joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kyselina octová

Kyselina octová (systematický názov kyselina etánová) je chemická zlúčenina známa svojou kyslou chuťou a štipľavou vôňou. Jej sumárny vzorec je CH3COOH. Čistá nehydratovaná kyselina octová (ľadová kyselina octová) je bezfarebná hygroskopická kvapalina, ktorá zamŕza pri teplote pod 16,7 °C na bezfarebnú kryštalickú tuhú látku. Kyselina octová je leptavá a jej pary spôsobujú podráždenie očí, poleptanie sliznice, bolesť v krku a upchanie pľúc.

Riziko kyseliny octovej závisí aj na jej koncentrácii. V nasledujúcej tabuľke je uvedená EÚ klasifikácia kyseliny octovej:

Jej vodný roztok v koncentrácii od 5% do 10% sa predáva pod názvom ocot.

Výroba 
Zriedený vodný roztok kyseliny octovej sa získava biologickou oxidáciou etanolu podľa celkovej rovnice:

CH3CH2OH + O2 → CH3COOH + H2O

Pri jeho biotechnologickej výrobe sú príslušné mikroorganizmy (octové baktérie, predovšetkým rodu Acetobacter) imobilizované prirodzenou priliehavosťou na bukových hoblinách, ktoré sú pokropené roztokom etanolu a odspodu prebublávané vzduchom. Vyššie koncentrácie možno potom dosiahnuť následnou destiláciou. Podobnú oxidáciu možno síce robiť i čisto chemickou cestou, ale k jej výrobe sa nepoužíva.

Iný spôsob prípravy spočíva v hydrogenácii oxidu uhoľnatého za prítomnosti katalyzátorov:

2 CO + 2 H2 → CH3COOH

Môže byť pripravená tiež reakciou oxidu uhoľnatého s metanolom

Použitie 

Kyselina octová je jednou z najvýznamnejších priemyslových organických surovín. Ročne sa na svete vyrobí vyše 5 miliónov ton.

Používa sa v laboratóriu aj v chemickom priemysle ako významné rozpúšťadlo pri príprave čistých chemických zlúčenín.

Priamo ako chemická surovina slúži k výrobe rady ďalších organických zlúčenín. Najvýznamnejším produktom je vinylacetát, ktorý následne slúži ako surovina (monomér) pre prípravu polyvinylacetátu.

Derivát kyseliny octovej, acetanhydrid, je používaný ako silné acylačné činidlo, najmä pri výrobe acetylcelulózy, ktorá v minulosti slúžila ako k výrobe syntetických vlákien (acetátový hodváb), tak pre prípravu podložiek pre fotografické negativné materiály a pre kinofilm. Je taktiež jednou zo surovin pre výrobu kyseliny acetylsalicylovej, ktorá je hlavnou zložkou najrozšírenejších liekov proti horúčkam a zápalom (Acylpyrín, Aspirín, Anopyrín ai.).

Iné projekty 

octová
Octany
Olšanské hřbitovy

Olšanské hřbitovy (doslova Olšanské cintoríny) je s rozlohou 50,17 ha najväčší cintorín v Prahe. Počas jeho existencie na ňom bolo pochovaných približne 2 000 000 mŕtvych. Je miestom posledného odpočinku mnohých významných osobností. Súčasťou cintorína je aj pohrebisko vojakov z prvej a druhej svetovej vojny.

Zoznam významných osobností, pochovaných na cintoríne 
 Klement Gottwald, prvý robotnícky prezident Česko-Slovenska
 Gusta Fučíková, publicistka a ľavicová aktiviska
 Jiří Berkovec, hudobný skladateľ a publicista
 Josef Jungmann, český filológ, lexikograf a spisovateľ
 Karel Knittl, hudobný skladateľ, dirigent a pedagóg
 Ján Kollár, slovenský evanjelický kňaz, básnik a spisovateľ
 Karel Kramář, prvý predseda vlády Česko-Slovenska
 Jan Palach, študent, ktorý sa v roku 1969 upálil na protest proti okupácii Česko-Slovenska
 Pavel Jozef Šafárik, slovenský historik, slavista a básnik
 Miroslav Tyrš, český kritik, historik umenia, zakladateľ Sokola (Českej obce sokolskej)
 Jiří Voskovec, český herec, dramatik a spisovateľ
 Jan Werich, český herec, dramatik a spisovateľ
 Vilém Kurz, český politik,prírodovedec a spisovateľ
 Jiři Schelinger, český spevák
 Radola Gajda ( Rudolf Geidl ), jeden z hlavných veliteľov česko-slovenských légií v Rusku

Iné projekty

Externé odkazy 
 Olšanské hřbitovy (PIS)

Cintoríny v Prahe
Národné kultúrne pamiatky v Prahe
Žižkov
Škorica

Škorica alebo cinamón je korenina – očistená sušená mladá vnútorná kôra druhov stromov z rodu škoricovník (zahŕňa vyše 100 druhov).

Najlepšia škorica je z druhu škoricovník cejlónsky (Cinnamomum verum al. Cinnamomum zeylanicum) - tzv. pravá škorica alebo cejlónska škorica, ale najčastejšie sa dováža škorica z druhu škoricovník čínsky (Cinnamomum cassia al. Cinnamomum aromaticum) – tzv. čínska škorica alebo kasiová škorica. Ďalej je známa škorica z druhov Cinnamomum tamala a Cinnamomum burmani.

Tzv. biela škorica nie je škorica v pravom slova zmysle, ale korenie z druhu Canella winterana.

Škorica má korenisto sladkastú chuť a charakteristickú vôňu. Zvyšuje chuť do jedla a osviežuje a podporuje trávenie. Zároveň má aj liečivé účinky, znižuje poruchy dýchania, vyrábajú sa z nej silice a tinktúry.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Škorica – účinná aj pri liečbe diabetu
 Škorica – pochúťka i liek
 Škorica a jej účinky na Herbacea.sk

Koreniny
Liečivé rastliny
Joseph Brodsky

Joseph Brodsky, rodným menom Iosif Alexandrovič Brodskij, rus. Ио́сиф Алекса́ндрович Бро́дский (* 24. máj 1940, Petrohrad – † 28. január 1996, New York) bol ruský básnik a neskôr americký esejista a literárny kritik, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru z roku 1987.

Život 
Narodil sa v židovskej rodine ako syn fotografa sovietskeho námorníctva. V skorom detstve prežil boje o Leningrad. Keď mal pätnásť rokov odišiel zo školy a snažil sa dostať na školu pre ponorkový výcvik (школа подводников), ale márne. Našiel si prácu ako operátor frézy (фрезеровщик) v továrni. Neskôr sa rozhodol stať sa lekárom a pracoval v márnici. Neskôr pracoval na viacerých postoch v nemocnici, na lodi a na geologickej expedícii.

V tom istom čase sa Brodsky zapojil do programu samovzdelávania a učil sa angličtinu a poľštinu (aby mohol prekladať básne od Czesława Miłosza, jeho obľúbeného básnika a kamaráta). Svoje vlastné básne a literárne preklady začal publikovať približne v roku 1957. Písal apoliticky a bol ovplyvnený ruskou spisovateľkou Annou Andrejevnou Achmatovovou.

V roku 1964 ho ruské úrady obvinili z "parazitizmu". Ruská novinárka Frida Vigdorova "prepašovala" na západ odpis z tohto procesu.

 Sudca: Aká je vaša profesia, všeobecne?
 Brodsky: Som básnik a literárny prekladateľ.
 Sudca: Kto vás uznáva ako básnika? Kto vás zaregistroval do radov básnikov?
 Brodsky: Nikto. Kto ma zaregistroval medzi ľudí?
 Sudca: Študovali ste to?
 Brodsky: To?
 Sudca: Ako sa stať básnikom. Ani ste sa nepokúsili dokončiť si školu kde vás na to pripravia, kde vás to naučia? 
 Brodsky: Nemyslím si, že sa to naučíte v škole.
 Sudca: Tak ako?
 Brodsky: Myslím, že to ... prichádza od Boha.

Bol odsúdený na päť rokov nútených prác. V roku 1965 mu bol trest odpustený po protestoch sovietskych a zahraničných prominentných literátov ako Jevgenij Jevtušenko a Jean-Paul Sartre. 4. júna 1972 bol Brodsky vyhnaný zo Sovietskeho zväzu a v roku 1980 sa stal občanom USA. Zomrel na srdcový infarkt vo svojom apartmáne v New Yorku. Pochovaný je v talianskych Benátkach.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Literary Encyclopedia anglicky
 anglické básne od Brodského
 Fotogaléria

Ruskí spisovatelia
Spisovatelia USA
Nositelia Nobelovej ceny za literatúru
Básnici židovského pôvodu
Osobnosti USA židovského pôvodu
Ruské osobnosti židovského pôvodu
Naturalizované osobnosti USA
Osobnosti z Petrohradu
RuneScape

RuneScape je MMORPG počítačová hra, zasadená do sveta fantasy a zároveň najúspešnejšia 3D browser hra na svete. Hru je možné spustiť z internetového prehliadača, pre beh je potrebná inštalácia Java Virtual Machine. Hra je dostupná každému záujemcovi, no v neplatenej verzii má hráč sprístupnenú len obmedzenú časť virtuálneho sveta, taktiež nemôže postavu rozvíjať vo viacerých schopnostiach (Skills).

Servery 
 
Hra pre svoj beh využíva viac než 170 serverov rozmiestnených tak, aby sa väčšina hráčov na svete mohla bez problémov pripojiť. Servery sú umiestnené v 14 krajinách sveta. Každý zo serverov povolí pripojenie 2 000 hráčom zároveň. Maximálna kapacita je 300 000 hráčov. Servery sú rozdelené na tzv. „Free“ a „Member“ servery (teda pre neplatiacich a platiacich hráčov).

Iné jazyky 
Hra pôvodne ako jazyk komunikácie používala angličtinu, 14. februára 2007 vydal Jagex nemeckú verziu prekladu. Momentálne existuje päť nemeckých serverov. K 11. decembru 2008 bol oficiálne uverejnený preklad do francúzštiny, pričom táto jazyková mutácia má momentálne dva servery. 24. júla 2009 vyšiel preklad do brazílskej portugalčiny.

Zručnosti postavy (Skills) 
RuneScape obsahuje 24 zručností postavy:
 15 zručností postavy pre neplatiacich hráčov
 Attack (útok)
 Strength (sila)
 Defence (obrana)
 Dungeoneering (skill pridaný 12.4.2010)
 Constitution (po starom Hitpoints) (život)
 Crafting (remeslo)
 Fishing (rybolov)
 Cooking (varenie)
 Mining (ťaženie)
 Smithing (hutníctvo)
 Runecrafting (výroba rún, spojená s mágiou)
 Magic (mágia)
 Prayer (náboženstvo)
 Woodcutting (drevorúbačstvo)
 Firemaking (zapaľovanie)
 Ranged (lukostrelectvo) 

 9 memberských zručností postavy
 Agility (obratnosť)
 Hunter (lov)
 Summoning (vyvolávanie bojových alebo liečiacich pomocníkov)
 Construction (stavba domu)
 Farming (farmárčenie)
 Fletching (výroba lukov a šípov, spojená s ranged)
 Slayer (zabíjanie monštier)
 Thieving (kradnutie)
 Herblore (výroba elixírov)

Combat skill 
Combatom (bojom) sa určuje hlavný (bojový level postavy). Combat netvorí len jeden skill, ale ho tvorí množstvo skillov: Attack, Strength, Defence, Constitution, Ranged, Prayer, Magic a Summoning. Maximálny combat level je pre memberov 200 a pre free 180.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 Herný Česko-Slovenský fanklub

MMORPG
Počítačové hry
Počítačové hry z 2001
Zoznam divadelných článkov/Y

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 4 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

ya 
Yahya Abdul-Mateen II

yo 
Young Vic

yv 
Yvette Guilbertová · Yvonne Vavrová

Zoznamy divadelných článkov
Maska podsiete

Maska podsiete je 32-bitové číslo, ktoré hovorí o tom, akým spôsobom je IPv4 adresa rozdelená na sieťovú a hostiteľskú časť. Popisuje rozdelenie počítačovej siete do podsietí (). Podobne ako samotnú IPv4 adresu, aj masku siete vyjadrujeme kvôli prehľadnosti v decimálnom bodkovom zápise.

Podľa masky podsiete rozlišujeme jednotlivé kategórie/triedy:

Trieda A:
rozsah adries 0.0.0.0 – 127.255.255.255,
maska 255.0.0.0, CIDR prefix /8 – prvých 8 bitov adresy je adresa siete,
126 sietí a v každej 16 777 214 zariadení.

Trieda B:
rozsah adries 128.0.0.0 – 191.255.255.255,
maska 255.255.0.0, CIDR /16,
16 384 sietí a v každej 65 534 zariadení.

Trieda C:
rozsah adries 192.0.0.0 – 223.255.255.255,
maska 255.255.255.0, CIDR /24,
2 097 152 sietí a v každej 254 zariadení.

Ako zistiť Masku podsiete na operačnom systéme Windows 
 Otvorte príkazový riadok (Command Prompt)
 Do príkazového riadku napíšte ipconfig
 Nájdite adaptér cez ktorý ste pripojený
 V štvrtom riadku je napísané Maska podsiete (Subnet Mask) a za týmto údajom sa nachádza maska podsiete.

Externé odkazy 
 IP adresa a sieťová maska
 Kalkulátor IPv4 a IPv6 podsietí

Počítačové siete
Chlorovodík

Chlorovodík je plynná látka s charakteristickým zápachom. Je to binárna zlúčenina vodíka s chlórom, ktorá patrí medzi halogenovodíky.

Výroba 
Priemyselne sa vyrába syntézou chlóru a vodíku pri teplote 800 °C:
 H2 + Cl2 → 2 HCl
Väčšina vyrobeného chlorovodíka sa používa na výrobu kyseliny chlorovodíkovej. Chlorovodík priemyselne takisto vzniká ako vedľajší produkt napr. pri chlorácii organických látok, čo v skutočnosti predstavuje najväčší priemyselný zdroj chlorovodíku.

Laboratórna príprava

Príprava chlorovodíka HCl z vodíka H2 a chlóru Cl2 
Pomocou jednoduchého vyvíjača plynu naplníme 20 cm3 striekačku 10 cm3 vodíka H2 a doplníme 10 cm3 plynného chlóru Cl2, prípadne aj malým množstvom vzduchu (obsahuje kyslík O2). Striekačku na určitý čas vystavíme na denné svetlo. Z bezpečnostných dôvodov je potrebné použiť ochranný kôš aj napriek prítomnosti kyslíka O2, ktorý značne spomaľuje fotolytickú reakciu. Po určitom čase môže vzniknúť plynný chlorovodík HCl.

Príprava chlorovodíka HCl z kyseliny chlorovodíkovej HCl 
Skúmavku s bočným vývodom upevníme vo zvislej polohe pomocou svorky a lapáka na stojan. Skúmavku naplníme koncentrovanou kyselinou chlorovodíkovou HCl asi do výšky 1 cm a uzavrieme ju gumovou zátkou. Bočný vývod skúmavky spojíme podľa možnosti čo najkratším kúskom hadice s ohnutou sklenenou rúrkou. Sklenenú rúrku vložíme hlboko do suchej skúmavky. Kyselinu chlorovodíkovú HCl v skúmavke zahrievame kahanom, pričom sa vyvíja plynný chlorovodík HCl, ktorý zachytávame do skúmavky alebo priamo do napojenej striekačky.

Toxicita 
Chlorovodík spôsobuje dráždenie očí a dýchacej sústavy a do menšej miery dráždi i pokožku. Chlorovodík je vysoko dráždivý a rozleptáva sliznice, ktoré obsahujú vodu, podľa rovnice
 HCl + H2O → HCl·H2O
kde v procese vzniká kyselina chlorovodíková.

Referencie

Iné projekty 

Hydridy
Zlúčeniny chlóru
 Chlorovodík
Halogenovodíky
Zoznam literárnych článkov/1

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

19 
1979 v literatúre - 1984 (román)

Zoznamy literárnych článkov
Zoznam literárnych článkov/Á

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 4 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

ád 
Ádám Szendei

ál 
Álvares de Azevedo

ár 
Árpád Duka-Zólyomi - Árpád Göncz

Zoznamy literárnych článkov
Ochranný prípravok pred slnečným žiarením

Ochranný prípravok pred slnečným žiarením (nesprávne krém na opaľovanie) sa nanáša na kožu s cieľom chrániť ju pred nebezpečným vplyvom slnečného žiarenia, ktoré môže spôsobiť jej spálenie. Je k dispozícii v rôznych formách - lotio (mlieko), krém, spray. Ochranný prípravok by mal odfiltrovať nebezpečné UVA a UVB žiarenie, ktoré je zodpovedné za spálenie, starnutie kože, negatívne ovplyvňuje imunitný systém a môže viesť až ku kožným nádorom.

K dôležitým vlastnostiam patrí tzv. ochranný faktor (SPF), UVA-ochrana, odolnosť voči vode, prípadne fotostabilita a termostabilita.

Nesprávne pomenovanie
Ochranné prípravky pred slnečným žiarením sú často nesprávne označované ako tzv. krémy na opaľovanie. Ich úlohou je však presný opak - chrániť pred opalením/spálením kože.

Druhy filtrov
V ochranných prípravkoch pred slnečným žiarením sa používajú 2 druhy filtrov - fyzikálny a chemický. Najviac rozšírený je chemický filter.

Fyzikálny filter 
Fyzikálny filter funguje na princípe odrazu. Ide napríklad o mikrokryštály látky, ktoré po rozotrení vyvoria na koži súvislú vrstvu, ktorá funguje ako zrkadlo, odrazí dopadajúce lúče a zabráni preniknutiu nebezpečného UV žiarenia do kože.

Chemický filter 
Chemický filter funguje ako absorbér, ktorý pohlcuje UV žiarenie a absorbovanú energiu jednoducho premieňa na teplo.

Značenie ochranných prípravkov

Ochrana pred UVB žiarením (SPF) 
Najrozšírenejším spôsobom vyjadrovania stupňa ochrany pred UVB žiarením je tzv. ochranný faktor pred slnečným žiarením (SPF - angl. Sun Protection Factor). Ten udáva, o aký násobok času možno po nanesení prípravku na kožu predĺžiť pobyt na slnku, bez jej začervenania. Tento čas je u každého človeka individuálny. Ak napríklad dochádza u človeka k začervenaniu po 10 minútach, tak ochranný prípravok s SPF 30 odďaluje začervenanie o 300 minút (30x10min.).

Ochrana pred UVA žiarením 

Značenie ochrany pred UVA žiarením je nejednotné a nejestvuje prevládajúca metóda, ako je tomu pri UVB. Výrazným posunom k zjednodušeniu a sprehľadneniu by mohlo byť odporúčanie Európskej komisie zo septembra 2006. Definuje viacero podmienok, ktoré musí prípravok v UVA spektre ochrany spĺňať a po ich splnení môže mať na obale znak - "UVA" v kruhu.

Odolnosť voči vode 
Potením alebo kúpaním sa zvyšuje riziko zmytia ochranného prípravku, čo môže mať za následok oslabenie jeho účinnosti. Preto sú prípravky testované na odolnosť voči vode. Aj tu jestvuje viacero metód, ktoré ale postupne smerujú k zjednoteniu. Spoločné kritériá na určovanie odolnosti voči vode (angl. waterresistance) stanovila napr. organizácie COLIPA (Európska asociácia výrobcov toaletných a kozmetických potrieb).
Na dosiahnutie ochrany, ktorá sa uvádza na obale je potrebné nanášať prípravok v množstvách, ktoré sa používajú na testovanie, t. j. 2 mg/cm2, čo sa rovná asi 7 čajovým lyžičkám prípravku (približne 36 gramov) na
telo priemerného dospelého človeka.

Referencie

Externé odkazy 
 Tabuľka správneho dávkovania ochranných prípravkov
 Informačná kampaň na ochranu zdravia pred slnečným žiarením

Medicína
Kozmetika
Sojuz 18a

Sojuz 18a (; označovaný aj Sojuz 18-1) bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Kozmickej lodi sa však nepodarilo dosiahnuť obežnú dráhu kvôli vážnym zlyhaniam počas štartu. Posádka pozostávala z dvoch členov - veliteľ Vasilij Lazarev, major vzdušných síl, a Oleg Makarov, palubný inžinier (civil). Misia Sojuz 18 bola považovaná za druhú misiu, ktorá dopraví kozmonautov na vesmírnu stanicu Saľut 4. Obidvaja kozmonauti boli na ich druhej misii; ich prvá spoločná misia bola Sojuz 12 v Septembri 1973, ktorej úlohou bolo testovanie nového typu lode Sojuz.

Štart postupoval podľa plánu až do času T+288.6 sekundy vo výške 192 kilometrov, keď sa začal druhý a tretí stupeň rakety oddeľovať. Zo šiestich uzáverov držiace pokope jednotlivé stupne sa uvoľnili iba tri, čo spôsobilo, že motor tretieho stupňa sa zapálil spolu s druhým stupňom pripojeným pod ním. Ťah tretieho stupňa pokazil zostávajúce zámky, uvoľnil druhý stupeň ale vystavil raketový motor pod neočakavateľné namáhanie čo spôsobilo odchýlku od štandardnej trajektórie. V čase T+295 sekúnd, sa odchýlka stala dosť prudká na to aby únikový systém (LES - Launch escape system) automaticky oddelil kozmickú loď Sojuz od tretieho stupňa raketového motora a potom oddelil orbitálnu kapsulu lode. Pristávacia kapsula po balistickej krivke začala klesať späť na Zem, pričom kozmonauti boli chvíľami vystavený veľmi veľkému preťaženiu až 20 G. Napriek tomu úspešne pristáli, hoci sa tak stalo v odľahlej oblasti altajských hôr neďaleko hraníc s Čínou, navyše na okraji hlbokého zrázu. Kozmonauti vyviazli takmer bez zranení (mierne zdravotné problémy mal iba Lazarev kvôli veľkému preťaženiu), boli však nútení stráviť chladnú noc v blízkosti pristávacieho modulu, pretože záchranári sa k nim mohli dostať až nasledujúci deň.

Posádka 
  Vasilij Lazarev (2), veliteľ
  Oleg Makarov (2), palubný inžinier

Kozmické lode Sojuz
Suborbitálne kozmické lety s ľudskou posádkou
Neúspešné kozmické lety
Kozmonautika v 1975
SIG Mosquito

SIG Mosquito je samonabíjacia pištoľ vyrábaná firmou Swiss Arms. Rám pištole je z polyméru, vonkajšia poistka je prístupná pre pravákov i ľavákov. Pištoľ je osadená Picatinny koľajničkami a umožňuje tak pripojiť väčšinu štandardného príslušenstva. Povrch je čierny.

Varianty 
 Mosquito Two-Tone - dvojfarebná povrchová úprava, rám je čierny, záver chrómovaný
 Mosquito Reversed Two-Tone - dvojfarebná povrchová úprava, rám je chrómovaný, záver a črienky sú čierne
 Mosquito w/ Threaded Barrel - s hlavňou umožňujúcou pripojenie tlmiča.
 Mosquito® Sport

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránky výrobcu 

Pištole
Električková doprava vo Varšave

Električková doprava vo Varšave je systém električkovej siete vo Varšave, ktorá má dĺžku  a jazdí na nej 26 denných liniek s celkovou dĺžkou .

Dejiny 
Prvý úsek ešte ako konská železnica, bol otvorený v roku 1866. V meste existovala aj verejná doprava koňmi ťahanými omnibusmi od roku 1822. Do 16 rokov bol systém vystriedaný modernou elektrickou trakciou. Pretože Varšava bola do roku 1914 súčasťou Rruska, električková sieť bola najprv širokorozchodná s rozchodom koľají .

Po varšavskom povstaní a oslobodení bol v roku 1946 zrušený a nahradený sieťou s normálnym rozchodom . Nové trate však viedli už po širokých bulvároch, spájali novovybudované sídliská v sovietskom štýle. Po zamietnutí plánu na výstavbu metra na prelome 40. a 50. rokov sa objavila koncepcia podpovrchove električky. Tá bola ale opustená a o niekoľko rokov neskôr sa rozhodlo celú sieť postupne zrušiť a nahradiť autobusmi. To sa začalo diať v 60. a 70. rokoch, ropná kríza a klesajúca výkonnosť Poľska preťahovali výstavbu metra, celoštátny plán na vybudovanie 12 sietí podzemnej dráhy, ktoré by nahradili električkové prevádzky v celej krajine, sa ukázal ako nerealizovateľný. V 90. rokoch sa začali budovať nové trate, otvárené zhruba v 5-ročných intervaloch a skončilo sa s rušením tratí.

Vozňový park

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka (po poľsky)
 Schéma siete (po poľsky)

Varšava
Doprava vo Varšave
Explorer 1

Explorer 1 (oficiálne Satellite 1958 Alpha) bola prvá družica vypustená Spojenými štátmi. Štart sa uskutočnil 1. februára 1958 o 03:47:56 svetového času zo štartovacieho komplexu LC-26A na Atlantickej raketovej strelnici na Cape Canaveral na Floride. Nosnou raketou bola Juno I, ktorá bola vyvinutá zo suborbitálnej rakety Jupiter-C. Tesne pred ním, 4. októbra 1957, bola vypustená sovietska družica Sputnik 1 a 3. novembra 1957 družica  Sputnik 2.

História 

Hlavným vedeckým prístrojom na Exploreri 1 bol detektor kozmického žiarenia tzv. Geigerov-Müllerov počítač navrhnutý na meranie radiácie na obežnej dráhe Zeme. Tento experiment vedený doktorom James Van Allen z Univerzity v Iove odhalil oveľa menšie množstvo kozmického žiarenia ako sa očakávalo. Van Allen si myslel, že prístroj sa mohol nasýtiť veľmi silnou radiáciou z pásu nabitých častíc zachytených magnetickým poľom Zeme. Existencia týchto radiačných pásov bola potvrdená iným americkým satelitom vypusteným o dva mesiace neskôr, a podľa ich objaviteľa boli pomenované ako Van Allenove pásy.

Charakteristika 
Explorer 1 krúžil okolo Zeme na elipsovitej obežnej dráhe, v najbližšom bode bol vzdialený 354 km (220 míľ) a v najvzdialenejšom 2515 km (1563 míľ). Jeden oblet mu trval 114,8 minúty a za deň spravil 12,54 obletov. Satelit bol 203 cm dlhý (80) a 15,9 cm široký (6,25) v priemere a vážil 14 kg (30,8 libier). Explorer 1 uskutočnil svoje prvé vysielanie 23. mája 1958. Po viac ako 58000 obletoch 31. mája 1970 vstúpil do atmosféry a zhorel.

Konštrukcia 

Družica bola vybavená detektorom kozmického žiarenia, vnútorným tepelným senzorom, troma vonkajšími tepelnými senzormi, nosovým kužeľovitým tepelným senzorom, mikrometeoritovým nárazovým mikrofónom a prstencom prístrojov mikrometeoritového poškodenia. Informácie z týchto prístrojov boli posielané na Zem 60-miliwatovým vysielačom pracujúcim na 108,03 MHz a 10-miliwatovým vysielačom pracujúcim na 108,00 MHz. Vysielacie antény boli zložené z dvoch laminátových spojených antén v tele satelita a štyroch ohybných výhonkov, ktoré tvorili ohybnú anténu. Otáčanie satelita okolo svojej dlhej osi udržovalo tieto ohybné výhonky natiahnuté. Vonkajší povrch prístrojovej časti bol natretý striedalo pásmi bielej a tmavozelenej, čo satelitu poskytovalo pasívnu kontrolu teploty. Proporcie svetlých a tmavých pasov boli použité na základe štúdií o intervaloch striedania svetla a tmy založených na štartovacom čase, trajektórii, obežnej dráhe a náklone. Elektrický pohon bol zabezpečený ortuťovýmí  nikel-kadmiovými batériami, ktoré tvorili približne 40 % užitočnej hmotnosti družice. Tieto batérie zabezpečovali energiu pre vysokoprúdový vysielač 31 dní a pre nízkoprúdový vysielač 105 dní.

Multimédia

Referencie

Zdroj 
 http://www-spof.gsfc.nasa.gov/Education/wexp13.html prístup 1.8.2008
 http://www.nasa.gov/mission_pages/explorer/explorer-overview.html prístup 1.8.2008
 http://history.nasa.gov/sputnik/expinfo.html prístup 1.8.2008

Iné projekty 

Program Explorer
Umelé družice Zeme
Sondy NASA
Vedecké družice
Kozmonautika v 1958
Trolejové vedenie

Trolejové vedenie je vedenie, slúžiace na napájanie koľajových vozidiel alebo trolejbusov elektrickou energiou. Je to hlavná súčasť trakčného vedenia. Trolejové vedenie sa skladá zo závesného lana a vodorovného trolejového lana (iné názvy: trolejový drôt, trolejový vodič, trolej), pričom pri trolejbusoch sú závesné laná a trolejové drôty dva vedľa seba. Trolejový drôt je vodič, ktorý slúži na vlastné napájanie vozidla elektrinou; býva z medi alebo ocele a má zvláštny prieriez (aby sa dal zhora zachytiť). Je zavesený v danej výške nad koľajou, prípadne v danej výške nad povrchom vozovky. Vozidlo udržiava kontakt s trolejovým vedením prostredníctvom zberača, ktorý sa nazýva trolejový zberač alebo pantograf.

Po prvých pokusoch s elektrickou trakciou v roku 1879 a nasledujúcich rokoch, kedy na napájanie slúžili priamo vzájomne izolované koľajnice alebo napájacia koľajnica, bolo prvýkrát v roku 1881 použité v parížskej električke vrchné napájanie. Vodič v tomto prípade tvorila rúrka.

Názov trolejové vedenie má pôvod v anglickom slove "trolley", čo znamená vozík. Najstaršie trolejbusy boli napájané prostredníctvom  vozíka, ktorý sa vozil po vedení. Ťahaný bol pomocou kábla spojeného s vozidlom.

Zdroje

Iné projekty 

Trolejbusová doprava
Električková doprava
Železničné technológie
Hry malých bridžových federácií

Hry malých bridžových federácií je bridžové podujatie organizované EBL, na ktorom sa zúčastňujú reprezentácie malých európskych bridžových zväzov s počtom členov menším než 500, poprípade štátov, ktoré majú vyšší počet členov, ale počet obyvateľov je nízky. Niekedy sa toto podujatie nazýva aj Malé majstrovstvá Európy. Limity na počet členov, či počet obyvateľov sa neberú veľmi striktne, v roku 2011 sa napríklad zúčastnilo družstvo Česka, ktorá v oboch smeroch limity prekračuje, na druhej strane sa v roku 2011 podujatia nezúčastnil Island. Názov podujatia je zatiaľ rozkolísaný, vyskytujú sa názvy:
 Hry malých bridžových organizácií
 Hry malých bridžových zväzov

poprípade príbúda prívlastok európskych.

V roku 2013 sa konali Hry malých bridžových federácií  v Košiciach v rámci projektu Hlavného európskeho mesta kultúry. Organizátorom podujatia boli: Slovenský bridžový zväz, Košický bridžový klub a EBL. Vyhralo družstvo Česka. Slovensko skončilo na 6 mieste. Hier sa zúčastnilo 12 štátov.

V roku 2010 sa HMBO konali v Slovinsku a družstvo Slovenska prekvapujúco zvíťazilo. Možno to považovať za zatiaľ najväčší medzinárodný bridžový úspech Slovenska.

Prvé Hry malých bridžových organizácií sa uskutočnili v Monte Carle 7. - 9.11.2007. Zúčastnilo sa 16 družstiev, medzi nimi i Slovensko. 

Zvíťazilo Bulharsko pred Litvou. Slovensko obsadilo 10. miesto.

Slovensko bolo zastúpené družstvom Bratislava, ktoré skončilo v 1. lige na treťom mieste.

Externé odkazy 
 Hry malých bridžových federácií 2013, Košice
 Oficiálna stránka podujatia, 2007
 Postrehy Paľa Mokráňa z podujatia

Bridžové súťaže
Štefultov

Štefultov je mestská časť Banskej Štiavnice.

Dejiny  
V minulosti to bola samostatná obec. Prvá písomná zmienka je v listine z roku 1514. Nachádza sa v nej vyústenie štôlne Bieber kde bol prvýkrát na svete použitý strelný prach na odstrel hornín a taktiež niekoľko kutacích štôlni. V jednej z nich (pod kultúrnym domom) je veľmi zaujímavý úkaz - ľadové stalaktity počas zimného obdobia.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Rímskokatolícky kostol sv. Joachima a Anny, jednoloďová klasicistická stavba s pravouhle ukončeným presbytériom a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty z rokov 1797-1799. Okná majú šambrány a segmentové ukončenie s klenákom. Veža je ukončená zvonovitou helmicou. 

 Kaplnka sv. Ondreja apoštola, renesančná stavba so segmentovým záverom a malou strešonu vežou z prvej polovice 17. storočia. Úpravami prešla v rokoch 1682 a 1938. Stavba má hladké fasády, veža je ukončená šindľovou cibuľou.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta Banská Štiavnica

Banská Štiavnica
Mestské časti na Slovensku
Hotel Radisson Blu Carlton

Hotel Radisson Blu Carlton (staršie Hotel Carlton) je jeden z najluxusnejších a najdrahších hotelov v Bratislave. Je to hotel kategórie **** (štvorhviezdičkový) v historickom jadre mesta na Hviezdoslavovom námestí 3 v blízkosti historickej budovy Slovenského národného divadla a budovy Reduty, sídla Slovenskej filharmónie.

Na mieste hotela stál už v 13. storočí hostinec U labute a od roku 1760 hostinec U troch zelených stromov (orig. Zu den 3 grünen Bäumen). Celý hostinec kúpil v roku 1838 riaditeľ prvej Uhorskej bratislavsko-trnavskej železnice Johann Löwy. Ten ho dal v rokoch 1844 – 1846 prestavať podľa návrhu staviteľa Ignáca Feiglera ml. a premenoval ho na hotel U zeleného stromu. Z pôvodnej jednoposchodovej budovy tak vznikla trojposchodová s dvoma dvornými krídlami a klasicizujúcou fasádou. Od roku 1905 bolo v budove hotela prvé kino na Slovensku (v Hornom Uhorsku) s názvom Electro Bioscop.

Od roku 1857 prevzal hotel známy obchodník s vínom Jakub Palugyay, ktorý už od roku 1849 vlastnil v hoteli kaviareň. Palugyajovci prevádzkovali hotel pod názvom K zelenému stromu do roku 1912.

Hotelu konkuroval od roku 1860 susediaci hotel National s kaviarňou Savoy. Ten v roku 1908 kúpil od Františka Spenedera Henrich Prüger, ktorý v rokoch 1903 až 1909 pôsobil aj ako manažér hotela Savoy v Londýne. V roku 1911 prikúpil Gervayov dom a v roku 1912 po smrti Karola Palugyaya aj hotel U zeleného stromu. Všetky tri objekty nechal prestavať v rokoch 1912–1913, čím vznikol hotelový komplex Savoy-Carlton otvorený v júni 1913. Meno Carlton vzniklo spojením skratiek mien predošlých majiteľov Karola Palugyaya (Carl) a jeho manželky Antónie (Ton-ka) - Carlton. Krátko na to sa z hotela odsťahovalo 5. októbra 1913 aj kino Elektrobioscop na druhú stranu námestia, kde je dodnes pod menom Mladosť.

Najväčšia prestavba prebehla v rokoch 1925 – 1929 podľa projektu Milana Michala Harminca. Všetky tri budovy sa zjednotili do jedného celku a zvýšili sa o štyri poschodia, vznikla jednotná fasáda a charakteristická vysoká strecha.

V 80. rokoch 20. storočia bol hotel už natoľko schátraný, že sa musela zastaviť jeho prevádzka. Po rekonštrukcii a prestavbe bol hotel otvorený v októbri 2001.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Radisson Blu Carlton Bratislava (oficiálne stránky)
 Carlton /
 Zuzana Ševčíková a Viera Obuchová: Z histórie hotela Carlton alebo... bol raz jeden hotel, Pamiatky a múzeá 1/2002

Hotely v Bratislave
Milan Michal Harminc
Josef Polášek (architekt)

Josef Polášek (* 27. marec 1899, Kyjov, Česko – † 20. december 1946, Brno, Česko) bol český architekt, patril k najvýraznejším osobnostiam brnianskeho funkcionalizmu. 

Narodil sa v Boršove, ktorý sa od roku 1960 stal súčasťou mesta Kyjov.

Literatúra 
 Haas, F.: Architektura 20. století. Státní pedagogické nakladatelství Praha, 1980. s. 201, 204
 Dulla, M.: Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok. Bratislava, PERFEKT 2007. s. 375, 431
 Dulla, M.- Moravčíková, H.: Kto je kto v architektúre na Slovensku. Bratislava, SAS 1995. s. 130
 Halová, C. - Jahodová: Brno - Stavební a umělecký vývoj města. Praha, Pražské nakladatelství V. Poláčka 1947. s. 316, 342, 344, 345
 Pechar, J.: Československá architektura /1947-1977/. Praha, ODEON 1979. s. 20, 38, 39

Externé odkazy 
 Josef Polášek na Archiwebe
 Polášek a medzivojnové Brno
 Polášekova vila
Posmrtná realizácia návrhu J.Polášeka z r.1944 neďaleko od rodiska - 2008 - video
Architekti s Kyjovem spříznění - video 2010

Českí architekti
Funkcionalistickí architekti
Osobnosti z Kyjova (okres Hodonín)
Triatlon

Triatlon je individuálny šport zahŕňajúci tri disciplíny -  plávanie, cyklistiku a beh, ktoré je potrebné absolvovať tesne po sebe.

Dejiny 
Vznik triatlonu sa spája s tradičnými testami prežitia, ktoré absolvovali americkí záchranári v sedemdesiatych rokoch 20. storočia. V skutočnosti sú jeho predchodcom preteky Les trois sports, ktoré sa poriadali vo Francúzsku už v dvadsiatych rokoch. Na olympiáde sa triatlon prvýkrát objavil v roku 2000 v Sydney.

Druhy triatlonu

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka Slovenskej triatlonovej únie
 oficiálna stránka Medzinárodnej triatlonovej únie

Zdroj 

 
Olympijské športy
Oleg Grigorievič Makarov

Oleg Grigorievič Makarov (; * 6. január 1933, Udomľa – † 28. máj 2003, Moskva) bol sovietsky kozmonaut. V roku 1973 sa zúčastnil letu na kozmickej lodi Sojuz 12 a v roku 1975 aj nevydareného štartu Sojuz 18a. V roku 1978 absolvoval let v Sojuze 27 na stanicu Saľut 6 (utvorenie orbitálneho komplexu so Sojuzom 26 a Saľutom 6) a v roku 1980 letel na Sojuze T-3 opäť na stanicu Saľut 6.

Život

Mladosť a výcvik 
Otec bol dôstojník a rodina, teda Olegova matka, on sám i sestra cestovali podľa miest jeho zaradenia. Žili v Povolží, potom vo Fergane, Kalininská oblasť, v NDR. Musel meniť aj základné školy a potom s otcovým súhlasom odišiel sám študovať do Moskvy. Absolvoval Baumannovu vysokú technickú školu (1951-1957) a stal sa konštruktérom komponentov kozmických lodí vo Výskumnej konštrukčnej kancelárii č.1 (OKB-1) vedenej Koroľovom. Do tímu kozmonautov OKB-1 bol zaradený v roku 1966. Spočiatku do piatej skupiny civilných špecialistov, neskôr bol členom skupiny pre plánované lety na Mesiac. Keď tento program predčasne skončil, pokračoval v príprave pre lety na Sojuze.

Lety do vesmíru 
 

Prvýkrát vzlietol vo funkcii palubného inžiniera z Bajkonuru v kozmickej lodi Sojuz 12 v septembri 1973, spolu s ním letel Lazarev. Preverovali nové systémy lode a na Zem sa vrátili po dvoch dňoch. Potom bol menovaný do záložnej posádky Sojuzu 17.

Znova vzlietol s Lazarevom 5. apríla 1975 na lodi Sojuz, neskôr označenej ako Sojuz 18a, došlo však k poruche nosnej rakety, od ktorej sa loď Sojuz musela vo výške takmer 200 km núdzovo oddeliť a po 20 minútach pristála na Zemi, v odľahlej horskej oblasti neďaleko hraníc s Čínou. Hoci kozmonauti pristáli v extrémnych podmienkach a bola kvôli nim zorganizovaná veľká záchranná akcia, našťastie obaja vyviazli bez zranení. Tento neúspešný let nebol v tom čase oficiálne uznaný a jeho okolnosti boli utajované.

Druhý oficiálny let absolvoval v roku 1978 so Sojuzom 27. Letel spolu s Džanibekovom a spoločne sa pripojili na orbitálnu stanicu Saľut 6 a tu aj s posádkou pripojeného Sojuzu 26 plnili zadané úlohy. Späť sa vrátil v Sojuze 26 po 6 dňoch.

Tretíkrát vzlietol z Bajkonuru v Sojuze T-3 v roku 1980, letel spolu s Kizimom a Strekalovom opäť na orbitálnu stanicu Saľut 6. Skúšali nový typ lode a vykonali opravy na Saľute..

 Sojuz 12 (27. septembra 1973 - 29. september 1973)
 Sojuz 27, Sojuz 26 (10. januára 1978 - 16. januára 1978)
 Sojuz T-3 (27. november 1980 - 10. december 1980)

Po letoch 
Celkom vo vesmíre strávil počas troch letov 20 dní. Mal s manželkou jedno dieťa. V roku 1987 odišiel z tímu kozmonautov späť do firmy NPO Energija. Zomrel vo svojich 70 rokoch na infarkt myokardu.

Referencie

Zdroj 

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Anatolij Vasilievič Filipčenko

Anatolij Vasilievič Filipčenko (; * 26. február 1928, Davydovka – † 7. august 2022, Hviezdne mestečko) bol sovietsky kozmonaut. Zúčastnil sa na misiách Sojuz 7 a Sojuz 16. Po odchode z vesmírneho programu v roku 1982 sa stal zástupcom riaditeľa OKB v Charkove.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka na Space
 Stránka na Kosmo

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Jurij Nikolajevič Glazkov

Jurij Nikolajevič Glazkov (; * 2. október 1939, Moskva – † 9. december 2008, Moskva) bol sovietsky kozmonaut. Roku 1977 absolvoval let kozmickej lode Sojuz 24 a pobyt v orbitálnej stanici Saľut 5.

Život 
Už počas základnej školy sa rozhodol stať sa vojenským pilotom. V štúdiu pokračoval na stavropoľskom Suvorovského vojenskom učilišti a v roku 1957 do vojenského leteckého učilišťa v Charkove. V roku 1965 sa na vlastnú žiadosť a po absolvovaní lekárskych testov dostal do Hviezdneho mestečka na výcvik kozmonautov. Súčasťou výcviku bol parašutizmus a lietanie, trénoval na česko-slovenskom cvičnom lietadle L-29. Po dvoch rokoch tréningu ho vymenovali za kozmonauta. Na svoj let musel čakať 12 rokov. Často pracoval v Jevpatorii, v riadiacom stredisku na Kryme, pri letoch kolegov býval na námorných lodiach zaisťujúcich zázemie letov. Roku 1965 získal hodnosť staršieho inžiniera – veliteľa.

Medzi svoje záľuby uvádzal čítanie kníh, miloval Melvillovu Bielu veľrybu, neskôr už pri výcviku začal s vyrezávaním drevených figúrok.

Vo februári 1977 bol vo funkcii palubného inžiniera v posádke kozmické lode Sojuz 24, ktorá štartovala z Bajkonuru, spolu s ním letel ku stanici Saľut 5 aj Viktor Gorbatko. Let trval 425 hodín. V roku 1990 bol povýšený na generálmajora a v rokoch 19901996 pôsobil ako zástupca veliteľa Hviezdneho mestečka.

Zdroje 

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Osobnosti z Moskvy
Nikolaj Nikolajevič Rukavišnikov

Nikolaj Nikolajevič Rukavišnikov (; * 18. september 1932, Tomsk – † 19. október 2002, Moskva) bol sovietsky kozmonaut. Zúčastnil sa na misiách Sojuz 10, Sojuz 16 a Sojuz 33. Dve z týchto misií, Sojuz 10 a Sojuz 33 sa mali spojiť s vesmírnou stanicou typu Saľut, ale spojenie sa nepodarilo.

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Osobnosti z Tomska
Viktor Ivanovič Pacajev

Viktor Ivanovič Pacajev (; * 19. jún 1933, Akťubinsk – † 29. jún 1971, Sojuz 11, kozmický priestor) bol sovietsky kozmonaut.

V roku 1971 sa zúčastnil letu kozmickej lode Sojuz 11. Posádka tejto lode uskutočnila prvý prechod do orbitálnej stanice Saľut 1. Spoločný let komplexu Saľut – Sojuz trval 23 dní. V. I. Pacajev zahynul pri pristávaní kozmickej lode, v dôsledku poruchy na hermetickom uzávere kabíny lode.

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Obete kozmických katastrof
Kazašské osobnosti ruského pôvodu
Vladislav Nikolajevič Volkov

Vladislav Nikolajevič Volkov (; * 23. november 1935, Moskva – † 29. jún 1971, Sojuz 11, kozmický priestor) bol sovietsky kozmonaut. V roku 1969 sa zúčastnil na lete kozmickej lode Sojuz 7 (skupinový let troch lodí), roku 1971 na prvom prechode z kozmickej lode Sojuz 11 do orbitálnej stanice Saľut 1. Zahynul pri pristávaní lode Sojuz 11 pre poruchu hermetizácie kabíny.

Narodenia v 1935
Úmrtia v 1971
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Obete kozmických katastrof
Univers Zero

Univers Zero je belgická inštrumentálna skupina známa hraním temnej hudby ovplyvnenej komornou hudbou 20. storočia. V roku 1974 ju založil bubeník Daniel Denis a gitarista Roger Trigaux.

Štýlovo pohybujúca sa na  pomedzí avant - progresívneho rocku sedemdesiatych rokov a vplyvov pochádzajúcich z hudby Igora Stravinského či Bélu Bartóka. Spolu so skupinami ako Henry Cow (Spojené kráľovstvo), Samla Mammas Manna (Švédsko), Stormy Six (Taliansko) či Etron Fou Leloublan (Francúzsko) boli Univers Zero zakladajúcimi členmi hnutia Rock in Oppositon.

Tvorba skupiny je takmer čisto inštrumentálna, výstižne popísaná ako akási temná odnož komornej hudby. Na skorších albumoch je zvuk skupiny vymedzený silným akustickým základom, pre neskoršiu fázu tvorby je typická inklinácia i k elektronickej hudbe, ktorá sa stáva súčasťou akustického jadra skupiny.

Od roku 1977 po rok 1986 Univers Zero nahrali šesť albumov a v roku 1987 na obdobie zhruba desať rokov skupina pozastavila svoju činnosť. Svoju činnosť obnovuje koncom deväťdesiatych rokov, čoho výsledky sú i nové albumy vydávané postupne od roku 1999.

Členovia skupiny 
 Michel Berckmans - hoboj, klarinet
 Daniel Denis - bicie, perkusie
 Patrick Hanappier - husle, viola
 Guy Segers - basová gitara, spev
 Roger Trigaux - gitara, klavír, organ, harmónium

Diskografia 
 1313 (1977)
 Heresie (1979)
 Ceux du Dehors (1981)
 Crawling Wind EP (1983)
 UZED (1984)
 Heatwave (1986)
 The Hard Quest (1999)
 Rhythmix (2002)
 Implosion (2004)
 Live (2006)
 Relaps Archives 1984-1986 (2009)
 Clivages (2010)
 Phosphorescent Dreams (2014)

Externé odkazy 

 oficiálna stránka 

 
Belgické rockové hudobné skupiny
Progresívnorockové hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1974
Zoznam filmových článkov/Y

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 7 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

ya 
Yael Grobglasová · Yahya Abdul-Mateen II

yo 
Yoda

yv 
Yves Robert · Yvette Guilbertová · Yvonne Strahovski · Yvonne Vavrová

Zoznamy filmových článkov
Jericho (seriál z roku 2006)

Jericho je americký dramatický seriál z produkcie CBS, ktorý mal premiéru 20. septembra 2006. Po odvysielaní prvej sezóny sa CBS rozhodla seriál pre nízku sledovanosť zrušiť, no po kampani fanúšikov, ktorí začali posielať na adresu televízie tony orieškov (udalosť, ktorá súvisí s obsahom deja jednej z epizód seriálu) CBS v júni 2007 oznámila, že sa rozhodla nakrútiť ďalších sedem epizód. Tieto epizódy neboli ovplyvnené štrajkom amerického cechu scenáristov. Druhá séria mala premiéru 12. februára 2008. 21. marca 2008 oznámila CBS opätovné zrušenie seriálu s tým, že nebude brániť jeho prípadnému pokračovaniu na inej televíznej stanici.

Jericho ukazuje, čo stane ak sa nad horizontom zjaví hríbovitý oblak, vytvorený atómovým výbuchom. Zobrazuje chaos, ktorý vypukne v uliciach tohto malého, pokojného Kansaského mestečka. Jeho obyvatelia sú úplne izolovaní od okolitého sveta a vôbec netušia či to bol možný atomový útok, alebo nehoda, či teroristický čin. Strach z nepoznaného preto ženie Jericho do sociálnych, psychologických a fyzických nepokojov. Mesto príde o elektrinu a o komunikáciu s vonkajším svetom. No v tomto kritickom čase, keď sa citlivejší ľudia stávajú paranoidnými, sa nájdu medzi nimi tí, ktorí v sebe nájdu vnútornú silu, o akej predtým ani netušili.

Série a časti

1. séria (2006-2007)

2. séria (2008)

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy
 Oficiálna stránka Jericha' na CBS 
 Oficiálna Jericho wiki 
 Epizódy Jericha 

Televízne seriály USA
Televízne seriály CBS
Televízne seriály z roku 2006
D’oh!

D’oh! je známy výkrik Homera Simpsona zo seriálu Simpsonovci. V roku 2001 bolo toto slovo oficiálne zahrnuté do anglického jazyka, a to v „The Oxford English Dictionary“. 

Slovo vyjadruje frustráciu pri zistení, že sa niečo nepodarilo, alebo nejde podľa plánu, prípadne že ste práve povedali, či urobili niečo hlúpe.

Externé odkazy 
 Kompletný zoznam výrokov "D’oh" 
 D’oh! je zahrnutý do Oxford English Dictionary 
 Homer Simpson vyslovuje "D’oh!" 32 krát (zvukový WAV súbor)

Anglické výrazy
Simpsonovci

de:Die Simpsons#„Neinn!“
sv:Homer Simpson#Kända citat
Alexej Stanislavovič Jelisejev

Alexej Stanislavovič Jelisejev (; * 13. júl 1934, Žizdra) je bývalý sovietsky kozmonaut.

Životopis 
Po ukončení 10. triedy sa prihlásil na Baumannovu vysokú technickú školu. Matka bola chemička, stala sa doktorkou vied a k učeniu ho cieľavedomo viedla. Na vysokej škole sa venoval hlavne teórii automatického riadenia a potom rozvoju kozmickej techniky. Získal titul majster športu, bol šampiónom ZSSR v šerme. Zaujímal sa o maliarstvo a rád navštevoval výstavy.

Medzi kozmonautov sa dostal neskoro, ale veľmi rýchlo zvládol prípravné etapy a na začiatku roku 1969 už odštartoval z Bajkonuru v lodi Sojuz 5 na obežnú dráhu Zeme. Partnermi mu boli kozmonauti Volynov a Chrunov. Na obežnej dráhe prešli do lode Sojuz 4 (prvý prestup posádok vo vesmíre na svete) a s ňou sa vrátil na Zem. Ešte v tom istom roku štartoval do vesmíru po druhýkrát, bolo to v Sojuze 8 so Šatalovom, na obežnej dráhe leteli spoločne so Sojuzom 6 a Sojuzom 7 (prvý hromadný let troch kozmických lodí). A za necelé dva roky bol v Sojuze 10 so Šatalovom a Rukavišnikovom, pripojili sa k novej orbitálnej stanici Saľut 1. Pri všetkých letoch bol vo funkcii palubného inžiniera-technika. Neskôr sa stal doktorom technických vied, bol riaditeľom programu Sojuz-Apollo za sovietsku stranu. V roku 2007 sa zúčastnil XX. Medzinárodného planetárneho kongresu v Škótsku.

Lety do vesmíru 
 Sojuz 4, 14. január 1969 - 17. január 1969, skupinový let s loďou Sojuz 5, posádka: Šatalov, Chrunov, Jelisejev - poslední dvaja prestúpili z lode Sojuz 5
 Sojuz 8, 13. október 1969 - 18. október 1969, posádka Šatalov, Jelisejev
 Sojuz 10, 23. apríl 1971 - 25. apríl 1971, posádka Šatalov, Jelisejev, Rukavišnikov

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Alexej Jelisejev na webu Kosmo
 Alexej Jelisejev na webu SPACE 40
 Osobní stránka na webu MEK

Zdroj 

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
American wire gauge

American wire gauge (AWG - americká káblová miera) je štandardom prierezu neželezných vodičov a káblov používaných v elektropriemysle a v elektronike. Používa sa hlavne v USA a Kanade, ale používajú ho aj ázijskí výrobcovia vodičov a káblov. V Európe sa používa metrický systém podľa IEC 60228.

Vyššie číslo AWG znamená menší priemer vodiča. Takéto označovanie súvisí s výrobou vodiča - postupným tvarovaním. Vodič sa vyrába preťahovaním, alebo valcovaním zo základnej tyče. Každá tvarovacia operácia znamená tenší vodič. Číslo AWG je teda úmerné počtu tvarovacích operácií.

Vzorec 
Podľa definície AWG číslo 36 má priemer 0.005 palca (inch), a AWG číslo 0000 má priemer 0.46 palca. Pomer medzi týmito dvoma veľkosťami je 92, a medzi nimi je 38 veľkostí, s ekvivalentným pomerom medzi každými susediacimi pármi veľkostí (40 rôznych veľkostí zodpovedá 39 veľkostiam). (Veľkosti s viacerými nulami sa sa označujú aj počtom núl 00000 = 5/0). Potom priemer n AWG drôtu je:

a jeho prierez v palcoch (inch) je:
.
Pre m/0 AWG, použi n = −(m−1) vo vzorci. Napr. pre č. 0000 alebo 4/0, použi n = −3.

Pomer priemerov medzi susediacimi veľkosťami je 39-ta odmocnina z 92, alebo približne 1,122932197. Pomer priemerov s rozdielom AWG čísla 6 (napríklad 12 a 18) je potom 1,1229 na 6 = 2,005. S presnosťou lepšou ako jedno percento, teda dvojnásobnému priemeru zodpovedá drôt s číslom o 6 menším (napríklad 18AWG a 12AWG) a dvojnásobnému prierezu drôt s číslom o 3 menším, lebo 6 = 3 × 2 (dva káble 18AWG majú prierez ako jeden 15AWG ). Pretože odpor závisí priamo úmerne od dĺžky a nepriamo úmerne od prierezu bude mať drôt 15AWG rovnaký odpor ako dvojnásobne dlhý drôt 12AWG. Pretože vodivosť hliníka je 61% vodivosti medi bude mať hliníkový drôt odpor skoro presne taký ako o 2 AWG čísla vyšší medený, pretože pomer prierezov je 62,9% (napr. 20AWG Al a 22AWG Cu).

Tabuľka AWG a korešpondujúce veľkosti 
Tabuľka ukazuje vzťah AWG, priemeru, prierezu, odporu pre jednojadrové medené vodiče a ich prúdovú zaťažiteľnosť.

(*)s izoláciou

Stĺpec "približný ekvivalent prameňa metricky" zobrazuje počet vodičov prameňa / priemery vodičov z ktorých sa prameň skladá. Ak kábel je medzi dvoma hodnotami je pri ňom znak <>.
V severoamerickom elektropriemysle sa vodiče väčšie ako 4/0 AWG štandardne udávajú v plošnej miere (kcmil), kde 1 kcmil = 0.5067 mm² (mil, je jednotka dĺžky zodpovedajúca 0.001 palca (inch) - čiže "milli-inch"). 

Mimo Severnej Ameriky, sa vodiče používané v elektropriemysle zvyčajne udávajú ako prierez (plocha) v mm². Toto je definované v norme IEC 60228.

S označovaním AWG v zmysle prierez elektrického vodiča sa u nás môžeme stretnúť aj vo výpočtovej technike.

Pozri aj 
 Prierezy vodičov podľa IEC 60228
Conductors of insulated cables
 Jednotky SI

Zdroje 
 
 ICS 29.060.20 Elektrické káble IEC 60228 Conductors of insulated cables

Metrológia