joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Oto Pecval

Oto Pecval alebo Oto Petzval (staršie: Otto Baltazár Petzval, ; * 6. január 1809, Spišská Belá – † 28. august 1883, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko) bol matematik.

Život 
Študoval v Kežmarku, na gymnáziu v Levoči, filozofické ročníky na kráľovskej akadémii v Košiciach a napokon od r. 1828 na peštianskom Institutum geometricum, kde získal inžiniersky titul a kde sa stal prv korepetítorom, neskôr suplujúcim profesorom na katedre praktickej geometrie (1833). V r. 1839 získal doktorát na peštianskej univerzite a zároveň sa tam stal riadnym profesorom vyššej matematiky, prednášal však aj pre poslucháčov Institutum geometricum. Revolučné roky 1848/49 a následná éra absolutizmu síce zasiahli do života univerzity ako aj jej inžinierskeho ústavu v podobe personálnych i organizačných zmien, on však v rôznych funkciách zostal prednášať až do svojho odchodu na dôchodok v r. 1883, od r. 1857 už len v rámci filozofickej fakulty. Sporadicky prednášal aj mechaniku a predmety technického zamerania, istý čas dokonca astronómiu. V dvoch funkčných obdobiach (1843 – 1846, 1860 – 1863) zastával funkciu dekana filozofickej fakulty. V r. 1858 bol zvolený za člena Uhorskej akadémie vied. 

Samostatné matematické výsledky nemal, napísal však niekoľko kvalitných stredoškolských aj vysokoškolských učebníc matematiky, ktoré odrážali náročnejšie požiadavky nastupujúcej priemyselnej revolúcie v Uhorsku. Vo svojej učebnici pre vyššie gymnáziá a reálky (1856), ktorá získala cenu akadémie, sa v uhorských pomeroch priekopnícky dotkol aj pojmu funkcie a venoval sa i základom počtu pravdepodobnosti. Jeho učebnica vyššej matematiky (1867 – 1868) patrila k prvým učebniciam diferenciálneho a integrálneho počtu napísaným v maďarčine. Bol autorom učebnice astronómie a z poverenia akadémie napísal aj dvojzväzkovú príručku technickej mechaniky. Venoval sa tiež konštrukčným výpočtom parných strojov, najviac sa však zaslúžil svojou dlhoročnou pedagogickou činnosťou, výchovou viacerých generácií stredoškolských profesorov aj inžinierov–technikov.

Referencie

Ďalšia literatúra

Iné projekty

Zdroje

Externé odkazy 
 Oto Petzval na stránke SAV
 Záznam o narodení a krste v matrike - pokrstený ako Otto Balthasar Petzval

Maďarskí matematici
Slovenskí matematici
Osobnosti zo Spišskej Belej
František Púchovský

František Púchovský (* 9. marec 1921, Chynorany – † 11. august 1996, Žilina) bol slovenský matematik.

Životopis 
Narodil sa v Chynoranoch. V roku 1941 maturoval na Učiteľskom ústave v Bánovciach nad Bebravou. V rokoch 1947–1950 diaľkovo študoval matematiku a fyziku na Pedagogickej fakulte SU v Bratislave. Ako učiteľ pôsobil na školách všetkých stupňov. Aktívne pracoval v matematickej a fyzikálnej olympiáde v okresoch Dolný Kubín, Žilina i v centrálnych orgánoch fyzikálnej olympiády v Prahe. Na vtedajšiu Vysokú školu dopravnú v Žiline nastúpil v roku 1960. V roku 1970 pod vedením prof. RNDr. Josefa Korousa, DrSc., získal vedeckú hodnosť CSc. a v roku 1971 titul RNDr. V roku 1974 sa habilitoval za docenta. V rokoch 1975–1981 bol vedúcim katedry matematiky a 9 rokov vykonával funkciu prodekana pre pedagogickú činnosť na Fakulte prevádzky a ekonomiky dopravy a spojov. Hneď po príchode na Vysokú školu dopravnú začal aktívne pracovať v odbornom seminári Ortogonálne polynómy a ich aplikácie, ktorý viedol prof. Korous. Keď prof. Korous v roku 1981 zomrel, prevzal vedenie tohto seminára. Zaoberal sa najmä zovšeobecnenými Jacobiho, Hermiteovými a Laguerreovymi polynómami. Bol autorom vyše 20 vedeckých článkov z tejto oblasti a viacerých skrípt z rôznych častí matematiky pre poslucháčov VŠD. Bol tiež školiteľom ašpirantov-matematikov i pomocným školiteľom ašpirantov-technikov. O prácu profesora Korousa a docenta Púchovského prejavili veľký záujem americkí a španielski matematici. V roku 1989 odišiel do dôchodku, ale i naďalej aktívne vedecky pracoval a zúčastňoval sa seminára. Zomrel 11. augusta 1996 v Žiline a pochovaný je v Banskej Hodruši.

Dielo 
 Púchovský, F.: Základy teórie funkcie komplexnej premennej. Bratislava, Alfa 1981
 Púchovský, F. et al.: Zbierka úloh z matematiky pre poslucháčov štúdia popri zamestnaní. Časť 1.Bratislava, Alfa, 1982
 Púchovský, F., Bálint, V.: Zbierka úloh z matematiky. 4. Bratislava, Alfa 1984
 Púchovský, F.: Laguerre polynomials with four parameters, Math. Slovaca 48 (1998), 513-525

Externé odkazy 
 

Slovenskí matematici
Osobnosti z Chynorian
Ladislav Šteffko

Ladislav Šteffko (* 11. február 1909, Odesa, Ukrajina† 17. september 1981, Martin) bol slovenský matematik a pedagóg.

Po ukončení štúdia matematiky a deskriptívnej geometrie na Karlovej univerzite v Prahe pôsobil na gymnáziách vo Zvolene, Trnave, Košiciach, Prešove, Martine, Kláštore pod Znievom a v Turčianskych Tepliciach. Mimoriadnu pozornosť venoval talentovaným žiakom v matematike. Dostal vyznamenanie z ÚV MO, ÚV JČSMF i ÚV JSMF.

Externé odkazy 

Slovenskí matematici
Slovenskí pedagógovia
Osobnosti z Odesy
Ondrej Strečko (matematik)

Prof. RNDr. Ondrej Strečko, CSc. (* 25. marec 1928, Lupoč – † 2. január 1991, Prešov) bol slovenský matematik.

Životopis 
Po základnej škole vychodil meštianku v Zvolenskej Slatine, Obchodnú akadémiu v Banskej Bystrici a gymnázium v Lučenci. Po maturite v r. 19481952 študoval matematiku a filozofiu na Prírodovedeckej fakulte SU (teraz UK) v Bratislave. Pedagogickú činnosť začína v r. 1952 vo Zvolene (VŠLD), v tom istom roku odchádza na Pedagogickú fakultu UPJŠ v Prešove, kde pôsobil až do svojej smrti. Vo veľkej miere sa pričinil o výchovnovzdelávací proces i odborné poslanie katedry matematiky ako jej člen, tajomník a viac ako 20 rokov jej vedúci.

Jeho odborná činnosť bola zameraná na teóriu a aplikácie nomografických metód. Výsledkom je 6 pôvodných vedeckých prác, kniha Desať kapitol z numerických, grafických a iných metód. Bol zapojený do základného výskumu v tomto odbore. V r. 1969 na Matematickom ústave Československej akadémie vied v Prahe získal hodnosť kandidáta fyzikálno-matematických vied. Od r. 1970 bol docentom, v r. 1980 bol menovaný profesorom. Zohral veľkú úlohu pri výchove a vzdelávaní učiteľov matematiky, v r. 1985 založil školiace pracovisko pre výchovu vedeckých ašpirantov v odbore Teória vyučovania. Napísal viaceré učebné texty a príručky ako aj odborné články, vypracoval mnohé recenzie prác z odboru num. metód aj teórie vyučovania. Dve funkčné obdobia bol prodekanom, neskôr (od r. 1980) dekanom. Bol člen mnohých komisií a rád. Založil v Prešove pobočku JSMF a vyše 20 rokov bol jej predsedom. Bol aj člen ÚV JSMF, nositeľom vyznamenania Zaslúžilý člen Jednoty ( 1972) a viacerých čestných uznaní a ocenení. Jeho syn docent PaedDr. Vladimír Strečko, CSc. je taktiež matematik pôsobiaci na Katedre Matematiky, fyziky a informatiky FHPV PU v Prešove.

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 
 

Slovenskí matematici
Slovenskí univerzitní profesori
Absolventi Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského
Osobnosti z Lupoče
Václav Votruba

Václav Votruba (* 19. december 1909, Slavětín, Česko – † 11. september 1990, Praha, Česko) bol český fyzik.

Narodil sa 19. decembra 1909 v Slavětíne n/Ohří, okr. Louny. Matematiku a fyziku študoval na Prírodovedeckej fakulte Karolovej univezity v Prahe (1928– 1933), kde získal aprobáciu na vyučovanie oboch predmetov ( 1933). Po skončení štúdia až do r. 1941 pôsobil na pražských stredných školách a súčasne bol vedeckým pomocníkom na Ústave teoretickej fyziky PFKU. Za protektorátu bol úradníkom v Ústrednom meteorologickom ústave v Prahe (1941– 1943), učil na reálke ( 1943– 1944) a napokon bol totálne nasadený na stavbe vinohradského tunela. Po oslobodení suploval prednášky a cvičenia za zosnulého prof. Závišku. V r. 1945 získal doktorát prírodných vied. V šk. r. 1946/47 absolvoval študijný pobyt na univerzite v Zürichu u prof. W. Pauliho a prof. G. Wentzela. V r. 1950 sa habilitoval a r. 1954 bol vymenovaný za profesora teoretickej fyziky. V r. 1952 prednášal kvantovú mechaniku na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave. Po založení SÚJV v Dubne bol zvolený za zástupcu riaditeľa a podstatne prispel k formovaniu medzinárodného kolektívu i k vybaveniu ústavu. Zaslúžil sa tiež o nadviazanie spolupráce SÚJV s CERN v Ženeve. Počas pobytu v Zürichu ako prvý na svete vyriešil problém vzniku dvojice elektrón-pozitrón pri dopade fotónu na elektrón. Neskôr vyslovil predpoklad, že mezóny pí môžeme chápať ako tri nábojové stavy jednej častice s izotopickým spinom 1 ( 1952). Okrem toho využil algebru izotopického spinu na systematizáciu elementárnych častíc. Prof. Votruba sa právom pokladá za zakladateľa teórie elementárnych častíc v Česko-Slovensku. Prispel tiež k vzniku výbornej školy z tohto odboru na Slovensku, pretože viedol ako školiteľ nestora slovenských teoretikov M. Petráša. Zomrel 11. septembra 1990.

Externé odkazy 
 
 Kdo byl kdo

Narodenia v 1909
Úmrtia v 1990
Českí fyzici
Jozef Kvetoslav Holub

Jozef Kvetoslav Holub (* 1. jún 1820, Prietrž – † 12. júl 1899, Revúca) bol slovenský pedagóg.

Narodil sa v Prietrži v okrese Senica Michalovi Holubovi a Zuzane rod. Schubertovej. Ľudovú školu navštevoval v Senici, maďarčinu si osvojil v Komárne, potom študoval na evanjelickom lýceu v Bratislave, od 1841 medicínu v Prahe.
Po nedokončených štúdiách medicíny v Prahe, neskôr v Pešti, pôsobil na viacerých miestach ako vychovávateľ (Istebné), homeopatický liečiteľ (Pešť) a v r. 1865 – 1874 bol profesorom prvého slovenského gymnázia vo Veľkej Revúcej, kde vyučoval aj na učiteľskom seminári a v dievčenskom vychovávateľskom ústave. Po zatvorení školy sa živil doučovaním a liečiteľskou praxou - od roku 1874 sa venoval homeopatii a botanike.

Autor ľudovýchovných článkov so zdravotníckou tematikou a početných rukopisov, väčšinou učebníc matematiky a iných prírodovedných predmetov, botanických a ľudovýchovných spisov, ktoré sú v Univerzitnej knižnici v Bratislave, pričom prispel k tvorbe novej slovenskej odbornej terminológie. Venoval sa predovšetkým homeopatii a botanike, najmä zbieraniu materiálu na kľúč určovania rastlín a hmyzu.

V jeho rozsiahlej rukopisnej pozostalosti sa nachádzajú práce z oblasti biológie, medicíny, z rôznych prírodovedných disciplín a geometrie – zväčša rukopisy učebníc, prednášok, preklady a podrobné výpisky z iných diel, terminologické slovníky a pod. Jedinou jeho publikovanou prácou bol článok na pokračovanie v časopise Dom a škola (1897): Ukážky merického delenia oblúkov uhlových a celej kružnice… Tejto téme, čiže problematike rovnomerného delenia kružnice a uhlov euklidovskou, prípadne inou konštrukciou sú venované aj jeho geometrické rukopisy zo spomínanej pozostalosti. Holubove práce o „uhlo- a kruhodelbe“, hoci boli príspevkami matematika–amatéra, boli prvými matematickými dielami napísanými s vedeckou motiváciou a zameraním v slovenčine. 

S manželkou Alžbetou Bohurádovou mal syna a dcéru.

Zomrel 12. júla 1899 v Revúcej.

Zdroje 
 Narodenie v matrike: https://familysearch.org/ark:/61903/1:1:V1XT-SRW

Externé odkazy 
 

Slovenskí pedagógovia
Ján Ivanchich

Ján Ivanchich (* 25. november 1722, Komárno – † 17. júl 1784, Trnava) bol slovenský teológ a filozof.

Životopis  
Narodil sa v Komárne. Príslušník jezuitskej rehole, študoval na viedenskej a Trnavskej univerzite.
Po ukončení štúdií krátko pôsobil ako učiteľ, resp. kazateľ, napokon bol profesorom filozofie na univerzite v Trnave ( 1755– 1761), od roku 1761 riaditeľom viedenského Pázmanea, o rok neskôr aj profesorom teológie na univerzite. Od roku 1770 pôsobil v rôznych cirkevných hodnostiach opäť v Trnave. Patril k prvej skupine profesorov trnavskej univerzity, ktorí po prvej tereziánskej reforme v roku 1753 sa pokúsili odpútať od scholastickej filozofie a eklekticky prijímali a sprostredkovali a rozvíjali najmä karteziánske teórie. 

Bol autorom najmä filozofických diel, napísal však aj učebnicu fyziky, ktorá sa nezachovala a pripisuje sa mu aj autorstvo veršovanej dizertácie o optike. Pravdepodobne bol jedným z autorov anonymne vydanej matematickej učebnice Universae matheseos brevis institutio (Trnava 1752– 1755), ktorú zostavili spolu s A. Reviczkým. Učebnica bola modernejšia najmä tým, že autori v duchu reforiem už zaradili do nej podstatne viac aplikácií, ako bolo zvykom u predchádzajúcich, ostatne nie príliš hojne vydávaných podobných diel. Zomrel 17. júla 1784 v Trnave.

Externé odkazy 
  

Slovenskí teológovia
Slovenskí filozofi
Slovenskí autori náučnej literatúry
Osobnosti z Komárna
Bratislava – mestská časť Podunajské Biskupice

Bratislava – mestská časť Podunajské Biskupice (iné názvy: Bratislava-Podunajské Biskupice, Mestská časť Podunajské Biskupice, Podunajské Biskupice; (; )) sú mestská časť Bratislavy v okrese Bratislava II. Nachádzajú sa vo východnej časti mesta, južne od mestských častí Vrakuňa a Ružinov a má rozlohu  (čo ich robí najväčšou mestskou časťou Bratislavy). Nachádza sa tu Ústav TBC a respiračných chorôb.

Pamiatky a kostoly 

V Podunajských Biskupiciach údajne sídlili aj Rimania, bol tu nájdený rímsky mílnik cisára Alexandra Severa z roku 230 a latinský nápis na skale, ktorá pôvodne stála v blízkosti farského kostola s pečiatkou rímskeho tábora. Cez Podunajské Biskupice viedla tzv. Jantárová cesta, ktorá viedla z Ríma na pobrežie Baltského mora.

V Podunajských Biskupiciach je rímskokatolícky Kostol svätého Mikuláša z roku 1221. V mestskej časti sa tiež nachádza kúria Juraja Alberta z 18. storočia a morový stĺp Panny Márie a Svätej Trojice z roku 1730.

Nachádza sa tu kláštor Milosrdných sestier Svätého kríža. V kláštornom kostole sv. Kríža sa uchovávajú relikvie  bl. Zdenky Schelingovej, ktorá bola do roku 2003 pochovaná na miestnom cintoríne.

Starostovia 
 19941998: Viliam Nagy
 19982002: Viliam Nagy
 20022006: Oto Nevický
 20062010: Alžbeta Ožvaldová
 20102014: Alžbeta Ožvaldová
 20142018: Alžbeta Ožvaldová
 20182022: Zoltán Pék
 2022súčasnosť: Roman Lamoš

Názov Podunajských Biskupíc 
Maďarský názov je Pozsonypüspöki a nemecký Bischdorf. Úradný slovenský názov od roku 1920 bol Biskupice, od roku 1927 Biskupice pri Dunaji a od roku 1944 Podunajské Biskupice.

Názov Biskupice poukazuje na to, že obec bola vo vlastníctve biskupa. Nejasnosť do pomenovania vnáša fakt, že Podunajské Biskupice boli majetkom Ostrihomského arcibiskupstva. Niektorí autori na základe tohoto pomenovania vyvodzujú existenciu avarského biskupstva v oblasti dnešných Biskupíc.

Začlenenie 
V roku 1944 bola k Podunajským Biskupiciam pričlenená obec Komárov. 1. januára 1972 sa Podunajské Biskupice stali súčasťou Bratislavy.

Obyvateľstvo

Národnostné zloženie

Náboženské zloženie

Partnerské obce 
  Orth an der Donau (Rakúsko) – od roku 2006

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka mestskej časti
                                             

Podunajské Biskupice
Podunajské Biskupice
Podunajské Biskupice
Ladislav Smoljak

Ladislav Smoljak (* 9. december 1931, Praha – † 6. jún 2010, Kladno) bol filmový aj divadelný režisér, scenárista a herec. Úzko spolupracoval so Zdeňkom Svěrákom, s ktorým písal hry pre Divadlo Járy Cimrmana o českom fiktívnom géniovi Járovi Cimrmanovi. Pod jeho menom napísali niekoľko divadelných hier a celovečerný „biografický“ film.

Filmografia

Námet a scenár 
 1974 Jáchyme, hoď ho do stroje (so Zdeňkom Svěrákom a Oldřichom Lipským)
 1976 Marečku, podejte mi pero!  (so Zdeňkom Svěrákom)
 1976 Na samotě u lesa (so Zdeňkom Svěrákom)
 1978 Kulový blesk (so Zdeňkom Svěrákom a Zdeňkom Podskalským)
 1980 Trhák
 1983 Jára Cimrman ležící, spící (so Zdeňkom Svěrákom)
 1984 Rozpuštěný a vypuštěný (so Zdeňkom Svěrákom)
 1987 Nejistá sezóna (so Zdeňkom Svěrákom)

Réžia 
 1978 Kulový blesk (so Zdeňkom Podskalským)
 1981 Vrchní, prchni!
 1983 Jára Cimrman ležící, spící
 1984 Rozpuštěný a vypuštěný
 1987 Nejistá sezóna

Divadelné hry 
 Malý říjen
 Záskok

Referencie

Externé odkazy 
 Heslo v slovníku KDO BYL KDO v našich dějinách ve 20. století
 Filmografia v databáze ČFN
 Filmografia v databáze ČSFD

Českí filmoví režiséri
Českí divadelní režiséri
Českí divadelní herci
Českí filmoví herci
Českí filmoví scenáristi
Osobnosti z Prahy
Marián Andel

PhDr. Marián Andel (* 10. september 1950, Modra) je slovenský politik.

Biografia 
Absolvoval Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobil ako pedagóg na Slovenskej odborovej škole v Sládkovičove. Na prelome rokov 1989 a 1990 patril k zakladajúcim členom Slovenskej národnej strany. 19. mája 1990 sa zúčastnil na ustanovujúcom sneme SNS. Andel v 90-tych rokoch pôsobil v strane vo funkcii podpredsedu, ako aj vo funkcii „čestného predsedu“.

V prvých slobodných voľbách v roku 1990 bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za SNS v stredoslovenskom volebnom kraji. Na ustanovujúcej schôdzi parlamentu bol zvolený za člena Predsedníctva SNR (predsedníctvo malo 21 členov). V tomto volebnom období (1990 – 1992) pôsobil aj ako člen Ústavnoprávneho výboru SNR.

V parlamentných voľbách v roku 1992 viedol kandidátku SNS v západoslovenskom volebnom kraji a opäť bol zvolený za poslanca SNR. Na ustanovujúcej schôdzi SNR bol zvolený za predsedu Výboru SNR pre vzdelanie, vedu, kultúru a šport a za člena Predsedníctva SNR. Ako poslanec podporil svojím hlasom Deklaráciu SNR o zvrchovanosti SR, ako aj Ústavu SR.

Po vládnej a parlamentnej kríze sa na jeseň 1993 uskutočnila rekonštrukcia vlády a na základe koaličnej dohody SNS nominovala do vlády 3 členov. Marián Andel sa stal podpredsedom vlády SR pre školstvo, kultúru, vedu a telovýchovu. Po odvolaní vlády sa v marci 1994 vrátil do parlamentu a pôsobil vo výbore pre vzdelanie, vedu, kultúru a šport.

V predčasných parlamentných voľbách v roku 1994 je opäť zvolený za poslanca NR SR (v západoslovenskom volebnom kraji). Na ustanovujúcej schôdzi 3. novembra 1994 je zvolený za predsedu Výboru NR SR pre vzdelanie, vedu, kultúru a šport (vo funkcii predsedu výboru ho v januári 1995 vystriedal Kamil Haťapka). 14. decembra 1994 je zvolený za podpredsedu NR SR. V roku 1998 bol laureátom štátneho vyznamenania Rad Andreja Hlinku I. triedy za mimoriadne zásluhy o vznik samostatnej Slovenskej republiky.

V parlamentných voľbách v roku 1998 je po štvrtý raz zvolený za poslanca NR SR za SNS. 29. októbra 1998 na ustanovujúcej schôdzi je opäť zvolený za podpredsedu NR SR (tento raz už za opozíciu). V roku 2000 bol zo SNS vylúčený a do konca volebného obdobia v roku 2002 pôsobil v parlamente ako nezávislý.

Po odchode z parlamentu pôsobil ako vysokoškolský pedagóg. Pôsobil aj ako poslanec mestského zastupiteľstva v Modre. V predčasných parlamentných voľbách v roku 2006 kandidoval do NR SR za SLNKO.  Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014 a vo voľbách do NR SR v roku 2016 kandidoval opäť za SNS.

Manželka Mariána Andela, Oľga Andelová, bola v rokoch 1990 – 1992 poslankyňou Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia ČSFR.

Referencie 

Slovenskí politici
Politici SNS (1990)
Podpredsedovia vlády Slovenska
Podpredsedovia NR SR
Poslanci NR SR (1992 – 1994)
Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Laureáti Radu Andreja Hlinku I. triedy
Osobnosti z Modry
Mária Angelovičová

Doc. Ing. Mária Angelovičová, CSc. (* 9. január 1953) bola poslankyňou Národnej rady Slovenskej republiky zvolenou za Stranu demokratickej ľavice vo volebnom období 1998-2002. 

Narodenia v 1953
Slovenskí politici
Politici SDĽ (1990)
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Tisa

Tisa (, ) je druhá najvodnatejšia rieka Slovenska, najdlhší a ľavostranný prítok Dunaja. Dĺžka jej toku na území Slovenska je len 5,6 km, pričom tvorí hranicu medzi Slovenskom a Maďarskom. Je po nej pomenovaná planétka (13121) Tisza.

Tok rieky 
Pramení vo Východných Karpatoch na Ukrajine (veľvysočiny Gorgany  a Čierna Hora (Černogora) ), a to Čierna Tisa na severozápadnom úbočí masívu Bliznice a Biela Tisa na južnom úbočí masívu Hoverla. Potom tečie v pohraničnom území Ukrajiny a Rumunska, potom cez Maďarsko, na krátkom úseku tvorí slovensko-maďarskú hranicu, ďalej tečie cez Maďarsko a vo Vojvodine (v Srbsku) pri Novom Sade ústi do Dunaja.

Rieka je splavná od Dombrádu pri slovenských hraniciach (pred Dombrádom je totiž pontónový most s nízkou podjazdnou výškou a samotná rieka už začína byť dosť plytká). Pre väčšie lode sa v praxi využíva tok od Tokaja, kde sa sa ako pravostranný prítok vlieva do Tisy rieka Bodrog. V severovýchodnom Maďarsku pri meste Kisköre je obrovská priehrada a retenčná nádrž na energetické účely a zavlažovanie (v súčasnosti aj obľúbené výletné a rekreačné miesto). Tzv. Východný prieplavový kanál Tisu spája s Berettyóm, pravostranným prítokom Kriša.

Pravé prítoky 
Terešva, Terebľa, Rika, Boržava, Bodrog, Slaná s Hornádom, Eger, Zagyva

Ľavé prítoky 
Viseul, Iza, Samoš, Kriš (=Körös, Cris), Mureš, Begej

Mestá pri Tise

Slovensko 
 Malé Trakany
 Veľké Trakany
 Čierna nad Tisou

Rumunsko 
 Sighetu Marmaţiei
 Bocicoiu Mare

Ukrajina 
 Rachiv
 Velykyj Byčiv
 Čop
 Chust

Maďarsko (aj obce) 
 Tiszabecs
 Tiszakóród
 Szatmárcseke
 Kisar
 Jánd
 Tiszaszalka
 Tiszavid
 Zsurk
 Záhony
 Győröcske
 Dombrád
 Cigánd
 Tiszabercel
 Timár
 Tokaj
 Tiszatardos
 Tiszalök
 Tiszadada – blízko plavebná komora
 Tiszadob – blízko otvárací pontónový most, dá sa ľahko prepláva s výškou do 
 Tiszaújváros –  blízko sútok Hornád/Tisza
 Tiszakeszi
 Tiszacsege
 Tiszafüred – prvé mesto na priehrade Kisköre, začiatok jazera Tisza
 Poroszló
 Sarud
 Kisköre – koniec priehrady, plavebná komora
 Tiszasüly
 Tiszaroff
 Nagykörű
 Tiszapüspöki
 Szolnok
Tiszakécske
Tiszaalpár
Csongrád
Szentes
Mindszent
Szeged (Segedín)
Srbsko

Kanjiža
Senta
Ada
Mol
Bačko Petrovo Selo
Bečej
Novi Bečej
Stari Slankamen - tu ústí do Dunaja

Referencie

Iné projekty 

 Tisa
Povodie Dunaja
Rieky v Rumunsku
Rieky na Slovensku
Rieky v Maďarsku
Rieky v Srbsku
Rieky na Ukrajine
Geografia Zakarpatskej oblasti
Dračí hrádok

Dračí hrádok (iné názvy: Dračí hrad, Hadí zámok, Hadí hrad) je zrúcanina hrádku na výraznom ostrohu vrchu Úboč nad údolím Stupavského (Borinského) potoka, v nadmorskej výške , 2 km východne od obce Borinka v najjužnejšej časti pohoria Malé Karpaty.

História 
Hrádok bol s najväčšou pravdepodobnosťou postavený na základe kráľovskej iniciatívy v 13. storočí, keď sa majiteľmi dovtedajšieho kráľovského hradu na Pajštúne stali grófi zo Svätého Jura a Pezinka. Kráľovský pôvod tiež naznačuje podobnosť veže na Dračom hrádku s vežami na iných kráľovských hradoch (Plavecký hrad 10,2x10,2 m, Beckovský hrad 9,5x9,5 m). Michal Slivka a Miroslav Plaček stotožňujú Dračí hrádok s objektom Drach-kugel-schols z Meyerovej rytiny z roku 1563, na ktorej je zachytená korunovácia cisára Maximiliána II. v Bratislave. Rytina sa nachádza v Mestskej galérii v Bratislave. Tento predpoklad však odmieta Andrej Fiala (1972) a tiež Zdeněk Farkaš (1993).

Zaujímavá je tiež podoba názvu objektu: Dračí hrádok s názvom tzv. Dračieho rádu, ktorý založil v roku 1408 kráľ Žigmund Luxemburský a sústredil v ňom najmocnejšie a najvplyvnejšie osobnosti vtedajšieho Uhorska (Ctibor zo Ctiboríc, Peter Čech z Levíc, Mikuláš Garaj z Devína). Od 1409 bol jeho členom dokonca rakúsky vojvoda a 24 štajerskych rytierov.

Hrádok zanikol požiarom v prvej polovici 15. storočia. Pravdepodobne bol zničený počas husitských vpádov na územie dnešného západného Slovenska.

Popis 
Samotný areál hrádku sa skladá z dvoch častí: pretiahnutej vyvýšeniny širokej 15 metrov a dlhej 115 metrov, oddelenej od okolitého terénu nízkym valom a druhej vyvýšeniny (južne od prvej) širokej 20 metrov a dlhej 112 metrov, oddelenej od prvej priekopou. Centrálna hranolová veža s vonkajšími rozmermi 10x10 metrov bola postavená za 17 metrov širokou a 6 metrov hlbokou, do skaly vytesanou priekopou. Jej vzdialenosť od priekopy je asi 17 metrov. Na vonkajšej časti priekopy sa zachovali skromné zvyšky murovaného osadenia vstupného mosta.

Súčasný stav 
Viditeľná je len časť zachovaného múru osadenia vstupného mosta. Ostatné časti základov, ktoré sú spomínané v texte v súčasnosti nevidno.

Archeologické výskumy 
Prvý archeologický výskum na lokalite zrealizoval v rokoch 19411942 prof. Vojtech Ondrouch, ktorý na základe istých nálezov predpokladal, že stredovekému opevneniu predchádzala rímska strážna veža Orlie hniezdo. V lete 1993 sa uskutočnil v troch turnusoch archeologický výskum pod vedením Zdeňka Farkaša. Výskum odhalil zvyšky kamennej budovy za vežou, ktorá mala rozmery 10,9x9,1 metrov a múry hrubé 90 cm. Pravdepodobne ide o tú istú budovu, ktorú lokalizoval už V. Ondrouch.

Pozri aj 
 Stupavský potok

Iné projekty

Externé odkazy 
 Dračí hrádok na hrady-zamky.sk
 Poloha na turistickej mape

Hrady a zámky na Slovensku
Ruiny na Slovensku
Hrady Malých Karpát
Borinka
Stupava
Stavby v okrese Malacky
Franz Josef Strauß

Franz Josef Strauß (* 6. september 1915, Mníchov, Nemecko – † 3. október 1988, Regensburg) bol nemecký politik (CSU) a dlhodobý ministerský predseda spolkovej krajiny Bavorsko. Tlač ho nazývala „Silný muž Európy“.

Funkcie:
 1961 - 1988: predseda strany CSU

 1953 - 1955: spolkový minister pre zvláštne úlohy
 1955 - 1956: spolkový minister pre atómové záležitosti
 1956 - 1962: spolkový minister obrany
 1966 - 1969: spolkový minister financií
 1978 - 1988: predseda vlády Slobodného štátu Bavorsko

 1949 - 1978: poslanec Spolkového snemu (Bundestag)
 1978 - 1988: poslanec krajinského snemu (Landtag) Bavorska 
 1983 - 1984: predseda Spolkovej rady (Bundesrat)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Website zum Leben und Wirken von Franz Josef Strauß 
 Biografia
 Die Sonthofener Rede vom 18. November 1974
 Biografia v cosmopolis.ch

Nemeckí politici
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti z Mníchova
Bašovce

Bašovce sú obec na Slovensku v okrese Piešťany vo výbežku Podunajskej roviny na nive Váhu a Dudváhu, vo výške  V rokoch 1976 až 1993 neboli samostatnou obcou. V rokoch 1976 – 1980 tvorili spolu s Veľkým Orvišťom obec Orvište, ktorá bola v roku 1980 pripojená k Ostrovu. Z neho sa Veľké Orvište odčlenilo v roku 1991 a Bašovce o dva roky neskôr.

Opis 
Malá obec s približne 350 obyvateľmi je obklopená poľami, pri miestnom rybníku je rybárska bašta.

Dejiny
Prvá písomná zmienka o obci pod menom Bessan je z roku 1113. Súčasný názov obce sa používa od roku 1773. Obyvatelia sa v minulosti zaoberali poľnohospodárstvom. Osídlenie nastalo v neolite – sídlisko volútovej kultúry, sídlisko z doby predveľkomoravskej a veľkomoravskej. V katastri obce bolo objavené neolitické sídlo z rokov 4600-3800 p. n. l. a slovanské sídlo z 9. storočia. 

Obec patrila zoborskému kláštoru, v roku 1392 panstvu Čachtice. V roku 1414 ju Stibor daroval augustiniánom v Novom Meste nad Váhom. 

Prvý písomný komentár medziľudských vzťahov v obci sa nachádza v richtárskej knihe z Bašoviec z rokov 1651-1847. 

Bašovce, podobne ako ďaľšie obce a mestá pri neregulovanom Váhu, ničili povodne. V roku 1813 voda zaplavila takme celú považskú dolinu. Ľudia sa zachránili iba útekom.

V strede obce bol v roku 1912 postavený dom Alžbety Schneiderovej, na tú dobu veľký a drahý. Za Slovenského Štátu odvliekli majiteľku do koncentračného tábora. Po oslobodení sídlil v budove Miestny národný výbor aj škola.

Pre časté a ničivé požiare bol v obci v roku 1906 založený požiarny zbor, ktorý začínal s malou ručnou striekačkou. 

V roku 1930 bola zo zbierky občanov postavená škola. Zásluhu na jej vybudovaní mal architekt Vladimír Breštenský z Piešťan.

Obec Bašovce bola oslobodeńá v podvečer 4. apríla 1945. 

Počas tureckých nájazdov sa vraj chodievali obyvatelia obce schovávať do neďalekých močarísk, ktoré sa nachádzali za dnešným bývalým obecným družstvom aby unikli Turkom. Turci sa však narozdiel od miestnych nevyznali v močariskách a Turci v nich zahynuli.

Pamiatky 
Rímskokatolícky kostol Ružencovej Panny Márie z roku 1906. Menšou sakrálnou pamiatkou je stĺp sv. Trojice z polovice 19. storočia a stĺp sv. Vendelína.

Symboly obce 
Symboly obce sú:
erb - na modrom štíte strieborná holubica so zelenou ratolesťou v zobáčiku;
vlajka – ukončená tromi cípmi, obsahuje päť pruhov: 2 modré, 2 biele a 1 zelený.

Referencie

Externé odkazy 
 
 Satelitná fotografia Bašoviec (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Borovce

Borovce sú obec na Slovensku, ktorá sa nachádza v severnej časti Trnavskej pahorkatiny v nadmorskej výške , približne 7 km od Piešťan. Ležia na pravobrežnej terase Dudváhu. 

V obci žije 1 039 obyvateľov (stav k 18.1.2019).

Dejiny 
Archeologické nálezy dokazujú osídlenie volútovej, želiezovskej a lengyelskej kultúry, staršej a mladšej doby bronzovej. Rímsko-barbarské sídlisko je z 2. až 3. storočia. Slovanské pohrebisko zo 7.8. storočia. 

Prvá písomná zmienka je z roku 1262, kde je obec doložená ako Borey.  Pôvodní obyvatelia sa živili poľnohospodárstvom. Na začiatku 18. st. je v obci doložený mlyn.

Stavebné pamiatky 
Pôvodne baroková kúria z roku 1747 prestavaná na faru.
Klasicistická kúria z 1. polovice 19. storočia.
Neskorobarokový rímskokatolícky kostol sv. Vavrinca z rokov 17771781.
neskorobaroková socha sv. Jána Nepomuckého (1768)

Osobnosti 
 Štefan Polák - rimskokatolícky kňaz

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Borovce

Iné projekty

Externé odkazy 
Satelitná fotografia Boroviec (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Bodamské jazero

Bodamské jazero (, , ) je jazero ležiace na juhu Nemecka na západe Rakúska a na severovýchode Švajčiarska. Na vodnej ploche jazera nie sú žiadne oficiálne štátne hranice. Keď Švajčiarsko v roku 1648 vystúpilo zo Svätej rímskej ríše nemeckého národa, nebolo nič dohodnuté. Cez jazero tečie Rýn a je to tretie najväčšie jazero v strednej Európe po Blatenskom a Ženevskom jazere.

Geografia

Členenie 

Bodamské jazero sa skladá z:
 Horné jazero (), tvorí najväčšiu plochu.
 Überlinské jazero () pri Überlingen.
 Dolné jazero (), ktoré pozostáva z Rýnského jazera (), Zellského jazera () a Gnadenského jazera ().

Ostrovy 

V Bodamskom jazere sú tri väčšie ostrovy:
 Ostrov Mainau, veľa navštevovaný ostrov kvetov
 Ostrov Reichenau, s bývalým kláštorom, v ktorom bol asi väznený Svätý Metod; Svetové dedičstvo UNESCO
 Ostrov historického jadra mesta Lindau

Dáta 

Na najhlbšom mieste má jazero hĺbku . Má rozlohu , dĺžku , je  široké a dĺžka pobrežia je . Dôležité prístavy na pobreží sú mestá Lindau, Friedrichshafen, Kostnica () a Bregenz. Ďalšie mestá na jazere sú Rorschach, Arbon, Romanshorn, Kreuzlingen, Überlingen, Meersburg, Steckborn, Stein am Rhein a Radolfzell.

Pozri aj 
 Zoznam najväčších jazier vo Švajčiarsku

Externé odkazy 
 Bodenseeweb 

Jazerá v Nemecku
Jazerá vo Švajčiarsku
Jazerá v Rakúsku
Medzinárodné jazerá v Európe
Geografia Bádenska-Württemberska
Geografia Vorarlberska
Geografia kantónu St. Gallen
Geografia kantónu Schaffhausen
Geografia kantónu Thurgau
Prašník

Prašník je kopaničiarska obec na Slovensku s pravekým hradiskom z bronzovej doby. Vznikla v roku 1958 odčlenením sa od Vrbového.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Prašník

Iné projekty

Externé odkazy 
  Oficiálna stránka obce

 
Obce okresu Piešťany
Hubina

Hubina je obec na Slovensku asi  severovýchodne od mesta Piešťany. Leží v doline Považského Inovca, ktorou tečie Hubinský potok, ľavostranný prítok Váhu. Nad obcou sa týči vrch Skalka, z ktorého je za dobrých podmienok možné vidieť aj komíny jadrovej elektrárne Jaslovské Bohunice. Taktiež sa v obci nachádza aj kameňolom, ktorý funguje dodnes.

Dejiny 
Prvá písomná zmienka o Hubine pochádza z roku 1353, kde sa spomína pod názvom Hwbyna.

Opis 
V katastrálnom území obce sa nachádzajú prírodné pamiatky Visiace skaly, Veľká a Malá dolnosokolská jaskyňa. V katastri obce leží rekreačná oblasť Výtoky.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hubina

Iné projekty 

 
Obce okresu Piešťany
Kočín-Lančár

Kočín-Lančár je obec na Slovensku asi 12 km západne od mesta Piešťany. Zlúčenie obcí Kočín a Lančár sa udialo po referende v roku 1991.  

V obci je rímskokatolícky kostol sv. Michala archanjela z 13. storočia v časti Lančár a v časti Kočín je nový kostol Panny Márie Nanebovzatej a kaplnka Nepoškvrneného Počatia Panny Márie z 19. storočia.

Názvy obce v minulosti 
Názvy, ktoré obec používala v minulosti:
 Kočín
 1436 Kotlyn, Koklyn
 1446, 1576 Kochyn
 1773, 1808, 1863-1907 Kocsin
 1779 Kôcsiny
 1868 Kočin
 1913-1918 Löcsény
 1920 Kočín
 1991 Kočín-Lančár

 Lančár
 1262 Kuerencher
 1332-1337 Gueren-cher
 1394, 1576 Lanchar
 1560 Lancziar
 1719 Lanczariense
 1786 Lancschár
 1808, 1863-1918 Lancsár
 1920 Lančár
 1991 Kočín-Lančár

Referencie 

 KLČO, M.: Okres Piešťany - stručná história a erby miest a obcí. Balneologické múzeum v Piešťanoch, 1999, ISBN 80-968258-0-1.

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Kočín-Lančár
 Kostol svätého Michala archanjela v Lančári

Iné projekty

Externé odkazy 
 Satelitná fotografia Kočína-Lančára (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Krakovany (okres Piešťany)

Krakovany sú obec na Slovensku asi 5 km západne od mesta Piešťany. Dnešná obec Krakovany na Slovensku sa skladá z dvoch bývalých samostatných obcí, Krakovian a Stráží, ktoré boli zlúčené v r. 1943. Obidve obce boli prvýkrát spomenuté v Zoborskej listine z roku 1113, Krakovany pod názvom Craco a Stráže pod názvom Spectaculi. Krakovany majú 1 450 obyvateľov.

V obci sú rímskokatolícke kostoly sv. Mikuláša z roku 1702 a sv. Gála (Havla) z druhej polovice 14. storočia, ktorý má náročné okenné kružby a pestrú variáciu gotických kamenárskych detailov v portáloch a klenbách. Ide o jednu z mála gotických stavieb v regióne zachovanú v pôvodnej stredovekej podobe. Je tu tiež kaplnka Krvi Pána Ježiša z roku 1820.

Rodáci 
 Vincent Sedlák (* 1930), historik a vysokoškolský pedagóg

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Krakovany

Literatúra 
 Germánske hroby z doby rímskej, Krakovany - Stráže, Marián Klčo, Vladimír Krupa, Balneologické múzeum, Piešťany, 2003, ISBN 80-968258-9-5

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Satelitná fotografia Krakovian (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Nižná (okres Piešťany)

Nižná je obec na Slovensku asi 13 km juhozápadne od mesta Piešťany. Chotárom preteká potok Výtek, prítok Dudváhu. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1532 pod názvom Nysnia. 

V obci je rímskokatolícky kostol sv. Štefana Kráľa z roku 1682, prestavaný v rokoch 1899–1900.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nižná (okres Piešťany)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Program hospodárskeho a sociálneho rozvoja obce Nižná 2006 – 2015
 Satelitná fotografia Nižnej (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Ostrov (okres Piešťany)

Ostrov je obec na Slovensku asi 6 km severozápadne od mesta Piešťany. Chotárom preteká Dudváh. 

Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1113, kde sa spomína pod názvom Stro. V roku 1974 bola k Ostrovu pripojená obec Malé Orvište, prvý raz spomenutá v r. 1113 ako Rivvis. V rokoch 1980 – 1991 bolo súčasťou Ostrova Veľké Orvište a v rokoch 1980 – 1993 aj Bašovce.

V obci je rímskokatolícky barokový kostol sv. Imricha z roku 1804 a kaplnka Sedembolestnej Panny Márie z roku 1810.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Ostrov (okres Piešťany)

Externé odkazy 
 Satelitná fotografia Ostrova (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Pečeňady

Pečeňady sú obec na Slovensku asi 18 km južne od mesta Piešťany.

Poloha 
Obec sa nachádza na Dolnom Považí, v severnej časti Podunajskej pahorkatiny. Východne od obce preteká Horný Dudváh, východný okraj obce lemuje Pečeňadský kanál. Chotár obce má tvar čepele v západo-východnom smere a siaha od areálu atómovej elektrárne po diaľnicu D1. Susedí na severe s chotárom Veľkých Kostolian, na východe s chotárom obce Červeník, na juhu a juhozápade s územím Ratkoviec a na západnom okraji sa na krátkom úseku dotýka chotára Jaslovských Bohuníc. Nadmorská výška v rovinatom chotári dosahuje 144 –  a nachádzaj sa tu len menšie porasty lužného lesa so zastúpením duba, hraba, buka, jaseňa, klena a agáta.

Dejiny 
Najstaršie nálezy dokladajú pobyt človeka v okolí obce už v mladšej a neskorej dobe kamennej, zdokladované sú tiež nálezy z doby bronzovej a stredoveku. Najstarší písomný záznam o osade villa Bissenorum (Byssenorum, v preklade dedina Pečenehov) pochádza z roku 1208, ďalšie sa dochovali z rokov 1209, 1216 a názov villa Beseneu z roku 1254. 

V minulosti sa obyvatelia zaoberali najmä poľnohospodárstvom, dnes dochádzajú za prácou do okolitých miest.

Pamiatky 
V obci je rímskokatolícky kostol Najsvätejšieho Srdca Ježišovho z roku 1896. Zachovali sa tu prícestné kríže a sochy a v časti Peťová klasicistický kaštieľ z roku 1825.

Doprava 
Priamo obcou prechádza cesta II/504 z Trnavy na Nové Mesto nad Váhom. Na diaľnicu D1 sa dá napojiť križovatkou Červeník alebo Piešťany a na železničnú trať Bratislava – Žilina v blízkych Veľkých Kostoľanoch. Letisko Piešťany leží  severne.

Osobnosti obce 
 Anton Kolarovič (* 1894† 1977) salezián, trpiteľ za vierudisident (odsúdený na 5 rokov väzenia).

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Pečeňady

Iné projekty

Zdroj 
 Internetová stránka obce Pečeňady

 
Obce okresu Piešťany
Rakovice (okres Piešťany)

Rakovice sú obec na Slovensku asi 7 km juhozápadne od mesta Piešťany. V obci je rímskokatolícky kostol sv. Cyrila a Metoda.

Narodil sa tu Peter Dubovský – rímskokatolícky biskup.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rakovice

Externé odkazy 
 Satelitná fotografia Rakovíc (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Sokolovce

Sokolovce sú obec na Slovensku asi 5 km južne od mesta Piešťany.

V obci je rímskokatolícky kostol Povýšenia sv. Kríža z roku 1770.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Sokolovce

Externé odkazy 
 Satelitná fotografia Sokoloviec (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Šípkové

Šípkové je obec na Slovensku asi 11 km severozápadne od mesta Piešťany. Nachádza sa tu Kostol Sedembolestnej Panny Márie z roku 1969 s interiérom od Ľudovíta Chmelára.

V Zoborskej listine z roku 1113 je dochovaný iba názov potoka Sipco, samotná obec sa prvý raz spomína ako Sypko v roku 1349. Od roku 1436 sa stáva majetkom panstva Čachtického hradu.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Šípkové

Externé odkazy 
 Satelitná fotografia Šípkového (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Šterusy

Šterusy sú obec na Slovensku asi  západne od mesta Piešťany.

Názvy obce v minulosti 
Názvy, ktoré obec používala v minulosti: 
 1262 Cheteruch, Cheturuch 
 1571 Zthyrwcz, 1576 Styrwcz 
 1773 Sterusz, Steruzy 
 1778 Sterús
 1786, 1808, 1863 – 1907 Sterusz
 1913 Cseteröc
 1920 Šterusy

Referencie 

 KLČO, M.: Okres Piešťany – stručná história a erby miest a obcí. Balneologické múzeum v Piešťanoch, 1999, ISBN 80-968258-0-1.

Iné projekty

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Šterusy
Prírodná rezervácia Orlie skaly

Externé odkazy 
 Satelitná fotografia Šterús (Google Maps)
 Prezentácia obce na Internete

 
Obce okresu Piešťany
Trebatice

Trebatice sú obec na Slovensku asi 5 km západne od mesta Piešťany.

V obci je rímskokatolícky kostol sv. Štefana z roku 1851 a kaplnky Najsvätejšej Trojice z roku 1920 a Panny Márie Nanebovzatej z roku 1800.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Trebatice

Iné projkty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka

 
Obce okresu Piešťany
Veľké Orvište

Veľké Orvište je obec na Slovensku asi  severozápadne od mesta Piešťany. Nachádza sa na spojnici miest Piešťany – Vrbové. Obec má v súčasnosti 1 072 obyvateľov prevažne rímskokatolíckeho vyznania. V obci sa nachádza škola, materská škola, potraviny, pohostinstvo, klub dôchodcov a niekoľko občianských združení: TJ Slovan Veľké Orvište, Rybárske združenie Záhumnie Veľké Orvište. V intraviláne obce je rybník.

Dejiny 
Najstaršie zistené osídlenie pochádza z mladšej doby kamennej (3500 pred Kr.). Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1113 v Zoborských listinách. Od roku 1993 je Veľké Orvište samostatnou obcou. V minulosti bola súčasťou zoskupenia troch obcí Ostrov – Veľké Orvište – Bašovce.

Pamiatky 
V obci, priamo na cintoríne sa nachádza rímskokatolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie. Prvé údaje o kostole pochádzajú z roku 1743. Na začiatku 19. storočia bol prestavaný. Kostol bol znovu rekonštruovaný v rokoch 1937 – 1940.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

 
Obce okresu Piešťany
Veselé (okres Piešťany)

Veselé je obec na Slovensku v okrese Piešťany, asi 8 km juhozápadne od mesta Piešťany.

História 
Prvá písomná zmienka o obci je z 2. februára 1310  .

Pamiatky a pamätihodnosti 
 rodný dom Štefana Moyzesa, v ktorom je zriadené múzeum - pamätná izba.
 rímskokatolícky kostol sv. Bartolomeja, ktorý bol postavený medzi rokmi 1736 - 1743  na mieste predchádzajúceho kostola, o ktorom je zmienka z roku 1560  a v roku 1900 bola v obci postavená kaplnka Svätého kríža.
 fara, ktorá bola postavená v 18. storočí.
 pamätník Štefana Moyzesa, ktorý postavil akademický sochár V. Vávra v roku 1971.

Kultúra 
Ku kultúre obce patrí dychová hudba Veselanka založená v roku 1851.

Školstvo 
 Materská škola
 Základná škola Štefana Moyzesa, 1. - 4. ročník

Osobnosti obce 
 Štefan Moyzes (* 1797 – † 1869), rímskokatolícky biskup, pedagóg, spoluzakladateľ a prvý predseda Matice slovenskej

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Veselé

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

 
Obce okresu Piešťany
Dubovany

Dubovany sú obec na Slovensku asi 9 km juhozápadne od mesta Piešťany. Dubovany vznikli zlúčením dedín Horné Dubovany a Dolné Dubovany v roku 1943.

Dejiny 
V Zoborskej listine z r. 1113 sa uvádza villa Lucinci, predchodca dnešných Dubovian. Horné Dubovany sa prvý raz spomínajú v r. 1278 pod názvom Losonc, Dolné Dubovany r. 1532 pod názvom Kys Dwbowenka.

Pamiatky 
V obci je rímskokatolícky barokový kostol sv. Michala Archanjela z roku 1778.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Dubovany

Iné projekty

Externé odkazy 
 Satelitná fotografia Dubovian (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Ratnovce

Ratnovce sú obec na Slovensku asi  južne od mesta Piešťany.

Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1240 pod názvom Ratun.

V obci je rímskokatolícky kostol sv. Margity Antiochijskej z roku 1320. Ranogotický jednoloďový kostol je postavený na návrší za obcou, preto k nemu vedie 118 schodov. Do 13. storočia je datovaná spodná časť veže a obvodové múry kostola. Predstavanú vežu znovu vybudovali zemania Andrej Škrabal a jeho brat Štefan v roku 1659. Andrej Škrabal je pochovaný v interiéri kostola pod kamennou doskou datovanou rokom 1700.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Ratnovce

Iné projekty

Externé odkazy 
  Profil gotického kostola
 Satelitná fotografia Ratnoviec (Google Maps)

 
Obce okresu Piešťany
Veľké Kostoľany

Veľké Kostoľany je obec na Slovensku asi 12 km juhozápadne od mesta Piešťany. 

Prvá písomná zmienka je z roku 1209, v listine uhorského kráľa Ondreja II.. Kostol sv. Víta sa spomína 1229. V rokoch 1461 - 1467 tu bol posledný tábor bratríkov na území dnešného Slovenska. V roku 1683 (alebo 1684) sa vo Veľkých Kostoľanoch narodil kurucký plukovník Adam Javorka.  

V obci je rímskokatolícky kostol sv. Víta z roku 1464 a kaplnka Sedembolestnej Panny Márie z roku 1768 a Narodenia Panny Márie z roku 1832.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Veľké Kostoľany

Iné projekty

Externé odkazy 
 – oficiálna stránka

 
Obce okresu Piešťany
Edsger Wybe Dijkstra

Edsger Wybe Dijkstra (* 11. máj 1930, Rotterdam, Holandsko – † 6. august 2002, Nuenen) bol holandský informatik.

Život 
Dijkstra vyštudoval teoretickú fyziku na University of Leiden.
Začiatkom sedemdesiatych rokov pracoval ako výskumník v Burroughs Corporation.
Pracoval v Eindhoven University of Technology v Holandsku a neskôr zastával funkciu Schlumberger Centennial Chair in Computer Sciences na University of Texas v Austine v USA. Odišiel do dôchodku v roku 2000.

Medzi jeho prínosy do informatiky patrí algoritmus hľadania najkratšej cesty, známy aj ako Dijkstrov algoritmus. V roku 1972 dostal Turingovu cenu.

Bol tiež známy svojim zlým mienením o príkaze GOTO pri programovaní, čo vyústilo v roku 1968 do článku Príkaz Go To je považovaný za škodlivý, čo bolo považované za veľký krok k všeobecnému zatrateniu príkazu GOTO a jeho efektívne nahradenie riadiacimi štruktúrami ako napr. slučka while. Známy názov dokumentu nebol Dijkstrovou prácou, ale nápadom Niklausa Wirtha, v tom čase redaktora Communications of the ACM. Dijkstra bol známym prívržencom ALGOLu 60 a pracoval v tíme, ktorý implementoval prvý kompilátor tohto jazyka. Dijkstra a Jaap Zonneveld, ktorí spolupracovali na kompilátore sa dohodli, že sa neoholia, kým ho nedokončia. Zonneveld si nakoniec bradu oholil, Dijkstra si ju ponechal do smrti.

Od sedemdesiatych rokov bola v centre záujmu Dijkstru formálna verifikácia. Prevládal názor, že by mal byť najprv napísaný program a potom poskytnutý matematický dôkaz správnosti. Dijkstra namietal, že výsledné dôkazy sú zdĺhavé a ťažkopádne, a že taký dôkaz neposkytuje pohľad na fungovanie algoritmu.
Alternatívnou metódou je derivácia programu, „vyvíjať program a dôkaz ruku v ruke“. Začne sa matematickou špecifikáciou, čo by mal program robiť a použijú sa na ňu matematické transformácie, až sa pretaví do programu, ktorý je vykonateľný. Výsledný program je potom správny podľa konštrukcie. Mnoho z Dijkstrovej neskoršej práce sa týka spôsobov zjednodušenia dôkazu správnosti.

Dijkstra bol známy svojimi priamymi názormi na programovanie a zvykom dôsledného zostavovania rukopisov svojím atramentovým perom. Mnohé z jeho poznámok boli naskenované a sú sprístupnené online (pozri zdroje).

Po dlhom boji s rakovinou zomrel 6. augusta 2002.

Citáty 
 "Otázka, či je počítač schopný premýšľať nie je zaujímavejšia, ako otázka, či vie ponorka plávať."
 "Informatika nie je viac o počítačoch ako astronómia o teleskopoch."

Pozri aj 
 Dijkstrov algoritmus
 Problém obedujúcich filozofov
 The Cruelty of Really Teaching Computer Science

Externé odkazy a zdroje 
 Edsger Wybe Dijkstra 19302002
 U. of Texas, nekrológ & biografia
 Biography, Digidome
 Práce E. W. Dijkstru
 E.W. Dijkstra, Go To Statement Considered Harmful, Communications of the ACM, Vol. 11 (1968) 147148; online vydanie
 Súborné dielo
 Návod na holandskú výslovnosť

Priekopníci informatiky
Holandskí informatici
Holandskí fyzici
Tvorcovia programovacích jazykov
Držitelia Turingovej ceny
Osobnosti z Rotterdamu
Zsolt Simon

Ing. Zsolt Simon (* 26. august 1970, Rimavská Sobota) je slovenský politik maďarskej národnosti, bývalý poslanec NR SR a minister pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky. Vo voľbách do NR SR v marci 2012 kandidoval na kandidátke MOST-HÍD na 2. mieste. Od mája 2019 je predsedom strany Magyar Fórum – Maďarské fórum.

Život 
Zsolt Simon je ženatý a má dvoch synov.

V rokoch 1988 až 1993 študoval mechanizačný odbor na Prevádzkovo-ekonomickej fakulte Vysokej školy zemědělskej v Brne. Po škole bol samostatne hospodáriaci roľník na výmere 1300 ha až v roku 1995 založil firmu AGROTRADE spol. s r. o.. Od roku 2000 riadil spoločnosť AGS, s. r. o. a spoluzaložil Agroobchod-družstvo.

Politická činnosť 
V roku 1999 vstúpil do Strane maďarskej koalície. kde pôsobil ako expert pre poľnohospodárstvo. V druhej vláde Mikuláša Dzurindu bol v rokoch 2002 až 2006 minister pôdohospodárstva. V roku 2009 bol jedným z členov SMK-MKP, ktorí stranu opustili a založili stranu MOST-HÍD.

Od 8. júla 2010 do 4. apríla 2012 bol ministrom pôdohospodárstva a rozvoja vidieka za stranu MOST-HÍD vo vláde Ivety Radičovej. Medzi rokmi 2012-2016 pôsobil v NR SR ako poslanec za MOST-HÍD.

Po voľbách v roku 2016 odišiel z MOSTu-HÍD potom, čo strana uzavrela koalíciu so SMER-om. Urobil tak ako jediný poslanec tejto strany. 

Vo februári 2019 založil novú politickú stranu Magyar Fórum – Maďarské fórum, ktorá sa vymedzila najmä voči spolupráci Bélu Bugára so stranami SMER-SD a SNS vo vláde. V máji 2019 sa na ustanovujúcom sneme Maďarského fóra stal jeho predsedom.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Zsolt Simon na stránke Úradu vlády SR
 Zsolt Simon na stránke Ministerstva pôdohospodárstva a rozvoja vidieka SR

Osobnosti z Rimavskej Soboty
Slovenskí politici
Slovenské osobnosti maďarského pôvodu
Ministri pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky
Politici SMK
Politici MOST-HÍD
Predsedovia slovenských politických strán
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Poslanci NR SR (2012 – 2016)
Poslanci NR SR (2016 – 2020)