joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Troskotovický dolní rybník

Troskotovický dolní rybník je prírodná pamiatka ev. č. 1918 východne od mestečka Troskotovice v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.

Ochrana 
Predmetom ochrany je rybník s tŕstim a brehovými porastmi, veľká druhová diverzita živočíšnych druhov, ktoré sú viazané na ekosystém plytkej vodnej plochy a priľahlé litorálne porasty. Bohatá ornitologická lokalita.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Brno-venkov

Externé odkazy  
 Stručne o lokalite na vyletnik.cz
 Stránka geoview.info

Zdroj 

Chránené územia v okrese Brno-venkov
Rybníky v Česku
Povodie Jihlavy
Templštejn (okres Znojmo)

Templštejn je zrúcanina hradu vzdialená asi 3 km od centra obce Jamolice pri Moravskom Krumlove. Nachádza sa na skalnatom ostrohu nad pravým brehom rieky Jihlavy. Je to jeden z mála hradov založený na Morave Rádom templárov.

Sú dochované zvyšky paláca, časť plášťového opevnenia, brána a studňa. Pred areálom hradu na kopci je tiež ruina neskôr založeného štítového múru. Nádvoria sú pokryté niekoľkometrovou vrstvou sutín. Žiadny rozsiahlejší a systematický archeologický prieskum sa tu neuskutočnil.

História hradu 
Sídlo rádu templárov v neďalekých Jamoliciych sa spomína už v roku 1279. Hrad Templštejn bol založený neskôr medzi rokmi 1281-1298. Pôvodne išlo o hrad s rozmermi 40 a 30 metrov. Toto jadro sa však začalo časom rozširovať. K rozširovaniu došlo až za neskorších majiteľov, pretože v roku 1312 bol templársky rád zrušený a jeho majetok skonfiškovaný. Hrad kúpil Bertold Pirkner a v roku 1349 ho jeho synovia predali Přibíkovi zo Šelmberka. Roku 1379 ho vlastnili páni z Lipé, ktorí hrad rozširovali a prestavovali. V roku 1482 sa hrad stal centrom pánov Osovských z Doubravice. Neskôr však páni z Lipej získali hrad znovu späť. Posledný majiteľ Pertold z Lipé sa zúčastnil v rokoch 1618-1620 stavovského povstania, takže mu bolo panstvo zhabané. V tej dobe však bol hrad už pustý. Uvádza sa, že spustol už v prvej polovici 16. storočia v dôsledku požiaru.

Do roku 2011 ruina nebola udržiavaná a bola ničená vegetáciou. Lesy Českej republiky ju ako vlastník zrúcaniny ponúkli a úspešne predali v roku 2011 vo verejnej súťaži. Majiteľ neplánuje rozsiahlejšie stavebné úpravy, v spolupráci s pamiatkármi mieni zrúcaninu zakonzervovať s využitím prírodných materiálov a pôvodných postupov. Plánuje vybudovať zázemie (malý drevený zrub na kraji zrúcaniny) a drevený most spájajúci hradby s palácom. Zatiaľ tu pracuje väčšinou sám, ale nevylučuje, že sa okolo neho vytvorí partia nadšencov.

Referencie

Pozri aj 
 Rád templárov
 Hrad s plášťovým múrom

Iné projekty

Externé odkazy 
 Web hradu Templštejn 
 Hrady.cz
 Pôdorysy na hrady.dejiny.cz
 Castles.cz
 Hradný pán jazdí na Templštejn na bicykli, 5 + 2 z 13. mája 2013 
 Článok o vyhlásení chráneného územia na Templštejn, 5 + 2 z 31. júla 2013
 Článok o chystanej rekonštrukcii hradu v roku 2014, 5 + 2 z 24. februára 2014

Zdroj 

Kultúrne pamiatky v okrese Znojmo
Hrady a zámky v Juhomoravskom kraji
Jamolice
Stavby v okrese Znojmo
Casa Gallardo

Casa Gallardo je budova v Madride, v Španielsku, ktorá sa nachádza na jednom z nároží centrálneho námestia Plaza de España. 

Predstavuje jedno z kľúčových diel poslednej fázy modernizmu v Madride. Navrhol ju architekt Federico Arias Rey ako obytný dom v roku 1911, v rámci prestavby pôvodnej budovy. Dokončená bola v roku 1914 a roku 1997 bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku.

Má šesť poschodí a fasáda budovy je bohato zdobená organickými prvkami, ktoré tvoria balkóny. Svetlé steny kontrastujú so strechou, ktorá je pokrytá bridlicou. Na veľkej kopule, ktorá korunuje roh budovy, je v zlatom poli písmeno "G" podľa prvých majiteľov budovy.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Stavby v Madride
Secesné stavby
Alexander Gerst

Alexander Gerst (* 3. máj 1976, Künzelsau, Bádensko-Württembersko, Nemecko) je nemecký geofyzik a od roku 2009 člen oddielu astronautov Európskej vesmírnej agentúry (ESA). Svoj prvý, polročný, vesmírny let absolvoval v máji až novembri 2014, pričom bol členom Expedície 40/41 na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS).

Životopis

Mladosť, pilot 
Alexander Gerst pochádza z mesta Künzelsau v Bádensku-Württembersku, narodil sa 3. mája 1976. V roku 1995 maturoval na technickom gymnáziu v Öhringene. O štyri roky neskôr získal hodnosť bakalára v odbore fyzika a geofyzika na Univerzite Karlsruhe. V roku 2003 dokončil magisterské štúdium geofyziky na Viktóriinej univerzite vo Wellingtone. Od roku 1998 sa zúčastnil výskumných prác, vrátane expedícií do Antarktídy. V rokoch 2001–2003 na Novom Zélande vyvíjal nové techniky sledovania sopiek s cieľom zdokonaliť predpovede ich aktivity. Od roku 2004 pracoval v Inštitúte geofyziky Univerzity v Hamburgu (Institut für Geophysik Universität Hamburg). Študoval tu dynamiku vulkanických erupcií, najmä procesy uvoľňovania energie počas prvých sekúnd sopečných erupcií. V záujme výskumu navštevoval aktívne sopky po celom svete, najmä v Antarktíde.

Astronaut 

V roku 2008 sa prihlásil do 4. náboru astronautov Európskej vesmírnej agentúry (ESA), uspel a 20. mája 2009 bol zaradený do oddielu astronautov ESA. Základný výcvik v Európskom stredisku astronautov (European Astronaut Centre) v Kolíne nad Rýnom oficiálne ukončil 22. novembra 2010. 

V auguste 2011 bol zaradený do posádky Expedície 40/41 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). ESA jeho menovanie oficiálne oznámila 18. septembra 2011.

Do vesmíru po prvýkrát vzlietol 28. mája 2014 na palube Sojuzu TMA-13M vo funkcii palubného inžiniera lode spolu s Maximom Surajevom a Gregorym Wisemanom. Po necelých šiestich hodinách letu sa Sojuz spojil so stanicou ISS a kozmonauti sa zapojili do práce Expedície 40. Na stanici slúžil vo funkcii palubného inžiniera Expedície 40 a 41, pričom absolvoval jeden výstup do otvoreného vesmíru. Na Zem sa spolu s kolegami vrátil 10. novembra 2014.

Druhýkrát vzlietol do vesmíru 6. júna 2018 na palube Sojuzu MS-09 vo funkcii palubného inžiniera lode spolu so Sergejom Prokopievom a Serenou Auñónovou-Chancellorovou. Po dvoch dňoch letu sa Sojuz spojil s ISS a posádka sa zapojila do práce Expedície 56. Gerst na stanici slúžil najprv vo funkcii palubného inžiniera Expedície 56 a od 4. októbra 2018 je veliteľom Expedície 57, čím sa po Frankovi De Winne, veliteľovi Expedície 21, stal druhým astronautom ESA, ktorý velil ISS.

Iné projekty

Zdroj 

Nemeckí kozmonauti
Panamerické majstrovstvá v softbale žien 2005

Panamerické majstrovstvá v softbale žien 2005 boli v poradí 6. Panamerické majstrovstvá v softbale žien, ktoré organizuje Panamerická softbalová konfederácia (CONPASA). Konali sa v Guatemala City, v Guatemale od 26. novembra4. decembra 2005, za účasti 14 tímov. Pôvodne sa mali na turnaji predstaviť aj družstvá Aruby, Bahám a Belize. Guatemala bola organizátorom panamerického šampionátu žien druhýkrát, keď pedtým hostila turnaj v roku 1994. Titul získalo šiestykrát za sebou družstvo USA, ktoré vo finále zvíťazilo nad Kanadou.

Tieto panamerické majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia na Panamerické hry 2007, ktoré hostilo brazílske Rio de Janeiro. Kvalifikovalo sa na ne 8 najlepších družstiev. Rovnako slúžili aj ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2006, ktoré sa uskutočnili v Číne. Na MS sa kvalifikovalo 5 najlepších družstiev.

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play off

1. kolo

2. kolo

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie 

Pozn: Kuba sa neskôr účasti na MS vzdala.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Panamerických majstrovstiev 2005 (archive.org)

Zdroje 
 Panamerické majstrovstvá 2005 na stránke Medzinárodnej softbalovej federácie 
 Panamerické majstrovstvá 2005 na stránke Americkej softbalovej reprezentácie (archive.org) 

Softbal v 2005
Ženy
Softbal
Květnice (Boskovická brázda)

Květnice je prírodná pamiatka charakterizovaná jedinečnosťou druhového bohatstva rastlín a živočíchov. Neobyčajná rozmanitosť druhov je daná polohou na rozhraní Boskovickej brázdy a Českomoravskej vrchoviny, veľmi členitým reliéfom a pestrou geologickou stavbou.

K často navštevovaným vyhliadkam patrí kremencová Velká skála, ktorá turistov priťahuje svojimi ďalekými výhľadmi. Kopec Květnice je významnou mineralogickou lokalitou. Svojou krásou upútajú aj podzemné priestory niekoľkoposchodovej starej štôlne, jaskyne a priepasti.

Flóra a fauna 
Na svahoch Květnice sa vyskytuje množstvo vzácnych teplomilných druhov rastlín. Ide napríklad o oman hodvábny (Inula oculus-christi), kavyľ vláskovitý (Stilpa capillata), kavyľ pôvabný (Stipa pulcherrima) , žltušku menšiu (Thalictrum minus), dúšku včasnú (Thymus praecox) alebo dúšku holú (Thymus glabrescens).

Neobyčajne bohatá je predovšetkým tunajšia fauna bezstavovcov, napr. kriticky ohrozená modlivka zelená. Podzemné krasové priestory Květnice sú významným zimoviskom 12 druhov netopierov vrátane vzácnych podkovára krpatého (Rhinolophus hipposideros) a podkovára štíhlokrídleho (Rhinolophus ferrumequinum).

Podzemie 
Pri úpätí Květnice v blízkosti tokov Besénku a Svratky sa nachádzajú staré niekoľkoposchodové štôlne po ťažbe baritu. Vo vyšších partiách leží niekoľko neveľmi rozsiahlych jaskýň, ktoré radíme do Tišnovského krasu. Medzi známe patria jaskyne Pod Křížem a Květnická propast 76,5 m hlboká, ktoré boli objavené zo štôlní na západnom úbočí kopca.

Najrozsiahlejšia a najkrajšia je Králova jeskyně, náhodne objavená v roku 1972, kde sa nachádzajú rôzne zvláštne tvary kvapľov. Brčková výzdoba dosahuje dĺžku až 160 cm. Niektoré časti jaskyne sú tak pozoruhodné, že sú uzavreté aj pre jaskyniarov.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie o Kvetnici na stránkach mesta Tišnova
 Geologické lokality - Kvetnice

Zdroj 

Chránené územia v okrese Brno-venkov
Boskovická brázda
Českomoravská vrchovina
Tišnov
Panamerické majstrovstvá v softbale žien 2009

Panamerické majstrovstvá v softbale žien 2009 boli v poradí 7. Panamerické majstrovstvá v softbale žien, ktoré organizuje Panamerická softbalová konfederácia (CONPASA). Konali sa v Maracay, v štáte Aragua, vo Venezuele od 31. júla9. augusta 2009, za účasti 20 tímov. Venezuela bola organizátorom panamerického šampionátu žien tretíkrát, keď pedtým hostila turnaj v rokoch 1991 a 2001. Dejiskom otváracieho ceremoniálu majstrovstiev bol štadión Estadio José Pérez Colmenares s kapacitou 13 000 divákov. Ďalšími dejiskami boli Estadio los Cachorros, Estadio los Samanes, Estadio Gabriel Santos Rios a Estadio Polideportivo las Delicias, na ktorom sa uskutočnili záverečné zápasy o medaily. Titul získalo siedmykrát za sebou družstvo USA, ktoré vo finále zvíťazilo nad Kanadou.

Tieto panamerické majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia na Panamerické hry 2011, ktoré hostila mexická Guadalajara. Kvalifikovalo sa na ne 8 najlepších družstiev. Ďalej slúžili ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2010, ktoré sa uskutočnili vo Venezuele. Rovnako slúžili aj ako kvalifikácia na Stredoamerické a karibské hry 2010 v portorickom Mayagüez.

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play off

1. kolo

2. kolo

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Panamerických majstrovstiev 2009 (archive.org)

Zdroje 
 Panamerické majstrovstvá 2009 na stránke Medzinárodnej softbalovej federácie 
 Panamerické majstrovstvá 2009 na stránke Americkej softbalovej reprezentácie (archive.org) 
 Panamerické majstrovstvá 2009 na stránke Kanadskej softbalovej federácie 

Softbal v 2009
Ženy
Softbal
Návrší

Návrší je prírodná pamiatka ev. č. 885 blízko mesta Šlapanice, na východnom okraji mestskej časti Bedřichovice v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.

Do sústavy európsky významných lokalít NATURA 2000 bola zaradená ako EVL CZ 0620051 „Šlapanické slepence“ spoločne s tromi ďalšími neďalekými prírodnými pamiatkami (Andělka a Čertovka, Velký hájek a Horka) s cieľom ochrany stanovíšť vápnitých alebo bazických skalných trávnikov Alysso – Sedion albi a subpanónskych stepných trávnikov.

Referencie

Pozri aj 
 Šlapanice
 Zoznam chránených území v okrese Brno-venkov
 Natura 2000

Iné projekty

Externé odkazy 
 Natura 2000
 Základné informácie na taggmanager.cz

Zdroj 

Chránené územia v okrese Brno-venkov
Územia európskeho významu v Česku
Heineken Tower Stage

Heineken Tower Stage je divadlo, ktoré sa nachádza v bratislavskej budove Tower 115. Divadlo sa profiluje na hudbu a tanec, ponúka „tanečné, ale aj hudobno-dramatické, muzikál, či dokonca un-plug verziu koncertu niektorých slovenských hudobných kapiel“. Divadlo bolo založené v roku 2008. Spolumajiteľom a mentorom divadla je Ján Ďurovčík.

Heineken Tower Stage je od roku 2008 domovskou scénou Slovenského divadla tanca.

Kapacita divadla je 372 miest vrátane balkóna a bočných balkónov.

Referencie

Externé odkazy 
 Heinken Tower Stage

Divadlá v Bratislave
Chris Pratt

Chris Pratt (* 21. jún 1979, Virginia, Minnesota, USA) je americký herec známy najmä svojimi  rolami v  televíznych seriáloch (Parks and Recreation, Everwood). V roku 2013 získal jednu z hlavných rolí v pripravovanom snímku Jurský park 4 (2015).

9. júla 2009 sa na Bali oženil so známou herečkou Annou Farisovou. V auguste 2012 sa im narodil syn.

Filmografia (výber) 
 2002–2006: Everwood (TVS)
 2002: The Extreme Team
 2005: Path of Destruction
 2006–2007: O.C. California 
 2008: Wanted
 2009: Deep in the Valley
 2009: Bride Wars
 2009-2014: Parks and Recreation (TVS)
 2009: Jennifer’s Body
 2011: Take Me Home Tonight
 2011: Moneyball
 2011: What's your Number?
 2012: The Five-Year Engagement
 2012: Zero Dark Thirty
 2013: Movie 43
 2013: Her
 2013: Delivery Man
 2014: Guardians of the Galaxy
 2015: Jurassic World
 2016: "Passengers"
 2017: "Guardians of the Galaxy vol. 2"
 2018: "Avengers: Infinity War" 
 2018: Jurassic World: Fallen Kingdom
 2019:  "Avengers: Endgame"

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy

Zdroj 

Televízni herci USA
Filmoví herci USA
Osobnosti z Minnesoty
Kyjovská pahorkatina

Kyjovská pahorkatina je geomorfologický celok na Morave v Středomoravských Karpatoch. Najvyšším bodom je Babí lom  vo Věteřovskej vrchovine. Členitá pahorkatina je vytvorená z paleogénnych flyšových súvrství.

Ochrana prírody 
Prírodné pamiatky:
 Bohuslavické stráně
 Losky

Iné projekty

Referencie 
 Geografický miestopisný slovník, Academia, Praha 1993. ISBN 80-200-0445-9.
 "Z Toskánska, ze Slovácka nebo od Palouse ?" - film o troch podobnych krajoch.
 "From Tuscany ? - Kdeže, ze Slovácka od Kyjova !" - a jeho čiast práve o Kyjovské pahorkatine.

Zdroj 

 
Pahorkatiny v Česku
Geomorfologické celky v Česku
Železničná trať Bošice – Bečváry

|}
Železničná trať Bošice – Bečváry (v cestovnom poriadku označená číslom 013) je regionálna železničná trať v Stredočeskom kraji.

Prevádzkovateľom dráhy je Správa železničnej dopravnej cesty. KŽC Doprava tu vždy v sobotu a nedeľu od 1. júna do 29. septembra prevádzkuje Podlipanský motoráček, na ktorý nasadzuje motorový vozeň 831.

Dejiny 
List povolenia Františka Jozefa Prvého zo dňa 28. augusta 1880 daný ku stavbe a užívaniu železnice miestnej zo štace Pečskej cez Radim, Plaňany a Votelec do Zásmuk s odvetvami do Kouříma a k cukrovaru Karlstálskému blízko Svojšic požičiaval koncesiu priv. rakúskej železnici štátnej. Spoločnosť jest povinná stavbu železníc do novembra 1881 dovŕšiť, všeobecnú jazdu po nich uvaliť a po všetok čas koncesie neprerušene po nich jazdiť.

Dráha bola prevádzkovaná s pravidelnou dopravou od februára 1882.

Traťový úsek Zásmuky – Bečváry bol vystavaný a prevádzkovaný od roku 1887 ako vlečka, na verejnú trať bol premenený roku 1901.

K 1. januáru 1908 bola celá trať Pečky – Bečváry zoštátnená.

Nadväzujúca trate

Bošice 
 Trať 012 Pečky – Bošice – Kouřim
 Trať Z10 Bošice – Svojšice

Bečváry 
 Trať 014 Kolín – Bečváry – Odbočka Rataje nad Sázavou (Ledečko)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie o trati
 Elektronický archív vlakových cestovných poriadkov ČD a ČSD (ČD od decembra 2002 + české trate ČSD 1981/1982)

Zdroj 

Bošice – Bečváry
Doprava v okrese Kolín
Majstrovstvá Európy v korfbale 2002

Majstrovstvá Európy v korfbale 2002 boli v poradí 2. Majstrovstvá Európy v korfbale, ktoré organizovala Medzinárodná korfbalová federácia (IKF). Konali sa v štyroch katalánskych mestách: Badalona, Mataró, Sant Boi de Llobregat a Terrassa, v dňoch od 31. marca7. apríla 2002, za účasti 10 tímov. Holandsko a Belgicko, ako dva najlepšie celky z ME 1998, nastúpili až od štvrťfinálových zápasov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Maďarska a domáceho Katalánska. Svoj druhý titul získalo , ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad . 

Dohoda o usporiadaní šampionátu medzi IKF a Katalánskou korfbalovou federáciou bola podpísaná v decembri 2001. Dejiskami zápasov boli štyri arény v štyroch rôznych mestách: Pavelló de Can Jofresa v Terrasse, Pavelló de Llefià v Badalone, Col.legi Valldemia de Mataró v Mataró a El Pavelló de la Parellada v Sant Boi de Llobregat.

Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2003, ktoré sa uskutočnili v Holandsku. Kvalifikovalo sa na ne najprv najlepších 8 družstiev, pričom prvé 4 družstvá postúpili priamo do 2. kola MS. Neskôr sa kvóta pre Európu zvýšila na 10 družstiev.

Kvalifikácia

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

2. fáza (o nasadenie do skupín)

3. fáza

Skupina C (o 1.6. miesto)

Skupina D (o 1.6. miesto)

Skupina E (o 7.10. miesto)

Play off

Stretnutie o 5. miesto

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej korfbalovej federácie 
 Oficiálna stránka Katalánskej korfbalovej federácie (po katalánsky)

Zdroje 
 História majstrovstiev Európy na stránke IKF 
 ME 2002 na stránke IKF (archive.org) 
 ME 2002 na stránke the-sports.org 
 ME 2002 na stránke korfbal.be 

Korfbal v 2002
Majstrovstvá Európy v korfbale
Korfbal
2002 v Španielsku
Majstrovstvá Európy v korfbale 2006

Majstrovstvá Európy v korfbale 2006 boli v poradí 3. Majstrovstvá Európy v korfbale, ktoré organizovala Medzinárodná korfbalová federácia (IKF). Konali sa v Budapešti, v Maďarsku v dňoch od 16.22. apríla 2006, za účasti 8 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Ruska. Svoj tretí titul za sebou získalo , ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad . 

Všetkých 8 družstiev  ktoré sa kvalifikovali na tieto majstrovstvá, postúpilo aj na Majstrovstvá sveta 2007, ktoré sa uskutočnili v Česku.

Kvalifikácia

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play off

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka ME 2006 /
 Oficiálna stránka Medzinárodnej korfbalovej federácie 
 Oficiálna stránka Maďarského korfbalového zväzu

Zdroje 
 História majstrovstiev Európy na stránke IKF 
 ME 2006 na stránke the-sports.org 
 ME 2006 na stránke korfbal.be 
 ME 2006 na stránke worldkorfball.org 

Korfbal v 2006
Majstrovstvá Európy v korfbale
2006 v Maďarsku
Športové podujatia v Budapešti
Čechy pod Kosířem (prírodná pamiatka)

Čechy pod Kosířem sú prírodná pamiatka ev. č. 5842, nachádzajúca sa v obci Čechy pod Kosířem v okrese Prostějov. Lokalitu spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.

Ochrana 
Predmetom ochrany je európsky významný druh podkovára krpatého (Rhinolophus hipposideros).

Poloha 
Ide o zámok, v ktorého povalových priestoroch a pod schodiskom sa jeho kolónia vyskytuje. Niektoré v objekte aj zimujú. Zámok leží v prostredí veľmi hodnotného parku.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Prostějov
 Čechy pod Kosířem
 Čechy pod Kosířem (zámok)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Návrh na vyhlásenie pamiatky
 Plán ochrany PP

Chránené územia v okrese Prostějov
Čechy pod Kosířem
Victoria Cougars

Victoria Cougars je bývalý kanadský hokejový klub z mesta Victoria v provincii Britská Kolumbia, víťaz Stanley Cupu v sezóne 1924/25 a finalista 1925/26. Je jediným víťazom tejto trofeje mimo klubov NHL v rokoch 1918 – 1926, teda v čase, keď víťaz NHL bojoval o trofej s víťazmi ďalších severoamerických profesionálnych líg: Pacific Coast Hockey Association a Western Hockey League (pôvodný názov Western Canada Hockey League).

Klub vznikol v roku 1911 pod názvom Victoria Senators a svoju činnosť ukončil po zániku Western Hockey League v roku 1926. Väčšina jeho hráčov následne prestúpila do novovzniknutého Detroit Cougars.

Kanadské hokejové kluby
Zaniknuté kluby ľadového hokeja
Victoria (Britská Kolumbia)
Šport v Britskej Kolumbii
Stredná odborná škola obchodu a služieb Trenčín

Stredná odborná škola obchodu a služieb Trenčín (pôvodne Stredné odborné učilište, neskôr Združená stredná škola hotelových služieb a obchodu), známa aj pod názvom „Jilemák“ je stredná odborná škola ktorá sídli v Trenčíne.

Odbory

5-ročné študijné 
Študijný odbor končí maturitou a záverečnými skúškami - výučným listom.
 6323 K hotelová akadémia

4-ročné študijné 
Študijné odbory končia maturitou.
 3965 M bezpečnosť a ochrana zdravia pri práci
 6352 M obchod a podnikanie
 6355 M služby v cestovnom ruchu
 6405 K pracovník marketingu
 6442 K obchodný pracovník
 6446 K kozmetik

3-ročné učebné 
Všetky odbory končia záverečnými skúškami - výučným listom, ale je možnosť pokračovať v dvojročnom nadstavbovom štúdiu a ukončiť maturitou, čím absolvent získa úplné stredoškolské vzdelanie.
 2964 H cukrár 
 6444 H čašník, servírka 
 6445 H kuchár 
 6456 H kaderník 
 6481 H skladový operátor

2-ročné nadstavbové 
Denné štúdium je určené pre absolventov učebných odborov, ktorí absolvovaním „nadstavby“ získajú maturitu.
 6403 L podnikanie v remeslách a službách 
 6421 L spoločné stravovanie

Bývalé odbory na škole 
 predavač, obchodný pracovník, polygraf, automechanik, kožušník, zlatník - klenotník, pokrývač, murár, stavebná výroba, klampiar, stolár, elektormechanik, letecký mechanik

študijné:
 6329 M 01 obchodné a informačné služby - medzinárodné obchodné vzťahy 
 6444 K čašník, servírka 
 6445 K kuchár 

učebné:
 6489 H hostinský, hostinská

Vedenie školy

Súčasné vedenie školy 
 Riaditeľka: Mgr. Mária Hančinská
 Zástupca riaditeľa pre praktické vyučovanie: Ing. Martina Barteková
 Zástupca riaditeľa pre teoretické vyučovanie: Ing. Milena Mjartanová
 Zástupca riaditeľa pre teoretické vyučovanie: Ing. Beata Jalovičiarová
 Zástupca riaditeľa pre technicko-ekonomické činnosti: Ing. Janka Balajová

Riaditelia školy 
 Juraj Boček (1884 - 1934)
 Karol Kresánek (1934 - 1945)
 Ladislav Šimko (1945 - 1947)
 Ladislav Wirdzek (1947 - 1950)
 Beňo Hulényi (1950)
 František Majerník (1950)
 Eduard Šebo (1950 - 1966)
 Dušan Černický (1966 - 1967)
 Ján Haško (1967 - 1990)
 Milan Nápoký (1990 - 2012)
 Mária Hančinská (2012 - súčasnosť)

Známi absolventi 
 Michaela Kocianová - slovenská topmodelka

Externé odkazy
Oficiálna stránka školy
Stránka školy

Stredné odborné školy na Slovensku
Školy v Trenčíne
Jonas Salk

Jonas Salk Edward (* 28. október 1914, New York, New York, USA – † 23. jún 1995, La Jolla, Kalifornia) bol americký lekár, výskumník a virológ, vynálezca vakcíny proti detskej obrne. Tento vynález si nedal patentovať a umožnil jej voľné šírenie. Odhaduje sa, že tým prišiel asi o 7 miliárd dolárov..

Životopis 
Jonas pochádzal z prostredia židovskej prisťahovaleckej komunity. Jeho rodičia nedostali formálne vzdelanie. Už na strednej škole pre mimoriadne nadané deti (Townsend Harris High School) bol známy ako perfekcionista. Škola poskytovala príležitosť pre nadané deti prisťahovalcov, ktoré sa následne mohli dostať na súkromné vysoké školy. V roku 1934 získal titul bakalár na City College of New York. Na naliehanie svojej matky odložil ambície stať sa právnikom a pripravoval sa na štúdium medicíny. Po absolvovaní lekárskej fakulty pôsobil v nemocnici Mount Sinai v New Yorku.

Neskôr bol oslovený riaditeľom výskumu Národnej nadácie pre detskú obrnu a spýtal sa, či by sa podieľal na projekte výskumu detskej obrny pre nadácie. Salk túto ponuku prijal a výsledkom bol vynález vakcíny proti tejto chorobe. Po vynájdení vakcíny sa stal verejne známou osobnosťou. Zomrel na zlyhanie srdca a je pochovaný v El Camino Memorial Park v San Diegu.

Vynález vakcíny

Do zavedenia očkovania, bola detská obrna považovaná za jeden z najdesivejších problémov zdravotníctva. V Spojených štátoch sa pravidelne opakovali epidémie obrny. V roku 1952 zaznamenali takmer 58000 prípadov, pričom si vyžiadala celkovo 3145 životov a 21269 si odnieslo mierne a vážnejšie následky vo forme ochrnutia. Jednou z najznámejších osobností postihnutých obrnou bol americký prezident Franklin Delano Roosevelt.

V roku 1954 sa Salk ujal projektu financovaného Národnou nadáciou pre detskú obrnu, ktorého cieľom bolo určiť počet typov detskej obrny. Dr. Salk tu videl príležitosť na rozšírenie projektu a vynájdenie vakcíny. Rozsiahly projekt so zapojením množstva dobrovoľníkov slávil úspech 12. apríla 1955, kedy bola zverejnená správa o vynáleze vakcíny. Jediným zámerom Dr. Salka bolo vyvinúť bezpečnú a účinnú vakcínu tak rýchlo, ako to len je možné a bez záujmu o osobný zisk. Na otázku, kto vlastní patent k vakcíne, odpovedal: "Neexistuje žiadny patent; mohli by ste patentovať slnko?"

Bibliografia  
 Bookchin, Debbie, and Schumacher, Jim. The Virus and the Vaccine, Macmillan (2004) ISBN 0-312-34272-1
 Oshinsky, David M. Polio: An American Story, Oxford Univ. Press (2006)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Salk Institute for Biological Studies
 Biografia
 Patent 

Lekári USA
Biológovia USA
Humanisti USA
Vynálezcovia USA
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Osobnosti USA židovského pôvodu
Osobnosti z New Yorku
Korfbal na Svetových hrách 1985

Korfbal na Svetových hrách 1985 bol korfbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Svetových hier 1985, ktorý sa konal v Londýne, v Spojenom kráľovstve od 29. júla do 1. augusta 1985, za účasti 6 tímov. Korfbalový turnaj sa na Svetových hrách predstavil vôbec prvýkrát. Všetky zápasy sa hrali v aréne Crystal Palace National Sports Centre s kapacitou 5 000 divákov. Turnaj pozostával iba z jednej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým bez následných zápasov play-off. Titul získalo .

Kvalifikácia 

Európska kvalifikácia

Aréna

Výsledky 

Play-off sa nehralo

Konečné poradie

Externé odkazy 
 Svetové hry 1985 na stránke Medzinárodnej federácie svetových hier

Zdroje 
 História korfbalových turnajov na Svetových hrách na IKF 
 Korfbal na SH 1985 na stránke the-sports.org 

Korfbal v 1985
Korfbal na Svetových hrách
Svetové hry 1985
Michal Iľovský

Michal Iľovský (* 26. september 1920, Obyce – † 8. september 1944, Kremnické Bane) bol pilot Slovenských vzdušných zbraní a povstaleckého letectva v druhej svetovej vojne.

Život 
Zúčastnil sa ťaženia na východnom fronte s veliteľstvom "Lipa". Po návrate absolvoval vojenskú akadémiu v Bratislave, odkiaľ bol vyradený 30. marca 1943 v hodnosti poručík. Po vypuknutí SNP sa na druhý deň pozemnou cestou presunul na letisko Tri Duby. Vykonával prieskumné a bojové lety na lietadlách Letov Š.328 a Avia B.534. Počas prieskumného letu 8. septembra 1944 na B.534 pri prelietavaní masívu Kremnických vrchov za veľmi nepriaznivého počasia zavadil v hmle podvozkom o strom a zrútil sa. Pri tejto nehode zahynul.

Externé odkazy 
 Stručná bibliografia na stránke KPM Žilina
 V SNP bojovali aj ľudia zo Strečna
 Pamiatky druhej svetovej vojny a SNP II., detaily o mieste nehody a foto pamätníka pri Kremnických Baniach

Slovenskí letci
Osobnosti SNP
Osobnosti z Obýc
Reva Untermanová

Reva Untermanová (; * 1957, Londýn, Spojené kráľovstvo) je stĺpčekárka a spisovateľka píšuca pod pseudonymom Reva Mann.

Životopis 
Reva Untermanová je vnučka bývalého aškenázskeho vrchného izraelského rabína, Isera Jehudu Untermana, a dcéra Morrisa Untermana, rabína v londýnskej synagóge West End Marble Arch. Narodila sa v Londýne, ale od 80. rokov žila v Izraeli, v jeruzalemskej v štvrti Mošava germanit (doslova Nemecká kolónia). Do desiatich rokov navštevovala v Londýne židovskú školu, potom študovala na židovskej internátnej škole Sinai College, odkiaľ ju však po mesiaci vylúčili. Následne ju otec poslal do nežidovskej školy Queen's College.

Autobiografická kniha The Rabbi's Daughter: Sex, Drugs and Orthodoxy opisuje jej teenagerské experimenty so sexom a drogami, štúdium v ženskej ješive Or Sijon v Jeruzaleme a konečný návrat k ortodoxii.

Je stĺpčekárkou v The Jewish Advocate a TotallyJewish.com. 

Reva Untermanová je rozvedená, má tri deti, s ktorými žije v Izraeli.

Dielo 
The Rabbi's Daughter: Sex, Drugs and Orthodoxy ISBN 978-0-340-94365-6  (v českom preklade: Rabínova dcera – Pravdivý příběh sexu, drog a ortodoxního židovství. Brno: Jota, 2009. 288 s. ISBN 978-80-7217-627-4)

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne internetové stránky  
 The Daily Telegraph - Sex, drugs and faith: the Rabbi's Daughter- Reva Mann (03/2008)  
 Youtube - Reva Unterman a jej komentár ku knihe Rabínova dcera
 Sloupek Revy Unterman v Totally Jewish  
Recenzie knihy
 The Jerusalem Post - Nothing but dirty laundry?  
 Times Online - The two lives of the Rabbi's daughter

Zdroj 
 

Narodenia v 1957
Britské osobnosti židovského pôvodu
Anglickí spisovatelia
Spisovatelia židovského pôvodu
Izraelskí spisovatelia
Peter Bouda

Peter Bouda (* 20. október 1953, Bratislava) je slovenský architekt.

Životopis 
Navštevoval Gymnázium Ivana Horvátha v Bratislave a neskôr Fakultu architektúry Slovenskej vysokej školy technickej. Po škole pôsobil ako projektant v Stavoprojekte a ako externý spolupracovník Fakulty architektúry. Od roku 1990 tvorí spolu s Ivanom Masárom vo vlastnej architektonickej kancelárii so sídlom v Bratislave. Výraznú časť jeho tvorby tvorí pamiatková obnova budov. Je ženatý, má dve dcéry a žije v Bratislave.

Architektonické realizácie 
Medzi najvýznamnejšie realizácie Petra Boudu patria:

 1988 – Klenotnica na Bratislavskom hrade
 1988 – Hotel Dukla v Bratislave, interiéry
 1999 – Erdődyho palác v Bratislave, pamiatková obnova Pojišťovna Morava v Brne na Husovej triede, rekonštrukcia
 2001 – Zastupiteľský úrad Česka na Slovensku v Bratislave, rekonštrukcia, dostavba a nadstavba
 2002 – Bytové domy pri štadióne v Piešťanoch, novostavba
 2003 – Polyfunkčný bytový dom v Devínskej Nove Vsi, novostavba
 2005 – Budova na Západnej terase Bratislavského hradu, pamiatková obnova pre účely Národnej rady Slovenskej republiky
 2005 – Sociálna poisťovňa v Humennom, novostavba
 2007 – Aponiho palác v Bratislave, pamiatková obnova
 2009 – Dominikánsky kláštor v Košiciach, pamiatková obnova
 2010 – Secesné gymnázium v Bratislave, pamiatková obnova
 2011 – Stará radnica v Bratislave, pamiatková obnova
 2011 – Hradný palác Bratislavského hradu, pamiatková obnova

Ocenenia 
 1998 – Svetové bienále architektúry v Sofii Interarch, strieborná medaila
 1986/1987 – Prehliadka architektonických diel ZSA, 1.cena, (realizácie)
 1988 – Cena Zväzu slovenských architektov (Cena D. Jurkoviča)
 2001 – Stavba roka, hlavná cena 2001
 2002 – CE.ZA.AR cena za architektúru za rekonštrukciu Erdődyho paláca
 2004 – CE.ZA.AR cena za architektúru za interiéry objektu na Západnej terase Bratislavského hradu2008 – Výročná cena časopisu Pamiatky a múzeá za rok
 2011 – Osobnosť architektúry a stavebníctva ASB (nominácia)
 2011 – Krištáľové krídlo v kategórii architektúra za pamiatkovú obnovu Starej radnice v Bratislave
 2012 – Osobnosť architektúry a stavebníctva ASB

Referencie 

Osobnosti z Bratislavy
Slovenskí architekti
Držitelia Krištáľového krídla
Držitelia Ceny Dušana Jurkoviča
Mušov

Mušov () je katastrálne územie a zaniknutá obec v okrese Brno-venkov v Juhomoravskom kraji. Katastrálne územie bývalého Mušova o rozlohe 1424,9 ha patrí susednej obci Pasohlávky.

História 
Prvá písomná zmienka o Mušove pochádza z roku 1276. Dedina bola založená nemeckými kolonizátormi v 13. storočí na starej severojužnej zemskej ceste z priestoru dnešného Brna do Viedne. Blízko obce sa nachádzal most cez Dyje, ktorá tu početnými meandrami pretekala lužnými lesmi a pravidelne zaplavovala okolie.

Mušov bol zlikvidovaný aj napriek odporu svojich obyvateľov koncom 70. rokov 20. storočia na základe rozhodnutia vtedajších socialistických orgánov z dôvodu výstavby vodného diela Nové Mlýny. Do roku 1976 bol Mušov samostatnou obcou, toho roku bol pripojený k susednej obci Pasohlávky (do roku 2006 okres Břeclav, potom okres Brno-venkov). Obyvatelia si mohli vybrať: buď dostanú byt, alebo si postavia rodinný domček v novo vymeranej ulici v Pasohlávkách. Vďaka úsiliu pamiatkarov zostal z vlastnej dediny zachovaný kostol svätého Leonarda, stojaci dnes na malom ostrovčeku uprostred Vestonickej nádrže. Socha sv. Jána Nepomuckého, ktorá stávala pred mušovským mostom, bola premiestnená do Pavlova, kde stojí pred cintorínom. Nedotknuté zostali tiež vínne pivnice pod vrchom Hradisko nachádzajúcim sa severne od vodných nádrží po západnej strane cesty vedúcej od Pohořelíc. Kríž z Mušovského stredu obce bol prevezený do Opatovíc, kde sa nachádza pred tamojším kostolom. Posledný deň otvorenia pošty v Mušove bol 30. jún 1978. Zo zoznamu sídiel bol vymazaný v januári 1980, definitívne bol priestor Mušova zatopený vodami nádrže v roku 1987.

Archeologická lokalita 
Na vrchu Hradisko u Mušova (predtým Burgstall) nad bývalou obcou a nad autokempom Merkúr stával v 2. storočí rímsky vojenský tábor s murovanými stavbami veliteľských budov a kúpeľov. Rímska 10. légia tu mala za úlohu kontrolovať germánske kmene porazené v markomanských vojnách za vlády cisára Marka Aurelia.

Dňa 21. októbra 1988 bol v blízkosti Hradiska nájdený hrob germánskeho veľmoža s bohatou výbavou, zrejme spojenca Ríma vo vojne. V tej dobe sa robili rozsiahle terénne úpravy okolo novej cesty vrátane predpísaného archeologického prieskumu. Bolo pri ňom zistené, že rímska stanica bola oveľa väčšia, než sa pôvodne predpokladalo. Ďalej sa tu na niekoľkých miestach našli pozostatky rímskych krátkodobých táborov a slovanské pohrebisko, ostatne početné sú archeologické nálezy aj výskumy zo všetkých období praveku.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam zaniknutých sídiel v Česku

Iné projekty

Externé odkazy 
 Musov na serveri zanikleobce.cz
 Vodné dielo Nové Mlýny v cykle Zatopené osudy, ceskatelevize.cz
 Fotogaléria z demolácie Mušova, kvh.estranky.cz

Literatúra 
 Unger, Josef (1984): Stredoveké votívne predmety z Mušova.
 Freissing, Josef (1934): Ortsgeschichte von Muschau.

Zdroj 

Pasohlávky
Zaniknuté obce v Česku
Archeologické lokality v Česku
Johann Christoph Friedrich Bach

Johann Christoph Friedrich Bach (* 21. jún 1732, Lipsko, Nemecko - 28. január 1795, Bückeburg), tiež "bückeburský Bach", bol nemecký skladateľ a kapelník, deviaty syn J. S. Bacha.  

Od roku 1758 bol riaditeľom dvornej kapely grófa Schaumburg-Lippe v Bückeburg, kde sa priateľsky stýkal a spolupracoval s J. G. von Herderom (1744-1803). Autor 20 symfónií, oratórií, chrámových i svetských kantát a komornej hudby.

Literatúra 
 Ottův slovník naučný, heslo Bach Johann Christoph Friedrich. Sv. 3, str. 85

Referencie

Pozri aj 
 Johann Sebastian Bach
 Johann Gottfried Herder

Externé odkazy 
 Diskografia J. S. Bacha a členov jeho rodiny 
 Oratóriia Die Kindheit Jesu und Die Auferweckung Lazarus, Denkmäler deutscher Tonkunst (I. Folge, Bd. 56), Leipzig 1917

Zdroj 

Nemeckí hudobní skladatelia
Osobnosti z Lipska
Johann Kuhnau

Johann Kuhnau (* 6. apríl 1660, Geising, Nemecko - † 5. jún 1722, Lipsko) bol nemecký právnik, prekladateľ, hudobný skladateľ, organista a čembalista. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších nemeckých klavírnych hudobných skladateľov z obdobia pred Johannom Sebastianom Bachom. Je pokladaný za zakladateľa a autora prvej hudobnej sonáty pre klávesové nástroje.

Pôvodne na Univerzite v Lipsku vyštudoval právo a po štúdiách aj ako právnik pracoval vo funkcii obhajcu. Venoval sa aj literárnej tvorbe, písal básne, okrem rodnej nemčiny plynule hovoril aj francúzsky a taliansky, prekladal aj z gréčtiny, latinčiny a hebrejčiny. V rokoch 1701 až 1722 pôsobil ako kantor a organista v Lipsku v kostole sv. Tomáša.

Na klavichord hral od útleho detstva a svoje prvé skladby zložil na rôzne témy pochádzajúce z Biblie.

Skladal cirkevnú hudbu i svetskú. Jeho Eine Sonata aus dem B je najstaršou známou zachovanou sonátou. Väčšina jeho vokálnej hudby sa ale do dnešných dní nezachovala, zachovali sa len niektoré kantáty, motetá a štyri cykly skladieb pre klávesové nástroje.

Externé odkazy 
 Johann Kuhnau

Zdroj 

Nemeckí hudobní skladatelia
Nemeckí organisti
Nemeckí právnici
Nemeckí klaviristi
Dušan Kállay

Dušan Kállay (* 19. jún 1948, Bratislava) je slovenský výtvarník, grafik, ilustrátor a maliar.

Životopis 
Narodil sa v Bratislave. V období rokov 1966 až 1972 študoval na Vysokej škole výtvarných umení u prof. Vincenta Hložníka a prof. Jána Želibského. Vo svojom diele sa venuje predovšetkým voľnej grafike, maľbe, knižnej ilustrácii, tvorbe ex libris, tvorbe poštových známok, animovanému filmu a plagátovej tvorbe. Od roku 1990 pôsobí ako profesor na VŠVU ako vedúci Ateliéru voľnej grafiky a ilustrácie.

Diela 
Knižné ilustrácie:
Lewis Carroll: Alica v krajine zázrakov
Mischa Damjan: Dezember und seine Freunde
Hans Christian  Andersen: Pohádky
Oscar Wilde: Geburtstag der Infantin
Antonie Schneider: Drei Fragen
Rozprávky z britských ostrovov – V ríši víl a škriatkov
Wiliam Shakespeare: Kupec benátsky a Sen noci svatojánskej

Vladimír Hulpach: Príbehy zo Shakespeara
Vladimír Hulpach: Príbehy Dona Quijota

Ocenenia 
 1973 a 1975 - Zlaté jablko na Bienále ilustrácií v Bratislave
 1988 - Cena Hansa Christiana Andersena
 1992 - Cena UNICEF
 2005 - Krištáľové krídlo v kategórii výtvarné umenie a architektúra
 2009 - Grand Prix na výstave VIPA vo Viedni
 2011 - Grand Prix de l’art philatelique, Brusel

Referencie 

Osobnosti z Bratislavy
Slovenskí výtvarníci
Slovenskí grafici
Slovenskí ilustrátori
Držitelia Krištáľového krídla
Korfbal na Svetových hrách 1989

Korfbal na Svetových hrách 1989 bol korfbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Svetových hier 1989, ktorý sa konal v Karlsruhe, v Západnom Nemecku od 21. do 24. júla 1989, za účasti 6 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Čínskeho Tchaj-peja. Korfbalový turnaj sa organizuje od hier v roku 1985 a toto bolo jeho 2. vydanie. Všetky zápasy sa hrali v aréne Schwarzwaldhalle s kapacitou 1 200 divákov. Turnaj pozostával iba z jednej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým bez následných zápasov play-off. Svoj druhý titul získalo .

Kvalifikácia

Aréna

Výsledky 

Play-off sa nehralo.

Konečné poradie

Externé odkazy 
 Svetové hry 1989 na stránke Medzinárodnej federácie svetových hier

Zdroje 
 História korfbalových turnajov na Svetových hrách na IKF 
 Korfbal na SH 1989 na stránke the-sports.org 

Korfbal v 1989
Korfbal na Svetových hrách
Svetové hry 1989
Dezorzovo lútkové divadlo

Dezorzovo lútkové divadlo je jediné bábkové divadlo pre dospelého diváka na Slovensku. Divadlo založil režisér, producent a scenárista Gejza Dezorz a scénograf Von Dubravay v roku 2004. 

Dezorzovo lútkové divadlo chápe divadelnú bábkovú formu ako priestor pre realizáciu tém, ktoré sa neboja atakovať ale i zabávať diváka. Dezorzovo lútkové divadlo nachádza inšpiráciu pri svojej tvorbe nielen v klasickej dramatickej spisbe, ale spracuváva aj témy, ktoré priamo či nepriamo čerpajú z mainstreamu - comics, filmový horor, akčný film, thriler, muzikál, punková hudba, pokleslá braková literatúra. Dezorzovo lútkové divadlo je lútkové divadlo!

Dezorzovo lútkové divadlo prezentuje lútky ako malých ľudí na špagátikoch, ktorí dokážu skutočne žiť, vášnivo milovať aj ukrutne trpieť. Dezorzovo lútkové divadlo nie jen vzdor. Dezorzovo lútkové divadlo je hardcore, boj, pokora a názor.

Dezorzovo lútkové divadlo je jediné šapitó na svete, v ktorom sa lútky dokážu odviazať.

Divaldo tvoria absolventi KBT VŠMU v Bratislave.

Pôvodne kočovné divadlo má od roku 2012 svoju stálu scénu v Kabinete bábkového umenia v Bratislave v budove Ymca na Karpatskej 2 na I. poschodí. 

Dezorzovo lútkové divadlo je producent projektu Slovenské marionetové divadlo, ktorý vznikol v roku 2011 vďaka finančnej podpore Ministerstva kultúry SR a generálneho partnera projektu Poštovej banky a.s. Týmto unikátnym projektom Dezorzovo lútkové divadlo obnovilo tradíciu historického bábkového divadla, ktoré hrávali po štyri storočia európski komedianti. Tento projekt vznikol v Bratislave.  Projekt už navštívilo niekoľko tisíc divákov.

Členovia divadla 
 Gejza Dezorz - principál, režisér 
 Vilo Santanelli - dramaturg, dramatik 
 Aladár Hrča - dramaturg, dramatik 
 Kamil Kollárik - lútkový artista (od 2006) 
 Andrej Kováč - lútkový artista (2006-2014) 
 Alexander Maďar - lútkový artista (od 2006) 
 Marián Mitaš - lútkový artista (od 2006) 
 Hera Turban - lútkový artista (od r. 2014) 
 Von Dubravay - scénograf, art director 
 Július von Fontana - zvierací akrobat

REPERTOÁR 
Dezorzovo lútkové divadlo
 Desperanduľa, strašlivá dcára či spravodlivá spláta pýchy i márnivej nádharnosti(2006)
 Perun, Hrom bezbožných abo Pogrom Slávia(2008)
 Gašparkove šibalstvá alebo erotic dobrodružstvá Bob De Nira(2010) 
 Lovestory - tragédia z Extazu(2011) 
 Sandokan – Tiger sa vracia(2012)
 Fantomas a Lovec zombíkov(2013)
 Panoptikum Frankenstain (2014)

Slovenské marionetové divadlo 
 Cirkus (2014)
 Don Juan alebo márnotratný syn(2013)
 Trúchlohra o sviatej Genovefe (2011)
 Gašparko putuje do Turecka(2011)
 Johanes Faust(2011)

Ocenenia 
 1. Cena bratislavského diváka Nová Dráma 2011/New Drama 2011(Bratislava, Slovensko)
 2. Čestné uznanie za dynamickú súhru bábkohercov (Lalka tiez Clowiek 2010, Varšava, Poľsko)
 3. Cena Hašterica 2010 za kreativitu a prínos bábkovému divadlu za posledné dve divadelné sezóny (Bábkarská Bystrica 2010, Slovensko)

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky

Bábkové divadlá na Slovensku
Obůrky-Třeštěnec

Obůrky-Třeštěnec je prírodná rezervácia ev. č. 697 severne od obce Moravské Knínice v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR. Severne od rezervácie sa nachádza prírodná pamiatka Zlobice.

Ochrana 
Dôvodom ochrany je zachovanie prirodzenej biocenózy vlhkého až močaristého charakteru s výskytom chránených druhov rastlín, najmä vstavačov (päťprstnice obyčajnej a kruštíka močiarneho). Je jednou z posledných lokalít, kde sa tieto vzácne rastliny vyskytujú.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Brno-venkov

Externé odkazy  
 Lokalita orchideí
 Na stránke turistika.cz
 Cestou necestou... foto

Zdroj 

Chránené územia v okrese Brno-venkov
Boskovická brázda
Moravské Knínice
Eduard Nepomuk Kozič

Eduard Nepomuk Kozič (Ede Kozics) (* 21. máj 1829, Dubnica nad Váhom – † 25. apríl 1874, Bratislava) bol slovenský fotograf a vynálezca, známy aj vďaka jeho fotografickým ateliérom v centre Bratislavy. Vytvoril obrazy pamiatok Bratislavy a okolia ale bol známy aj ako autor portrétov (Franza Liszta, grófa Gézu Zichho a iných). Vynašiel a nechal si patentovať postup prenesenia fotografie na plátno, slonovú kosť, porcelán, drevo, sklo a email. Od roku 1850 bol najviac prominentným fotografom v Bratislave. Jeho portréty boli vrcholom vtedajšej tvorby. Získal rad medailí a ocenení z výstav (Paríž 1867 a 1870, Hamburg 1868, Linz 1872). Zomrel 25. apríla 1874 v Bratislave.

V roku 1847 sa po prvýkrát stretol s daguerotypiou. Poznatky získal od cestujúceho fotografa Johana Bubeníka. Čoskoro sa tiež naučil techniku kalotypie (talbotype) a kolódiový proces od Andreasa Grolla z Viedne v období rokov 18471850.

Jeho prvý ateliér bol v záhradnom pavilóne Slubekovho domu na Gaisgasse (dnes Kozia 33) koncom 1840 rokov (asi 1847). Jeho druhé štúdio bolo na Promenade číslo 34 v rokoch 18561868 (teraz Hviezdoslavovo námestie). Dňa 1. októbra 1868 otvoril v novo postavenej budove na Promenáde 2 (neskôr premenovaná na Sétatér 9, Kossuth Lajos Platz / Kossuth Lajostér 9, dnes Hviezdoslavovo námestie 4), v tesnej blízkosti hotela Zum Grünen Baum (dnes hotel Carlton) svoje tretie štúdio. To bolo známe svojou živou spoločenskou atmosférou. Medzi Kozičových blízkych priateľov patril údajne aj Franz Liszt. Kozic urobil niekoľko jeho portrétov a na oplátku Liszt odohral niekoľko koncertov v salóne Kozičovho ateliéru. Kozič bol jedným z najvýznamnejších občanov Bratislavy. Bol považovaný za "jedného z najlepších 'svetlomaliarov' celej kráľovskej koruny." Po jeho smrti, štúdio naďalej prevádzkovala jeho manželka Karolina Kozič-Helle do roku 1926. Artefakty z ateliéru sú archivované v múzeách v Bratislave a Košiciach. Kozičove fotografie sú súčasťou zbierok Matice slovenskej, Národného múzea v Martine a Slovenskej národnej galérie v Bratislave. Kozičovci mali deti: Karolína Eleonóra Ema (* 3. 10. 1856), Pavlína Jozefina (* 27. 6. 1859), Eduard František Xaver (* 2. 1. 1864) a Eduard Karol Boromejský (* 20. 7. 1874, po smrti otca).

Referencie

Zdroje 
 Ede Kozics (profil po anglicky) na Monoskope
 Jakub Hlohoš, Eduard Nepomuk Kozic (v slovenskom jazyku), 2012 25 apríla, 14:19

Externé odkazy 
 Kozičove fotografie na WebUmenia.sk
 Kozičove fotografie na Flickr

Osobnosti z Dubnice nad Váhom
Slovenskí fotografi
The Immanent Velvet

The Immanent Velvet je CD album hudobného skladateľa Petra Machajdíka, ktorý vyšiel v decembri 2012. Na jeho realizácii sa podieľali zahraniční a slovenskí hudobníci ako harfistka Floraleda Sacchi, klaviristi Fero Király, Dušan Šujan, Daniel Garel, violončelista Piero Salvatori, klarinetista Guido Arbonelli, gitarista Ondrej Veselý a Mládežnícky orchester Jána Pöschla pod vedením Anity Mirossayovej. Album vydalo vydavateľstvo Azyl Records v spolupráci so Slovenským rozhlasom.

CD album obsahuje 10 kompozícií Petra Machajdíka:
 1. The Immanent Velvet (Imanentný zamat)
 2. Dreamy Angel (Zasnený anjel)
 3. Linnas
 4. Fountains of Immanency (Fontány imanentnosti)
 5. Four Impressions (Štyri impresie)
 6. Silent Wanderings (Tiché putovania)
 7. Inside the Sleeping Carpels (Vo vnútri spiacich plodolistov)
 8. The Namah Theme (Téma z Namah)
 9. The Oberbaum Bridge at Dusk (Oberbaumbrücke v šere)
 10. Karma

Album je zaujímavý tým, že pozostáva hlavne z klavírnych diel, ktoré uvádzajú rôzni mladí slovenskí interpreti (Fero Király, Dušan Šujan), ktorých dopĺňa medzinárodná zostava hráčov rôznorodej proveniencie. Pôvabné názvy diel, ako napríklad Imanentný zamat, Zasnený anjel, Štyri impresie alebo Tiché putovania ilustrujú aj obsahový rámec skladieb. Album okrem diel pre sólový klavír prináša i komornú hudbu v rôznom nástrojovom obsadení, lyrická skladba Zasnený anjel ponúka krehkú súhru klavíra a basklarinetu s perkusívnymi efektami, nachádza sa tu hĺbavá gitarová Silent Wanderings, či robustná téma z Namah. Štyri Impresie prinášajú debussyovské nálady, hoci ich posledná časť Lowlands (Nížina) znie jadrným slovenským folklórom. Poetické motívy krehkej Inside the Sleeping Carpels neskôr rozvinul Machajdík aj vo svojej hudbe k rozhlasovej produkcii. Album uzatvára Karma, pôsobivá kombinácia klavírov a šepotajúcich hlasov, nahrávaná na rôznych miestach sveta. Geografické rozäpatie nahrávky siaha od Bratislavy cez Vancouver, Kodaň, Terst, Londýn až po Jyväskylä a Viedeň. Tento fakt len podčiarkuje internacionálny charakter Machajdíkovho diela a jeho výrazné autorské presahy mimo Slovenska. 
(Z recenzie Petra Katinu v časopise Vlna, č.54/2013, str. 162)

Referencie

Externé odkazy 
Webová stránka Petra Machajdíka
Recenzia v časopise HIS VOICE
Recenzia v časopise VLNA

Albumy Petra Machajdíka
Hudobné albumy z 2012
Slunná

Slunná je prírodná rezervácia ev. č. 1015 pôvodne Chránený prírodný výtvor PRALES (Slunná). Nachádza sa severne od obce Lažánky v okrese Brno-venkov. Oblasť spravuje AOPK ČR.

Ochrana 
Predmetom ochrany je ekosystém starého listnatého lesa, tvorený pôvodnými bukovými porastami miestami pralesovitého charakteru, ktoré sú významným refúgiom pre hniezdenie vtáctva a poskytujú zázemie pre celý rad vzácnych a chránených druhov rastlín, ako je cyklámen purpurový, vtáčia prilba biela, vtáčia prilba dlholistá a kruštík modrofialový.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Brno-venkov
 Lesy mesta Brna

Externé odkazy 
 Návrh na vyhlásenie PR Slunná v nových pozmenených hraniciach 
 Na stránke jizni-morava.cz

Zdroj 

Chránené územia v okrese Brno-venkov
Pralesy v Česku
Lažánky (okres Brno-venkov)
Křižanovská vrchovina