dcéry – Radku (* 1979) a Lenku (* 1981). Eva Drahošová pracovala ako knihovníčka, naposledy v knižnici Výzkumného ústavu vodohospodářského T.G. Masaryka. V čase vyhlásenia prezidentskej kandidatúry svojho manžela bola už sedem rokov na dôchodku.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Zoznam vedeckých publikácii
 Profil na stránkách AV ČR
 Profil na stránkách VŠCHT při příležitosti udělení medaile Emila Votočka
 
 „Slušňácká“ důstojnost i hravá rozvernost

Zdroj 

Českí chemici
Českí vysokoškolskí pedagógovia
Českí univerzitní profesori
Pracovníci Československej akadémie vied
Predsedovia Akadémie vied Českej republiky
Kandidáti na prezidenta Českej republiky (2018)
České osobnosti poľského pôvodu
Nositelia Medaily Za zásluhy (Česko)
Absolventi Vysokej školy chemicko-technologickej v Prahe
Brajgel

Brajgel je slovenská komunitná hudobná skupina z Malých Karpát.

„Poézia je, keď emócia našla svoju myšlienku a myšlienka našla slová“ – v tejto definícii poézie od básnika Roberta Frosta nachádza Brajgel analógiu k charakteristike svojej hudobnej tvorby. Sú kapelou s poéziou v mozgu.

Brajgel je rezidentom v Pezinku a Modre, kde sa okrem pravidelného koncertovania všetci členovia aktívne podieľajú na organizovaní občianskeho a kultúrneho života aj v širšom kontexte (David Bowie Tribute, Koncert pre Jána a Martinu, medzinárodný festival poézie Feliber Poetry, Literárne večery, diskusie, výstavy a. i.).

V marci 2017 vydali debutový eponymný album Brajgel, ktorého súčasťou je aj poviedka Petra Pavlaca Nočný spev rúk a videoklip k piesni Rieky a jazerá.

Skupina bola prezentovaná v relácii Umenie (RTVS) a v relácii Ars Litera (Rádio Devín).

Brajgel vznikol v decembri 2013 v Pezinku a aktuálne funguje v zložení: Veronika Němcová (spev), Patrik Lančarič (texty, gitara, klávesy), Marian Lučenič (bicie), Erik Kern (klávesové nástroje), Adam Jánoš (basová gitara).

Diskografia 
 Brajgel (2017, Artforum Pezinok)
 Geometria samoty (2019, Artforum Pezinok)

Aktuálna zostava 
 Veronika Němcová – spev
 Patrik Lančarič – texty, gitara, syntetizátor, vokály
 Erik Kern – klávesové nástroje, vokály
 Marian Lučenič – bicie, perkusie
 Adam Jánoš – basová gitara

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna web stránka
 Brajgel na Bandcamp
 Brajgel na Bandzone.cz
 Brajgel na SoundCloud
 Brajgel na YouTube

Slovenské hudobné skupiny
Slovenské alternatívnorockové hudobné skupiny
Slovenské indierockové hudobné skupiny
Slovenské poprockové hudobné skupiny
Slovenské popové hudobné skupiny
Slovenské rockové hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 2013
Brajgel (album)

Brajgel je debutový štúdiový album slovenskej skupiny Brajgel z roku 2017.

Zoznam skladieb 
 „Šťastie“
 „Rieky a jazerá“
 „Štátny sviatok“
 „Havrany nad obilným poľom“
 „Tajná láska“
 „Melanchólia“
 „Krídla slávy“
 „Pena dní“
 „Duša sa lásky nebojí“
 „Koza rohatá“
 „Tetované na duši“
 „Zamatová Odysea“
 „Nočný spev rúk“ (poviedka)

Súčasťou albumu Brajgel je aj nádherná poviedka Petra Pavlaca „Nočný spev rúk“. V tejto poviedke vytvoril Pavlac akési pomyselné bruegelovské plátno, v ktorom sa všetky pesničky albumu ocitajú spolu v jednom neobyčajnom príbehu.

Autorstvo 
Hudba a texty:
 1. - 6., 8. - 12. (Brajgel / Patrik Lančarič)
 7. (Patrik Lančarič, Veronika Němcová / Patrik Lančarič)

Zostava 
 Veronika Němcová - spev
 Patrik Lančarič - gitary, syntetizátor, vokály
 Richard Molnár - basová gitara, vokály
 Erik Kern - klávesové nástroje, vokály, perkusie
 Marian Lučenič - bicie, perkusie

Hostia 
 Stanka Apfelová, Erik Horák, Kamil Mikulčík
 Pišta Vandal Chrappa, Tomáš Benko, Viktor Hidvéghy

Výroba 
 Nahraté: v štúdiu Lososound, Bratislava
 Mix: Erik Horák, Lososound
 Mastering: Jiří Paška / Ecson Waldes, BIOTECH STUDIO, Praha
 Cover design: Jano Wajcko Vajsábel
 V roku 2017 vydalo Artforum Pezinok.

Hudobné albumy z 2017
Albumy skupiny Brajgel
Mária Anna Portugalská

Mária Anna Portugalská (* 13. júl 1861, Bronnbach an der Tauber, Nemecko† 31. júl 1942, New York, New York, USA) bola portugalská infantka z rodu Braganza a luxemburská veľkovojvodkyňa.

Životopis 
Narodila sa ako piata dcéra zvrhnutého portugalského kráľa Michala I. (žijúceho v rakúskom exile) a jeho manželky Adelaidy Löwensteinskej.

21. júna 1893 sa na zámku Fischhorn vydala za Viliama, následníka luxemburského trónu. Hoci Viliam bol na rozdiel od nej protestant, snúbenci sa dohodli, že ich deti budú vychovávané v katolíckej viere.

Dňa 17. novembra 1905 zomrel Viliamov otec Adolf a Viliam sa stal vládnucim veľkovojvodom. Od 19. novembra 1908 ho kvôli ťažkej chorobe zastupovala ako regentka a po jeho smrti 15. februára aj ich maloletú dcéru Máriu Adelu, a to až do 18. júna 1912.

Po nemeckej okupácii Luxemburska 10. mája 1940 odišla rodina do exilu.

Zomrela 31. júla 1942 v New Yorku; dnes je pochovaná vo vojvodskej krypte luxemburskej katedrály Notre-Dame.

Deti 
Mária Anna a Viliam mali šesť dcér
 Mária Adela (* 1894† 1924)
 Šarlota (* 1896† 1985)
 Hilda Žofia (* 1897† 1979)
 Antoinetta (* 1899† 1954)
 Alžbeta Mária (* 1901† 1950)
 Žofia Karolína (* 1902† 1941)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Nassau-Weilburg
 Maria Anna do Carmo de Bragança

Zdroj 

Princezné
Regentky
Regenti Luxemburska
Neofyt

Neofyt alebo neofyta môže byť:
v náboženstve a pod.: 
nový prívrženec nejakej viery (najmä v kresťanstve) 
novokresťan, ktorý prestúpil v období raného kresťanstva na kresťanskú vieru z iných náboženstiev, pozri neofyt (rané kresťanstvo)
práve pokrstený (dospelý) kresťan, novokrstenec, pozri pod krst
v mníšskom ráde: novic resp. nový člen, pozri napr. novic
v duchovnom rytierskom ráde: osoba uchádzajúca sa o prijatie do rádu a každý rytier v prvom roku
v tajnom spolku (napr. u slobodomurárov): novoprijatý člen, pozri neofyt (tajné spolky)
 nový prívrženec nejakej ideológie alebo nejakého svetonázoru
zastarano: nováčik

Neofyt môže byť v botanike aj:
dnes: nepôvodný druh rastliny (okrem čisto kultúrnych rastlín), ktorý sa na uvažované územie (podľa niektorých definícií: len na územie v Európe) dostal (podľa niektorých starších definícií: len neúmyselne dostal) po roku 1492/1500 (resp. podľa niektorých starších definícií: v mladšom historickom období alebo kedykoľvek v historickom období), v užšom zmysle len ak je na tomto území aj udomácnený (naturalizovaný); opak: archeofyt (v užšom zmysle je opakom aj efemerofyt), synonymá: kenofyt, neosynantrop, pozri neofyt (novodobý nepôvodný druh)
pôvodne (Thellung 1918/1919): nepôvodný druh rastliny, ktorý je udomácnený (naturalizovaný), trvalo sa vyskytuje na prirodzených stanovištiach uvažovaného územia a na uvažované územie sa dostal v botanicky historickej dobe (t. j. v dobe, keď jeho nedomáci pôvod možno doložiť priamymi metódami); opak: epekofyt a efemerofyt; synonymá: neoindigenofyt, neofytický agriofyt, agriofytický neofyt, agrioneofyt, neo-agriofyt,  nepresne: agriofyt, pozri neoindigenofyt

Referencie
Viliam IV. Oranžský

Viliam IV. Oranžský (), * 1. september 1711, Leeuwarden, Holandsko† 22. október 1751, Haag) bol oranžský princ a prvý dedičný miestodržiteľ republiky Spojených provincií holandských.

Živitopis 
Bol druhým dieťaťom a jediným synom Jána Viliama Frisa, princa oranžsko-nasavského (hlavy frízskej línie dynastie Oranžsko-nasavskej) a jeho manželky Márie Lujzy Hessensko-kasselskej. Narodil sa ako pohrobok šesť týždňov po smrti svojho otca, po ktorom zdedil úrad miestodržiteľa Frízska a miestodržiteľa Groningenu (obe pod regentsvom svojej matky do roku 1731) a v roku 1722 bol zvolený takisto miestodržiteľom provincie Geldern.

V roku 1733 sa stal rytierom Podväzkového radu. V roku 1739 zdedil územia patriace formálne línii Nassau-Dillenburg, v roku 1743 zdedil aj územie línie Nassau-Siegen.

V apríli 1747 vpadla do Flámska francúzska armáda. S cieľom potlačiť vnútorné konflikty medzi rôznymi frakciami bol Viliam menovaný dedičným generálnym miestodržiteľom všetkých siedmich Zjednotených provincií (ako v mužskej, tak v ženskej línii). Viliam spolu s rodinou presídlil z Leeuwardenu do Haagu. Hoci mal dovtedy len málo skúseností so záležitosťami správy a vlády, získal vzápätí u Holanďanov značnú popularitu. Zrušil dodatkové dane, ktoré dávali príležitosť k nelegálnemu obohacovaniu. Stal sa generálnym riaditeľom Východoindickej spoločnosti a podporoval najbohatšiu vrstvu, čo ešte viac prehĺbilo rozdiely medzi bohatými a chudobnými.

Úrad generálneho miestodržiteľa celého Holandska zastával až do svojej smrti v roku 1751 v Haagu.

Manželstvo a potomkovia 
25. marca 1734 sa oženil s Annou Hannoverskou, Princess Royal, najstaršou dcérou britského kráľa Juraja II. a jeho manželky Karolíny z Ansbachu. Z manželstva vzišlo päť potomkov, štyri dievčatá a najmladší chlapec, z nich iba tretia dcéra a syn sa dožili dospelosti:
 Mŕtvo narodená dcéra (19. december 1736)
 Mŕtvo narodená dcéra (22. december 1739)
 Karolína (* 28. február 1743† 6. máj 1787) ∞ 1760 knieža Karol Kristián Nasavsko-weilburský
 Anna (* 15. november 1746† 29. december 1746)
 Viliam V. (* 8. marec 1748† 9. apríl 1806) ∞ 1767 princezná Vilhelmína Pruská

Iné projekty

Externé odkazy 
 Princovia Nassau-Dietz a princovia Oranžskí
 Kráľovský dom Veľkej Británie a kráľovský dom Írska

Zdroj 

Miestodržitelia
Oranžsko-nasavská dynastia
Rytieri Podväzkového radu
Protestantskí panovníci
Osobnosti z Leeuwardenu
Bad Ems

Bad Ems je kúpeľné mesto v nemeckej spolkovej krajine Porýnie-Falcko na rieke Lahn, administratívne centrum okresu Rhein-Lahn.

K 31. decembru 2015 tu žilo 9 229 obyvateľov.

Poloha 
Bad Ems sa nachádza cca 40 km západne od biskupského mesta Limburg an der Lahn a cca 20 km východne od Koblenzu. Leží na oboch brehoch rieky Lahn, na juhu ho obklopuje pohorie Taunus, na severe Westerwald. Okrem toho sa vyznačuje krásnym okolím, ktoré vytvára kľukaté riečne údolie.

Dejiny 
V rímskej dobe sa v priestore dnešného centra nachádzal kastel po ktorom sa však nezachovali žiadne pozostatky. V okolí sú dodnes viditeľné zvyšky antického limitu, oddeľujúceho v 1. - 3. storočí provincie rímskeho impéria od slobodnej Germánie.

Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 880. V roku 1324 mu cisár Ľudovít IV. udelil mestské práva. Roku 1913 bol mestu pridaný dodatočný názov Bad (kúpele).

V 16. a 17. storočí nadobudol Bad Ems význam ako kúpeľné mesto a v 19. storočí sem zavítala celá rada vtedajších prominentných osobností, napr. ruskí cári Mikuláš I. a Alexander II., cisár Viliam I., alebo umelci ako Richard Wagner či Dostojevskij.

V roku 1870 bola z kúpeľov odoslaná emžská depeša, ktorá napomohla k rozpútaniu prusko-francúzskej vojny.

V roku 1947 sa stal Bad Ems sídlom Štatistického úradu spolkovej krajiny Porýnie-Falcko a roku 1969 sídlom novozaloženého okresu Rhein-Lahn.

V okolí mesta sa dlhú dobu ťažili striebro, olovo, meď a zinok.

Demografia 
Údaje z rokov 1871 až 1987 pochádzajú zo sčítania obyvateľstva:

Najvyšší počet obyvateľov bol v roku 1977 - 10 332.

Partnerské mestá 
  Blankenfelde-Mahlow, Nemecko
  Cosne-Cours-sur-Loire, Francúzsko
  Droitwich Spa, Spojené kráľovstvo

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Kúpeľné mesto Bad Ems a Lahnhöhenweg

Mestá v Porýní-Falcku
Kúpele v Nemecku
Karol Fridrich Bádenský

Karol Fridrich Bádensky (* 22. november 1728, Karlsruhe, Nemecko† 10. jún 1811, tamže) bol zjednotiteľ Bádenska, markgróf bádensko-durlašský (17381771), bádensko-bádensky (17611771), neskôr markgróf bádensky (17711803/1806), ešte neskôr kurfirst bádensky (18031806) a nakoniec prvý bádensky veľkovojvoda (18061811).

Životopis 
Narodil sa ako starší z dvoch synov dedičného princa Fridricha Bádensko-durlašského a Amálie Nasavsko-dietzskej.

Vláda 
Bádensko bolo od 12. storočia po väčšinu času s krátkymi výnimkami rozdelené medzi vetvy rodu Zähringenovcov. V roku 1771 sa Karol Fridrich ako markgróf Bádenska-Durlachu rozhodol, potom čo zdedil susedné markgrófstvo Báden-Bádensko, prijať dlhšiu dobu nepoužívaný titul markgrófa bádenského a postupne zjednotiť Bádensko vrátane okolitých biskupstiev, čo sa mu definitívne podarilo medzi rokmi 18051810.

V roku 1803 mu Napoleon Bonaparte udelil kurfirstský hlas (v tom čase ním zjednocované Bádensko malo menej ako polovicu z budúceho územia). Bádenské markgrófstvo a zároveň kurfirstvo zaniklo v roku 1806 povýšením na veľkovojvodstvo a zánikom Svätej ríše rímskej.

Deti 
28. januára 1751 sa oženil s Karolínou Lujzou Hesensko-darmstadtskou (* 1723† 1783). Narodilo sa im päť detí:
 Karol Ľudovít (* 14. február 1755† 16. december 1801) ∞ 1775 landgrófka Amália Hesensko-darmstadtská (* 1754† 1832)
 Fridrich (* 29. august 1756† 28. máj 1817) ∞ 1791 princezná Lujza Nasavsko-usingenská (* 1776† 1829)
 Ľudovít I. (* 9. február 1763† 30. marec 1830) ∞ 1818 grófka Katharina Werner von Langenstein
 syn (*/† 29. júl 1764)
 Luise Auguste (* 8. január 1767† 11. január 1767)

24. novembra 1787 uzavrel morganatické manželstvo s Lujzou Karolínou z Hochbergu (* 1768† 1820). Mali päť detí:
 Leopold I. (* 29. august 1790† 24. apríl 1852) ∞ Žofia Vilhelmína Švédska (* 1801† 1865)
 Viliam (* 8. apríl 1792† 11. október 1859) ∞ Alžbeta Alexandra Württemberská (* 1802† 1864)
 Friedrich Alexander (* 10. jún 1793† 18. jún 1793)
 Amália (* 26. január 1795† 4. september 1869) ∞ 1818 knieža Karol Egon II. z Fürstenbergu (* 1796† 1854)
 Maximilian (* 8. december 1796† 6. marec 1882)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 deutschemonarchie.de – Karl Friedrich von Baden
 Klopstock und Karl Friedrich von Baden

Zdroj 

Protestantskí panovníci
Princovia
Osobnosti z Karlsruhe
Karolína Lujza Hesensko-darmstadtská

Karolína Lujza Hesensko-darmstadtská (* 11. júl 1723, Darmstadt, Nemecko† 8. apríl 1783, Paríž, Francúzsko) bola bádenská markgrófka, amatérska umelkyňa, vedkyňa, zberateľka a salonierka.

Životopis 
Narodila sa ako dcéra Ľudovíta VIII. Hesensko-darmstadtského a Šarloty z Hanau-Lichtenberg. 28. januára 1751 sa vydala za bádenského markgrófa Karola Fridricha Bádenského.

Je popisovaná ako učená, hovorila piatimi jazykmi, písala si s Voltairom a urobila z Karslruhe kultúrne centrum Nemecka, ktoré okrem iných navštívil Johann Gottfried von Herder, Johann Kaspar Lavater, Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich Gottlieb Klopstock, Christoph Willibald Gluck a Christoph Martin Wieland. Bola členkou markgrófského dvorného orchestra, dánskej akadémie výtvarných umení, kreslila, maľovala vodovými farbami a v paláci v Karlsruhe mala laboratórium. Carl Linné pomenoval Glückskastanie Carolinea Princeps L. po nej a Friedrich Wilhelm von Leysser pre ňu zbieral rastliny. Podporovala a riadila továreň na mydlo a sviečky.

Jej zdravotný stav sa zhoršil v roku 1779 a 8. apríla 1783 zomrela na výlete so svojím synom.

Deti 
 Karol Ľudovít (* 14. február 1755† 16. december 1801) ∞ 1775 landgrófka Amália Hesensko-darmstadtská (* 1754† 1832)
 Fridrich (* 29. august 1756† 28. máj 1817) ∞ 1791 princezná Lujza Nasavsko-usingenská (* 1776† 1829)
 Ľudovít I. (* 9. február 1763† 30. marec 1830) ∞ 1818 grófka Katharina Werner von Langenstein
 syn (*/† 29. júl 1764)
 Luise Auguste(* 8. január 1767† 11. január 1767)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Karoline-Luise von Baden. Kunst und Korrespondenz.
 En Voyage - Die Europareisen der Karoline Luise von Baden, Generallandesarchiv Karlsruhe
 Die Meister-Sammlerin Karoline Luise von Baden
 Pia Fruth: Markgräfin Karoline Luise von Baden

Zdroj 

Hesensko-darmstadtskí
Saloniérky
Nemeckí entomológovia
Marie Louise Coleiro Preca

Marie Louise Coleiro Preca (* 7. december 1958, Qormi, Malta) je maltská politička a od 4. apríla 2014 do 4. apríla 2019 deviata prezidentka Maltskej republiky.

Životopis 
Narodila sa v meste Qormi. Na maltskej univerzite získala titul BA v právnych a humanitných štúdiách (medzinárodné štúdium) diplom notára.

Po vstupe do Labouristickej strany pracovala ako členka Národnej exekutívy, asistentka generálneho tajomníka a neskôr generálna tajomníčka. Je zatiaľ jedinou ženou, ktorá sa vypracovala do takej vysokej politiky. Okrem toho bola tiež členkou Národnej kancelárie socialistickej mládeže (teraz Fórum mladých labouristov), ​​prezidentkou Ženského krídla strany (19962001), zakladajúcou členkou nadácie Ġużè Ellul Mercer a publicistkou v straníckom týždenníku Il-Helsien (v súčasnej dobe už zaniknutom).

V rokoch 19982014 bola poslankyňou maltského parlamentu. Ako členka opozícia zastávala post tieňovej ministerky sociálnej politiky a členky Stálej komisie sociálnych vecí od roku 1998. Od 11. marca 2013 do 29. marca 2014 zastávala funkciu ministerky pre rodinu a sociálnu solidaritu.

Potom čo Alfred Sant rezignoval na post predsedu Labouristickej strany v roku 2008 sa Coleiro Preca neúspešne pokúsila spochybniť novú voľbu predsedu strany.

Prezidentka 
1. marca 2014 prijala nomináciu na úrad prezidenta. Po odchode George Abela ju parlament dňa 1. apríla 2014 jednohlasne zvolil s nástupom od 4. apríla 2014. Vo veku 55 rokov sa stala najmladším maltským prezidentom a druhou ženou zastávajúcou úrad prezidenta po Agathe Barbare.

V roku 2014 založila Prezidentskú nadáciu pre všeobecné dobro spoločnosti, čo je nezisková konzultatívna a výskumná organizácia pomáhajúca maltským prezidentom uskutočňovať politiku sociálnej inklúzie a zvyšovania životnej úrovne obyvateľov.

V septembri 2016 dostala  ocenenie „priekopníčka zmeny“ na konferencii žien pri OSN za jej podiel na rodovej rovnosti a väčšom uplatnení žien v stredomorskom regióne. Výkonná riaditeľka žien pri OSN Lakshmi Puri opísala Coleiro Preca ako naozajstného víťaza rodovej rovnosti, nielen na Malte, ale v celom Commonwealthe.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Biografia 
 Times of Malta: Marie Louise Coleiro Preca

Zdroj 

Prezidentky
Maltské osobnosti
Juliet Millsová

Juliet Maryon Millsová (* 21. november 1941, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka a scenáristka.

V rokoch 19701971 hrala hlavnú úlohu v seriáli Nanny and the Professor. Preslávila sa najmä hlavnou rolou Tabithy Lenox v soap opere Passions. V rokoch 19992008 hrala v 990 epizódach tohto seriálu.

Roku 1975 získala cenu Emmy za rolu v seriáli QB VII. Nominovaná bola aj v roku 2005 za Passions. Dvakrát bola nominovaná tiež na Zlatý glóbus, roku 1971 za Nanny and the Professor a roku 1973 za film Nebožtíci žičia láske (Avanti!).

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
  
 Juliet Millsová na FDb.cz

Zdroj 

Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Anglické divadelné herečky
Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Divadelné herečky USA
Britskí tanečníci
Detskí herci
Držitelia ceny Emmy
Osobnosti z Londýna
Sikyón (mesto)

Sikyón bolo významné starogrécke mesto na severe polostrova Peloponéz, medzi Korintom a Achájou. V časoch Trójskej vojny (okolo roku 1200 pred Kr.) bolo mesto monarchiou, tá ale v 8. storočí vymizla a vyvinula sa z nej vláda aristokracie. V archaickom období sa tu vlády zmocnilo niekoľko tyranov (prvý Orthagoras v 7. stor. pred Kr., posledný Aischines v roku 560 pred Kr.) v klasickom období a i v 3. storočí pred Kr.  tu už prevládalo demokratické zriadenie (v polovici 3. storočia pred Kr. tu vládli tyrani). Mesto je známe svojím podielom na gréckom umení, pretože sa tu narodilo a pôsobilo veľa maliarov a sochárov (sikyónska škola). V helenistickom období bolo mesto sídlom Arata zo Sikyónu vojenského veliteľa a dlhoročného stratéga Achájskeho spolku.

Mesto ležalo na náhornej rovine a bolo geograficky chránené vysokým bralom. Blízko mesta, pod náhornou rovinou, je tok dvoch riek, ktoré mesto a okolie dobre zásobovalo vodou. Mesto bolo známe produkciou zeleniny a ovocia, bronzovou výrobou ale aj svojim štýlom obliekania.. Počas svojho najväčšieho rozmachu sa mesto skladalo z troch častí. Na vrchu bola akropola, mesto na úpätí a prístav na pobreží (ktorý bol dobre opevnený).

Významné osobnosti 
Aigialeus (21. storočie pred Kr.) legendárny zakladateľ
Tellis zo Sikyónu (8. storočie pred Kr.), bežec (olympijský víťaz v 708 pred Kr.)

Aristokles (6. storočie pred Kr.) sochár
Praxilla (5. storočie pred Kr.) poetka
Alypos zo Sikyónu (5. až 4. storočie pred Kr.) sochár

Pamfilos (4. storočie pred Kr.) maliar pôvodom z macedónskeho Amfipolisu, so svojim učiteľom Eupompom založili sikyonskú maliarsku školu 

Pausias (4. storočie pred Kr.) maliar
Eutychides (4. storočie pred Kr.) sochár
Lysippos (4. storočie pred Kr.) sochár

Sóstratos (4. storočie pred Kr.) trojnásobný olympijský víťaz v pankratiu v štvrtom storočí pred Kr.

Pythokles (3. storočie pred Kr.) olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 236 pred Kr.
Aratos zo Sikyónu (271 – 213 pred Kr.) stratég Achájskeho spolku

Referencie

Iné projekty

Pozri aj 
 Zoznam kráľov Sikyónu

Zdroj 

Sikyón
James Tissot

James Tissot (rodným menom Jacques-Joseph Tissot, * 15. október 1836, Nantes, Francúzsko† 8. august 1902, Chenecey-Buillon) bol francúzsky maliar, karikaturista a grafik, pôsobiaci v rokoch 1871 až 1882 v Londýne. Je známy predovšetkým ako maliar portrétov a scén zo života vyšších vrstiev viktoriánskej spoločnosti.

Životopis 
Narodil sa v zámožnej rodine. Maľbu študoval v Paríži, kde jeho hlavnými učiteľmi boli Hippolyte Flandrin a Louis Lamothe. Po roku 1863 sa začal venovať portrétom a rýchlo sa stal známym. V prusko-francúzskej vojne patril k obrancom Paríža a zapojil sa aj ako bojovník Parížskej komúny.

Po porážke povstania odišiel do Londýna, kde si rýchlo vybudoval povesť popredného spoločenského portrétistu. Od roku 1876 žil s rozvedenou Kathleen Newtonovou, často ju portrétoval a bol zrejme otcom jej syna Cecila Georgea Newtona. Po jej smrti v roku 1882 sa vrátil do Francúzska. Roku 1885 prežil náboženské obrátenie, stal sa horlivým katolíkom a po zvyšok života výtvarne spracovával biblické a náboženské témy.

Fotogaléria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
209 works by James Tissot at www.JamesTissot.org
James Tissot: The Life Of Christ. Exhibition at Brooklyn Museum 2009
Commentary on Tissot's etching of Kathleen Newton
Commentary on a portrait of Mrs. Newton
Biblical art by James Tissot

Zdroj 

Francúzski maliari
Grafici
Osobnosti z Nantes (Francúzsko)
Az-Zubára

Az-Zubára (-az-zubára) alebo Zubára je opustené púštne mesto ležiace na severozápadnom pobreží Katarského polostrova, približne 105 km od katarského hlavného mesta Dauha. 

Az-Zubára bol kvitnúci perlový a obchodný prístav na brehoch Perzského zálivu. Je jedným z najväčších a najlepšie zachovaných obchodných miest z 18. a 19.storočia v zálive. Odhadovaný počet obyvateľov z tohto odbodbia je 6 až 9 tisíc. 

V roku 2013 bol Az-Zubára zapísaný na Zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 University of Copenhagen, Qatar Islamic Archaeology and Heritage Project 
 UNESCO's tentative list
 Al-Zubarah Pearl of the Past. A documentary from 2011

Zdroj 

Mestá v Katare
Lokality Svetového dedičstva v Katare
Bernie Mac

Bernie Mac, vlastným menom Bernard Jeffrey McCullough (* 5. október 1957, Chicago,,  Illinois, USA† 9. august 2008, tamže) bol americký herec a komik. 

Mal vlastnú televíznu šou The Bernie Mac Show (20012006), ktorá bola dvakrát nominovaná na Cenu Emmy. Jeho najznámejšou filmovou rolou bol Frank Catton vo filme Ocean's Eleven: Dannyho jedenástka a jeho dvoch pokračovaniach.

Životopis 
Narodil sa v Chicagu ako druhé dieťa Mary McCullough a Jeffrey Harrisona. Vychovávala ho matka (zomrela keď mal 16 rokov) a starí rodičia. Začal študovať na strednej škole Chicago Vocational High School. V roku 1973 sa po matkinej smrti presťahoval do Tampy kde študoval na Jesuit High School. Neskôr sa vrátil do Chicaga a maturoval v roku 1975 na Chicago Vocational. 

17. septembra 1977 sa oženi so svojou láskou zo strednej školy Rhondou Gore. V roku 1978 sa im narodila dcéra Ja'Niece. Pracoval vo varieté, sťahovacej službe a v UPS.

V roku 1992 debutoval vo filme Mo' Money.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
 Nekrológ na Aktualne

Zdroj 

Filmoví herci USA
Televízni herci USA
Komici USA
Televízni producenti USA
Osobnosti afroamerického pôvodu
Úmrtia na pneumóniu
Osobnosti zo Chicaga
Huntington Beach

Huntington Beach je mesto v Kalifornii v okrese Orange County na západnom pobreží USA. Podľa sčítania ľudu v roku 2010 malo 189 992 obyvateľov, vďaka čomu je štvrtým najväčším mestom v okrese.

Mesto je známe svojou viac ako 13,5 kilometrov dlhou plážou, miernym podnebím a výbornými podmienkami pre surfovanie. Z mesta pochádza mnoho známych hudobníkov a hudobných skupín, medzi inými kapely Avenged Sevenfold, The Offspring, The Vandals, Reel Big Fish alebo Hellogoodbye.

Osobnosti mesta 
 Buckethead (* 1969), gitarista a multiinštrumentalista
 Lauren German (* 1978), herečka
 The Rev (* 1981† 2009), hudobník a skladateľ

Partnerské mestá 
  Anjō, Japonsko 
  Manly, Austrália

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Zdroj 

Mestá v Kalifornii
Tytus Chałubiński

Tytus Chałubiński (* 29. december 1820, Radom, Poľsko† 4. november 1889, Zakopané) bol poľský lekár, profesor patológie, jeden z prvých vedcov, ktorí sa venovali tatranskej prírode.

Bol jeden zo zakladateľov Towarzystwa Tatrzańskiego a jeden z prvých bádateľov, ktorí sa venovali tatranskej prírode. Na jeho počesť nazvali vo Vysokých Tatrách Chałubińského bránu, Chałubińského vežičku, Kopu nad Chałubińského bránou a Sedlo nad Chałubińského bránou. Popularizátor Zakopaného, ktorý sa veľkou mierou zaslúžil o jeho rozvoj. Bol jeden z prvých priekopníkov tatranskej klimatickej liečby. Jeho pričinením Zakopané získalo koncom 19. storočia štatút klimatických kúpeľov.

Zo života 
Bol synom Szymona a Teodozie Wnorowskich. V Radome v roku 1838 ukončil Guberniálne gymnázium. V rokoch 18381840 študoval  medicínu na Lekársko–chirurgickej akadémii vo Vilniuse. Po zatvorení vilniuskej akadémie pokračoval v štúdiu na Univerzite v Tartu. Bol členom Konventu Polonia, akademickej spoločnosti poľských študentov. Lekársky diplom v odbore chirurgia získal v roku 1844 na Univerzite vo Würzburgu. Okrem medicíny študoval aj botaniku.

Od roku 1845 žil vo Varšave, pracoval v Evanjelickej nemocnici. Ako lekár pôsobil v Tomaszowe Mazowieckom. Bol účastníkom  Uhorskej revolúcie v roku 18481849 v Pešti. V roku 1849 sa stal tajomníkom Towarzystwa Lekarskiego Warszawskiego (Varšavskej lekárskej spoločnosti). V rokoch 18581871 bol profesorom na univerzite vo Varšave.

Vysoké Tatry poznal od roku 1852, ale pravidelne ich začal navštevovať v roku 1873. Býval v Zakopanom, ktoré mu prirástlo k srdcu. Usiloval sa, aby sa zo zapadnutej podtatranskej dediny stalo nielen kúpeľné mestečko, ale aj stredisko vysokohorského cestovného ruchu. Jeho činnosť v Zakopanom bola rôznorodá. Liečil ľudí trpiacich na pľúcne choroby, pomáhal im v čase cholerovej epidémie. Pomáhal zakladať slávnu rezbársku školu, pokladňu na požičiavanie peňazí, zakladal Towarzystwo Tatrzańske, pod Vysoké Tatry pozýval poľských vedcov, ktorí začali rozsiahle prírodovedné a etnografické výskumy. Sám sa vyznamenal ako vynikajúci znalec tatranských machov (na jeho počesť boli nazvané niektoré druhy rias: (Peridinium chalubinskii Woloszynska  a Chalubinskia tatrica), o ktorých napísal dve vedecké práce. Jeho veľkou zásluhou bolo, že dokázal pritiahnuť do spoznávania Tatier miestnych goralov, s ktorými sa vyberal do hôr, brával ich na vysokohorské túry nielen ako sprievodcov, ale ako spoločníkov hudobníkov a rozprávačov, ktorí účinkovali v spoločnosti jeho priateľov. Boli medzi nimi napríklad Jan Krzeptowski–Sabała, Bartolomej Obrochta a mnohí iní. Stanisław Witkiewicz, poľský maliar, architekt a spisovateľ ho nazval „Królem Tatr“.

Prvá manželka Tytusa Chałubińského bola Antonina Kozłowska. Po jej smrti sa oženil s  Annou Leszczyńskou. Z druhého manželstva mal syna Ludwika a dcéru Jadwigu, treťou manželkou bola jeho študentská láska Antonina Wilde. Pochovaný bol 8. novembra 1889 na Cmentarzu Zasłużonych (Cintoríne zaslúžilých) na Pęksowym Brzyzku v Zakopanom.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Poľskí lekári
Poľskí vedci
Poľskí univerzitní profesori
Zakopané
Osobnosti z Radomu
Kozol (národná prírodná rezervácia)

Kozol je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Malá Fatra.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Turie v okrese Žilina v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 91,58 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: Zachovalé územie s významnými prírodnými hodnotami -výraznými bralnatými zoskupeniami, prirodzenými lesnými fytocenózami na dvoch úplne odlišných typoch podložia s výskytom chránených, ohrozených a vzácnych druhov flóry, mäkkýšov a entomofauny.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Kozol, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Národné prírodné rezervácie v Žilinskom kraji
Chránené územia Národného parku Malá Fatra
Chránené územia v okrese Žilina
Turie
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 2018

Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 2016 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev Ázie v hádzanej mužov, ktoré organizuje Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konal sa v Suwone, v Kórejskej republike v dňoch od 18.28. januára 2018, za účasti rekordných 14 tímov. Pred turnajom sa odhlásilo družstvo Iraku. Nováčikom turnaja boli až 3 družstvá: popri Bangladéši aj dvaja oceánski zástupcovia, ktorých AHF prizvalaAustrália a Nový Zéland. Kórejská republika organizovala ázijský šampionát mužov druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 1983, v Soule. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: Suwon Gymnasium a Seo-Suwon Chilbo Gymnasium. Titul obhájil , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .

Tento šampionát zároveň slúžil ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré organizuje Nemecko s Dánskom. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.

Účastníci

Arény

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Skupina D

Nadstavbové skupiny o 1.8. miesto

Skupina 1

Skupina 2

Nadstavbové skupiny o 9.14. miesto

Skupina 3

Skupina 4

Play-off

Stretnutie o 13. miesto

Stretnutie o 11. miesto

Stretnutie o 9. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Ázijskej hádzanárskej federácie /
 Oficiálna stránka Juhokórejskej hádzanárskej federácie

Zdroje 
 Majstrovstvá Ázie 2018 na stránke Ázijskej hádzanárskej federácie 
 Majstrovstvá Ázie 2018 na stránke todor66.com 
 Majstrovstvá Ázie 2018 na stránke the-sports.org 
 Majstrovstvá Ázie 2018 na stránke Juhokórejskej hádzanárskej federácie 

Hádzaná v 2018
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov
Hádzaná
Majstrovstvá Afriky v hádzanej mužov 2018

Majstrovstvá Afriky v hádzanej mužov 2018 bol v poradí 23. turnaj majstrovstiev Afriky v hádzanej mužov, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konal sa v Libreville, v Gabone v dňoch od 17.27. januára 2018, za účasti 10 tímov. Gabon sa stal desiatou krajinou, ktorá hostila africký šampionát mužov, z toho po Angole a Kongu iba treťou krajinou zo Strednej Afriky. 
Zápasy sa uskutočnili v novovybudovanej aréne Palais des Sports de Libreville s kapacitou 5 358 miest. Titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z .

Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré organizuje Nemecko s Dánskom. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.

O dejisku turnaja v roku 2018 rozhodlo predstavenstvo CAHB na svojom zasadnutí v Alžíri 26. januára 2016, kedy sa rozhodlo aj o dejisku turnaja v roku 2020.

Účastníci

Nasadenie do výkonnostných košov

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play-off

Stretnutie o 9. miesto

Štvrťfinále

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Africkej hádzanárskej konfederácie /

Zdroje 
 Majstrovstvá Afriky 2018 na stránke Africkej hádzanárskej konfederácie 
 Majstrovstvá Afriky 2018 na stránke todor66.com 
 Majstrovstvá Afriky 2018 na stránke the-sports.org 

Hádzaná v 2018
Muži
Hádzaná
2018 v Gabone
Henrich II. (Svätá rímska ríša)

Henrich II. (* 6. máj 973/978, Bad Abbach alebo Hildesheim† 13. júl 1024, Grona) bol posledný rímsky kráľ (od roku 1002) a cisár Svätej ríše rímskej (od roku 1014) zo saskej dynastie Liudolfovcov.

Životopis 
Bol synom bavorského vojvodu Henricha II. ktorého nástupcom sa stal v roku 995. Od raného detstva mal úzke styky s cirkvou a dostal výchovu v katedrálnej škole v Hildesheime. Okolo roku 1000 sa oženil s Kunhutou, dcérou luxemburského grófa Siegfried I.

Rímskym kráľom sa stal po smrti svojho bratranca z druhého kolena cisára Otta III. aj napriek silnej internej opozícii. Kráľom bol korunovaný 7. júna 1002 v Mainzi. Jedným z jeho radcov bol svätý Gothard.

Jeho vládu poznamenali najmä spory s posilneným poľským štátom, s ktorým bojoval už od roku 1003. Nepriateľstvo s Boleslavom Chrabrým bolo ukončené v roku 1018 budyšínským mierom, ktorým Poľsko získalo nezávislosť na cisárovi, držbu ríšskych lén Milska a Lužice a tiež Moravy. Naopak sa Henrichovi podarilo využiť slabosti českého štátu na prelome tisícročia; v novembri 1002 prijal Vladivoj české krajiny od cisára ako léno a posilnil tak väzbu Čiech na ríšu.

Henrichovym heslom bolo Restauratio imperii francorum - obnovenie franskej ríše, vzdal sa snahy o podrobenie všetkých štátov moci cisára a usiloval o posilnenie moci najmä na území za Alpami. Významnú úlohu zohral vo vzťahoch štátu a cirkvi. V rozvoji cirkevnej správy podporoval biskupov proti mníšskym rádom a pomáhal im získať svetskú vládu nad rozsiahlymi územiami. Presadzoval celibát kňazov a dbal na nededičnosť cirkevných úradov. V roku 1007 zriadil spolu so svojou manželkou biskupstvo v Bambergu, ktorý si tiež zvolil za svoje cisárske sídlo.

V rokoch 1013 - 1014 sa zdržiaval v Taliansku a 14. februára 1014 ho v Ríme korunoval pápež Benedikt VIII. na cisára.

So svojou manželkou Kunhutou nesplodil žiadne deti, podľa neskoršej legendy manželia údajne zložili sľub cudnosti. Zomrel po dlhšej chorobe 13. júla 1024 na falci Gron (zaniknutá falc v oblasti dnešného mesta Göttingen).

V roku 1146 bol vyhlásený za svätého. Roku 1200 bola kanonizovaná aj jeho manželka Kunhuta.

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Henrich II. na vitráži (14. storočie)

Zdroj 

Liudolfovci
Rímskonemeckí cisári
Nemeckí svätci a blahoslavení
Narodenia v 10. storočí
Úmrtia 13. júla
Úmrtia v 1024
Narodenia 6. mája
Ikra

Ikra je samičia pohlavná bunka, vajíčko rýb.

Väčšina morských rýb, bez ohľadu na systematickú príslušnosť alebo spôsob života, produkuje plávajúce (pelagické) ikry, ktoré sa po oplodnení voľne vznášajú na morskej hladine. U sladkovodných rýb sú naopak bežné neplavajúce ikry kladené na dno či iný substrát.

Samice niektorých druhov hadohlavcov krmia svoj poter za týmto účelom kladenými neoplodnenými ikrami.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Rozmnožovanie
Ryby (Osteichthyes)
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji mužov 2018

Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji mužov 2018 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev Európy v halovom pozemnom hokeji mužov, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konal sa v dňoch od 12.14. januára 2018 v Antverpách, v Belgicku, za účasti 8 tímov. Belgicko bolo organizátorom európskeho šampionátu mužov prvýkrát, v roku 1977 však hostilo ženský turnaj, v Bruseli. Všetky zápasy sa odohrali v Lotto Arena s kapacitou 7 000 divákov. Svoj druhý titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácim .

Kvalifikované družstvá 

Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k októbru 2017.

Aréna

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

2. fáza

Skupina o 5.8. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2018
 Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2018

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Európskej federácie pozemného hokeja 
 Oficiálna stránka Belgického zväzu pozemného hokeja

Zdroje 
 ME 2018 na stránke Európskej federácie pozemného hokeja 
 ME 2018 na štatistickej stránke Medzinárodnej federácie pozemného hokeja 
 ME 2018 na stránke Nemeckého hokejového zväzu 
 ME 2018 na stránke the-sports.org 

Pozemný hokej v 2018
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji
Pozemný hokej
Zastúpenie Európskej komisie na Slovensku

Európska komisia je na Slovensku zastúpená prostredníctvom miestnej kancelárie so sídlom v Bratislave. Svoje zastúpenia má Komisia  vo všetkých 28 členských krajinách EÚ, ako aj regionálne kancelárie v Barcelone, Belfaste, Bonne, Cardiffe, Edinburgu, Marseille, Miláne, Mníchove a vo Vroclave. Tieto zastúpenia a kancelárie informujú médiá a verejnosť o politikách EÚ a podávajú Európskej komisii správy o významných udalostiach v krajine.

Vedúcim Zastúpenia EK na Slovensku je od 1. januára 2018 Ladislav Miko, ktorý v tejto funkcii nahradil Dušana Chreneka.

Úlohy Zastúpenia EK na Slovensku 
 vysvetľovať širokej a odbornej verejnosti, aký vplyv budú mať politiky EÚ na Slovensku
 vystupovať v mene Európskej komisie na Slovensku
 sprostredkovávať informácie týkajúce sa EÚ vláde, ďalším orgánom a zainteresovaným subjektom na Slovensku
 informovať Komisiu v Bruseli o dôležitom politickom, hospodárskom a sociálnom vývoji na Slovensku
 poskytovať tlačové a mediálne služby - informácie pre médiá o vývoji tvorby politiky EÚ, ďalších udalostiach v Únii a rôznych podujatiach Zastúpenia Európskej komisie na Slovensku
 organizovať informačné aktivity a podujatia pre širokú aj odbornú verejnosť

Referencie

Externé odkazy 
 oficiálna stránka Zastúpenia Európskej komisie na Slovensku
 vysvetlenie nepravdivých správ www.euromyty.sk
 Facebook Zastúpenia Európskej komisie na Slovensku
 Twitter ZEK na Slovensku
 Instagram ZEK na Slovensku
 každodenné oficiálne tlačové správy vydávané Európskou komisiou
 voľne šíriteľný obrazový materiál z najaktuálnejších udalostí na pôde EÚ
 praktické rady o európskych právach pre podniky a občanov

Európska komisia
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien 2018

Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien 2018 bol v poradí 19. turnaj majstrovstiev Európy v halovom pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konal sa v dňoch od 19.21. januára 2018 v Prahe, v Česku, za účasti 8 tímov. Česko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 2014, tiež v Prahe. Všetky zápasy sa odohrali v Arene Sparta s kapacitou 3 000 divákov, ktorej výstavba bola dokončená v roku 2008. Svoj pätnásty titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z .

Kvalifikované družstvá 

Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k októbru 2017.

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

2. fáza

Skupina o 5.8. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2018
 Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2018

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Európskej federácie pozemného hokeja 
 Oficiálna stránka Českého zväzu pozemného hokeja

Zdroje 
 ME 2018 na stránke Európskej federácie pozemného hokeja 
 ME 2018 na štatistickej stránke Medzinárodnej federácie pozemného hokeja 
 ME 2018 na stránke Nemeckého hokejového zväzu 
 ME 2018 na stránke the-sports.org 

Pozemný hokej v 2018
Ženy
Pozemný hokej
Aless

Aless, vlastným menom Alessia Capparelli  (* 17. jún 1998, Bratislava) je slovenská hip-hopová speváčka a raperka.

V roku 2015 sa zúčastnila projektu Podzemgang a v tom istom roku vydala prvý sólový album 17.

V roku 2016 vydala skladby „Dieťa viny“ a „Skaparelli flow“. V roku 2016 bola nominovaná na Rukahore Music Awards a v roku 2017 na cenu OTO. 

V roku 2017 vydala druhý album s názvom 18, po ktorom nasledovali skladby „Sami sebou“, „Generácia II“ feat. s Delikom, „Prečo chcú“, „Neverím“, „Čakám“ a „Kráľovná noci“.

Krízový okamih jej kariéry nastal v januári 2018, kedy Alessia vydala na YouTube cover skladby "Rockstar" od Post Malone. Skladbu následne po niekoľkých minútach stiahla kvôli negatívnym ohlasom. V tom istom roku cestovala do Francúzska natočiť videoklip, kde mala nehodu na skútri. Tieto negatívne skúsenosti boli inšpiráciou pre niektoré skladby z jej albumu Druhá Šanca.

V apríli 2019 vydala tretí album s názvom Druhá šanca.

V septembri 2019 vydala prvú skladbu z plánovaného albumu, na ktorom spolupracuje s americkým raperom Raz Simone, s názvom „Southside“.

Slovenské hiphopové speváčky
Osobnosti z Bratislavy
Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2018

Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2018 bol v poradí 5. turnaj majstrovstiev Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konal sa v dňoch od 20.21. januára 2018 v meste Apače, v regióne Pomurska regija, v Slovinsku, za účasti iba 3 tímov. Nováčikom halových ME bolo družstvo domáceho Slovinska. Pôvodne sa malo zúčastniť aj družstvo Talianska. Víťazom turnaja sa stalo .

Najlepšie družstvo postúpilo v roku 2020 do II. divízie ME.

Kvalifikované družstvá 

Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k októbru 2017.

Výsledky

Základná skupina

Play-off

Finále

Konečné poradie

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien 2018
 Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2018

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Európskej federácie pozemného hokeja 
 Oficiálna stránka Slovinského zväzu pozemného hokeja

Zdroje 
 ME III. divízie 2018 na stránke Európskej federácie pozemného hokeja 
 ME III. divízie 2018 na štatistickej stránke Medzinárodnej federácie pozemného hokeja 

Pozemný hokej v 2018
Ženy
Pozemný hokej
2018 v Slovinsku
Poniklec veľkokvetý

Poniklec veľkokvetý (Pulsatilla grandis) je rastlina z čeľade iskerníkovité.

Je to pôvodný druh zo strednej a východnej Európy (Nemecko, Poľsko, Česko, Slovensko, Slovinsko, Maďarsko, Ukrajina, ...). Rastie na suchých a slnečných stanovištiach od nížin až podhorského vegetačného stupňa. Má výrazné modrokvitnúce zvonkovité kvety. V kvete (marec až apríl) dorastá do 25 cm.

Na území Slovenska je chránený (zraniteľný druh) – Patrí aj medzi druhy chránené Bernským dohovorom a NATURA 2000.

Je vysoko jedovatý, a vytvára srdcové toxíny a oxytoxíny, spomaľujúce srdcový tep. Požitie vedie k zníženiu krvného tlaku, hypotenzii a kóme.

Referencie

Iné projekty 

Iskerníkovité
Najmenej ohrozené druhy
Rastliny európskeho významu
Zákonom chránené rastliny na Slovensku
Jedovaté rastliny
Naturalizácia (právo)

Naturalizácia je „nadobudnutie štátneho občianstva cudzincom alebo bezdomovcom.“

Podmienky naturalizácie zvyčajne zahŕňajú: minimálny vek, dokázateľnú dobu pobytu, znalosť spoločnosti (teda napr. test z takýchto vedomostí), dôkaz dobrého správania a iný doklad integrácia – napr. rodinné väzby. Naturalizovaný občan má rovnaké práva ako občan, ktorý ich získal pri svojom narodení.

Referencie

Pozri aj 
 štátne občianstvo
 prisťahovalectvo

Iné projekty 

Medzinárodné právo
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2018

Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2018 bol v poradí 11. turnaj majstrovstiev Európy UEFA vo futsale, ktoré organizuje Európska futbalová únia (UEFA). Konal sa v dňoch od 30. januára10. februára 2018 v Ľubľane, v Slovinsku, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Francúzska. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Arena Stožice. Titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z . Portugalsko sa tak stalo iba štvrtým družstvom, ktoré získalo európsky futsalový titul.

Slovinsko získalo právo organizovať podujatie pred kandidatúrami Severného Macedónska a Rumunska vo voľbách UEFA na zasadnutí vo švajčiarskom Nyone 26. januára 2015. Po tomto turnaji sa upraví formát ME, keď sa bude organizovať v 4-ročných intervaloch; najbližšie to bude v roku 2022 a po novom už so 16 účastníkmi.

Kvalifikácia

Aréna

Nasadenie do výkonnostných košov 
Nasadenie bolo uskutočnené podľa rebríčku UEFA 2017/18 pre Majstrovstvá Európy za roky 2014 až 2016. Žrebovanie do skupín, ktoré sa uskutočnilo 29. septembra 2017, prebiehalo podľa nasledovných výkonnostných košov:

Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v oficiálnom rebríčku UEFA 2017/18.

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Skupina D

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka ME 2018 /
 Oficiálna stránka Európskej futbalovej únie 
 Oficiálna stránka Nogometna zveza Slovenije

Zdroje 
 ME 2018 na stránke Európskej futbalovej únie 
 ME 2018 na portáli futsalplanet.com 
 ME 2018 na stránke the-sports.org 

Futsal v 2018
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale
Futsal
2018 v Slovinsku
Šport v Ľubľane
Kvalifikácia v pozemnom hokeji žien na Ázijské hry 2018

Kvalifikácia v pozemnom hokeji žien na Ázijské hry 2018 bola kontinentálna kvalifikácia v pozemnom hokeji žien na turnaj multišportového podujatia Ázijských hier 2018, ktorú organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (AHF). Kvalifikácia sa konala v dňoch od 12.20. januára 2018 v Bangkoku, v Thajsku, za účasti 7 tímov. Turnaj sa skladal iba zo základnej časti. Na Ázijské hry sa kvalifikovali 4 najlepšie družstvá.

Účastníci 
 
 Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k 12. decembru 2017.

Priama účasť na Ázijských hrách 
Priamu účasť si zabezpečilo 5 najlepších družstiev z predchádzajúceho turnaja Ázijských hier:

Výsledky

Konečné poradie

Referencie

Pozri aj 
 Kvalifikácia v pozemnom hokeji mužov na Ázijské hry 2018

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Ázijskej federácie pozemného hokeja 
 Oficiálna stránka Thajskej asociácie pozemného hokeja (po thajsky)

Zdroje 
 Ázijská kvalifikácia na stránke Ázijskej federácie pozemného hokeja 
 Ázijská kvalifikácia na štatistickej stránke Medzinárodnej federácie pozemného hokeja 

Pozemný hokej v 2018
Pozemný hokej na Ázijských hrách
Pozemný hokej