joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tatra 11

Tatra 11 bol malý automobil vyznačujúci sa jednoduchou a trvácnou konštrukciou, využívajúci chrbticový nosný rám, výkyvné polonápravy vzadu a vzduchom chladený plochý motor.

Konštruktérom tohto vozidla bol Hans Ledwinka, ktorý práve u T-11 položil základy tzv. tatrováckej koncepcie, ktorá sa s výhodou používa aj u ťažkých nákladných automobilov Tatra až do dnešných dní.

Tatra 11 mala dvojvalcový vzduchom chladený plochý motor (tzv. „boxer“) s objemom 1056 cm³, s rozvodom OHV a výkonom 8,8 kW (12 PS) pri 2500-2800 ot/min., ktorý cez 4-stupňovú prevodovku s ovládacou pákou v strede vozidla poháňal zadnú výkyvnú nápravu. Predná náprava bola tuhá. Brzdená bola iba zadná náprava, na každej strane však boli zdvojené brzdové čeľuste pôsobiace na ten istý široký brzdový bubon – jeden pár slúžil pre prevádzkovú a druhý pre ručnú brzdu.
Odpruženie bolo riešené listovými pružinami – vzadu s progresívnou charakteristikou, vpredu doplnené trecím pákovým tlmičom.

Celá konštrukcia bola na dobu vzniku veľmi pokroková a vynikala pevnosťou a trvanlivosťou pri relatívne nízkej hmotnosti podvozku 500 kg.
Vozidlo dosahovalo maximálnu rýchlosť okolo 70 km/h. Pre T-11 sa používali rôzne druhy otvorených, aj uzavretých karosérií.

Upravené vozidlá Tatra 11 využívala továreň aj v automobilovom športe, kde dosiahli viaceré úspechy, spravidla pod vedením továrenského jazdca Josefa Veřmiřovského.

Tatru 11 nahradil v roku 1926 inovovaný model Tatra 12, ktorý sa líšil predovšetkým brzdenou prednou nápravou a drobnými zmenami na mazaní motora.

T-11 položila základ celému radu osobných automobilov Tatra rovnakej koncepcie s dvoj- a štvorvalcovými vzduchom chladenými plochými motormi, ako aj mnohým úžitkovým vozidlám, z ktorých prvým bola Tatra 13.

Súčasne vyrábané nákladné vozidlá Tatra používajú stále centrálny chrbticový rám, výkyvné polonápravy a vzduchom chladený spaľovací motor. Takto konštruovaný podvozok preukazuje výhody svojej kompaktnej stavby predovšetkým pri jazde v ťažkom teréne, zatiaľ čo vzduchom chladený motor preukazuje svoje výhody predovšetkým v extrémnych klimatických podmienkach.

Iné projekty

Externé odkazy 
 http://www.tatraklub.sk Tatra Auto Klub Slovakia
 http://www.tatra.cz Tatra A.S, oficiálna stránka
 http://www.tatraportal.com

11
Veterány
Tatrovácka koncepcia

Tatrovácka koncepcia je názov pre označenie koncepcie podvozku automobilov, využívanej v automobilke Tatra Kopřivnice.

Autorom tzv. „tatrováckej koncepcie“ je konštruktér Hans Ledwinka, ktorý ju po prvý raz použil v roku 1923 v malom osobnom automobile Tatra 11.

Pre túto koncepciu je charakteristický chrbticový nosný rám tvorený tuhou nosnou rúrou kruhového prierezu, na ktorú sú prírubami pripojené rozvodovky výkyvných náprav a vpredu prevodovka s motorom. Takýto podvozok vykazuje veľmi dobrú odolnosť voči namáhaniu v krute i ohybe pri zachovaní ľahkej stavby. Nerovnosti terénu sú vyrovnávané vysokým zdvihom výkyvných polonáprav a namáhanie zachytáva torzne tuhá rúra, takže sa neprenáša do nadstavieb vozidla, čo zjednodušuje ich konštrukciu.

Hnací hriadeľ je vedený vo vnútri centrálnej nosnej rúry. Takáto konštrukcia si vyžaduje používanie diferenciálu s čelnými ozubenými kolesami, a pri snahe o zachovanie jednotného rázvoru na obidvoch stranách používanie tanierových kolies rozdielneho priemeru, ktoré sa pri pružení odvaľujú po pastorkoch diferenciálu. V hnacom mechanizme teda nie sú použité žiadne kĺby. 

U novších typov vozidiel Tatra sa už používali tanierové kolesá rovnakého priemeru za cenu rozdielneho rázvoru vozidla, resp. u všetkých poháňaných náprav za cenu posunutia kolies na jednej strane vozidla voči kolesám na druhej strane o šírku pastorku.

Dnes koncepciu tuhého chrbticového rámu a výkyvných polonáprav používajú ťažké terénne vozidlá Tatra.

Externé odkazy 
 http://www.tatraklub.sk Tatra Auto Klub Slovakia
 http://www.tatra.cz Tatra A.S, oficiálna stránka
 http://www.tatraportal.com

Konštrukcia automobilov
Tatra (podnik)
Chotina

Chotina je rieka v okresoch Bánovce nad Bebravou a Topoľčany. Je to pravostranný prítok Nitry s dĺžkou , je tokom IV. rádu.

Pramení v Považskom Inovci, v podcelku Vysoký Inovec, pod hlavným hrebeňom pohoria, na juhovýchodnom úpätí vrchu Jakubová (), v nadmorskej výške približne 

V pramennej oblasti utvára vejár viacerých prítokov a tečie najprv juhovýchodným smerom, sprava priberá Švarcov jarok a stáča sa na východ. Zľava potom priberá Sakovú, pri osade Stará huta Starohutský potok sprava a následne pri samote Mankovec rovnomenný potok z ľavej strany.

Ďalej mení smer toku na juhovýchod, sprava priberá Bystrý potok a vzápätí taktiež sprava Chotinku a preteká popri osade Kulháň. Ďalej priberá pravostranné prítoky, najprv spod Ostrého vrchu () a potom Vrábeľku. Následne vteká do vodnej nádrže Nemečky () a vstupuje do Podunajskej pahorkatiny, do podcelku Nitrianska pahorkatina.

Tu preteká obcou Nemečky a postupne sa stáča viac na juh. Až ku obci Tvrdomestice vytvára niekoľko meandrov, tečie intravilánom obce a následne za obcou opäť meandruje. Pri osade Mreža sa spája s pravostrannou Železnicou a výrazne rozširuje svoje koryto.

Tok riečky sa potom trojnásobne oblúkovito stáča a vstupuje na územie obce Jacovce, kde vytvára jeden prudký ohyb a následne menšiu sihoť. Potom tečie cez susedné Tovarníky, z pravej strany priberá Slivnicu a ďalej tečie cez Topoľčany juhovýchodným smerom až ku svojmu ústiu do Nitry južne od mesta.

Riečka patrí do kaprového revíru Slovenského rybárskeho zväzu Miestnej organizácie Topoľčany s označením Nitra č. 4, číslo revíru: 2-1430-1-1.

Iné projekty 

Rieky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v okrese Topoľčany
Vodné toky v okrese Bánovce nad Bebravou
Livina (prítok Bebravy)

Livina je vodný tok pretekajúci územím okresov Trenčín, Bánovce nad Bebravou a Partizánske. Je to pravostranný prítok Bebravy, má dĺžku  a je tokom V. rádu.

Prameň 
Pramení v Považskom Inovci na južných svahoch vrchu Inovec () v nadmorskej výške približne

Opis toku 
Od prameňa tečie najprv juhovýchodným smerom, priberá prvý prítok zľava spod Močiarov () a neskôr sprava z oblasti Zvadlivého. Potom vteká do Podunajskej pahorkatiny, do podcelku Nitrianska pahorkatina. Tu sa stáča na juhozápad, priberá prítok z pravej strany z doliny Dolná Nová hora (Novohorský potok; ), prudko mení smer toku opäť na juhovýchod, preteká obcou Zlatníky a výrazne rozširuje svoje koryto. Ďalej preteká cez Malé Hoste, okrajom Veľkých Hostí a v blízkosti Libichavy. Na území obce Šišov vytvára niekoľko ohybov a mení smer toku najprv na východ, zľava priberá Libichavský potok, následne vytvára dve pravouhlé zákruty a na krátkom úseku tečie juhovýchodným smerom popri obci Chudá Lehota. Opäť sa ohýba v pravom uhle a na krátkom úseku tečie severovýchodným smerom k obci Borčany. Následne sa stáča na východ, z ľavej strany priberá Višňovú, opätovne vytvára niekoľko ostrých zákrut pri obci Livinské Opatovce a neďaleko susednej obce Livina ústi do Bebravy.

Geomorfologické celky 
Považský Inovec, geomorfologický podcelok Vysoký Inovec
Podunajská pahorkatina, geomorfologický podcelok Nitrianska pahorkatina

Prítoky 
pravostranné: prítok z lokality Zvadlivé, Novohorský potok, prítok z oblasti Starej hory, prítok z lokality Závršie, Šišovský potok
ľavostranné: prítok zo západného svahu Močiarov (), prítok z lokality Halgašová, Libichavský potok, Višňová

Ústie 
Do Bebravy ústi východne od obce Livina v nadmorskej výške cca

Obce 
Livina preteká cez katastrálne územie týchto obcí:
Dubodiel (v západnej časti územia, následne tvorí časť juhozápadnej katastrálnej hranice)
Zlatníky (najprv tvorí časť katastrálnej hranice, potom tečie stredom územia i intravilánom)
Malé Hoste (tečie intravilánom)
Pochabany (tečie intravilánom)
Veľké Hoste (tečie okrajom intravilánu)
Libichava (tečie západne od intravilánu)
Šišov (tečie intravilánom)
Chudá Lehota (tečie okrajom intravilánu)
Borčany (tečie okrajom intravilánu)
Livinské Opatovce (tečie okrajom intravilánu)
Livina (tečie okrajom intravilánu)

Rieky na Slovensku
Povodie Bebravy
Vodné toky v Považskom Inovci
Vodné toky v Podunajskej pahorkatine
Vodné toky v okrese Bánovce nad Bebravou
Vodné toky v okrese Partizánske
Vodné toky v okrese Trenčín
Inovec (prítok Bebravy)

Inovec je vodný tok v okresoch Trenčín a  Bánovce nad Bebravou. Je to pravostranný prítok Bebravy s dĺžkou , je tokom V. rádu.

Prameň 
Pramení v Považskom Inovci, na juhovýchodnom svahu vrchu Inovec (), v nadmorskej výške okolo

Opis toku 
Spočiatku tečie východným smerom, pri Mazúrovej chate priberá prvý prítok zľava a vteká do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Nitrianska pahorkatina, časť Bánovská pahorkatina. Tu sa najprv stáča na juhovýchod, preteká cez Dubodiel, na krátkom úseku tečie na juh, sprava priberá Bratinovský potok a prudko sa stáča na juhovýchod. Z pravej strany ďalej priberá Vrbovský potok () a ďalej pokračuje cez Čuklasovce. Potom tečie viac-menej východným smerom, utvára niekoľko prudkých zákrut a preteká cez Veľké Držkovce. Rozširuje svoje koryto a opätovne sa stáča na juhovýchod. Následne preteká Držkovskou dolinou, míňa obce Dvorec na pravom brehu a Veľké Chlievany na ľavom brehu. Tu sa stáča na východ a v blízkosti Biskupíc sa vlieva do Bebravy.

Rieky na Slovensku
Povodie Bebravy
Vodné toky v Považskom Inovci
Vodné toky v Podunajskej pahorkatine
Vodné toky v okrese Bánovce nad Bebravou
Vodné toky v okrese Trenčín
Radiša (rieka)

Radiša je riečka na území okresu Bánovce nad Bebravou. Je to ľavostranný prítok Bebravy, má dĺžku  a je tokom V. rádu.

Prameň 
Pramení v Strážovských vrchoch, v podcelku Nitrické vrchy, pod hlavným hrebeňom pohoria, na južnom úpätí Capárky () v nadmorskej výške približne

Opis toku 
Od prameňa tečie sprvu juhozápadným smerom, zľava priberá prítok spod Suchého vrchu  () a následne z tej istej strany aj Čierny potok. Potom utvára dvojitú zákrutu, vstupuje do Kšinianskej kotliny, z pravej strany priberá Závadu a preteká obcou Kšinná už južným smerom. Za obcou priberá sprava Kšinku, zľava Rakovec a opäť sprava Brusné.

Následne vstupuje do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Nitrianska pahorkatina a časti Bánovská pahorkatina. Preteká obcou Žitná-Radiša, konkrétne najprv časťou Radiša, kde priberá pravostranný prítok spod Bánovského vrchu () a potom okrajom časti Žitná, ležiacej pri sútoku Radiše s ľavostrannou Omastinou. Vzápätí vstupuje na územie obce Uhrovec, tu priberá zľava Striebornicu a stáča sa na západ. Rozširuje svoje koryto a mení smer toku na juhozápad, preteká cez Horné Naštice a následne vstupuje na územie mesta Bánovce nad Bebravou. Preteká intravilánom mesta a zároveň geomorfologickou časťou Bebravská niva. Tu sprvu tečie juhozápadným smerom, potom sa južne od centra stáča na západ, na krátkom úseku tečie viac-menej súbežne s Bebravou, preteká ešte cez Biskupice, v blízkosti nich ústi do Bebravy ().

Rieky na Slovensku
Povodie Bebravy
Vodné toky v Strážovských vrchoch
Vodné toky v Podunajskej pahorkatine
Vodné toky v okrese Bánovce nad Bebravou
Chvojnica (prítok Nitry)

Chvojnica je potok na Hornej Nitre, na území okresu Prievidza. Je to pravostranný prítok Nitry s dĺžkou 15 km, je tokom IV. rádu.

Prameň 
Pramení v Strážovských vrchoch, v podcelku Zliechovská hornatina, pod sedlom Kolenová v nadmorskej výške cca 780 m n. m.

Opis toku 
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom cez Čičermanskú dolinu, sprava priberá najprv prítok z Ovsianskej doliny, následne z Promincľovej doliny, dvojitým oblúkom preteká cez chatovú osadu, priberá ľavostranný prítok z Hlbokej doliny a ďalej tečie cez obec Chvojnica, kde sprava priberá najprv Kamenistú a potom ďalší prítok z (druhej) Hlbokej doliny. Následne vstupuje do Hornonitrianskej kotliny, na riečke je vybudovaná vodná elektráreň. Ďalej Chvojnica rozširuje svoje koryto, preteká obcou Malinová a mení svoj smer toku na juh. Na území obce priberá významnejší pravostranný prítok z Bystrej doliny a za obcou taktiež pravostranný Lukavec. Vzápätí preteká východným okrajom Lazianskeho hája, vytvára niekoľko ohybov koryta a severne od obce Lazany sa stáča na východ. Neďaleko obce Nedožery-Brezany sa vlieva do Nitry.

Potoky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v Strážovských vrchoch
Vodné toky v Hornonitrianskej kotline
Vodné toky v okrese Prievidza
Andrew Wiles

Andrew John Wiles (* 11. apríl 1953, Cambridge, Spojené kráľovstvo ) je britský matematik žijúci v USA, ktorý sa preslávil svojim dôkazom Veľkej Fermatovej vety, získaným roku 1994. 

Okrem dôkazu Veľkej Fermatovej vety, vytvoreného s pomocou Richarda Taylora, získal ďalšie dôležité výsledky v oblasti  teórie čísel.

V súčasnosti je  Wiles profesorom a vedúcim katedry  matematiky na Princetonskej univerzite. Za svoj najväčší objav bol ocenený celým radom cien a vyznamenaní a je pravdepodobne najslávnejším žijúcim matematikom.

Literatúra 
V češtine o Fermatovom probléme a jeho riešení vyšla kniha Simon Singh: Velká Fermatova věta (Academia, Praha, 2000).

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
  Wilesov článok z  roku 1995 popisujúci dôkaz  Veľkej Fermatovej vety. Upozornenie: Súbor má vyše  10 MB, je v angličtine a je úplne nezrozumiteľný pre každého, kto nemá doktorát z teórie čísel alebo blízko príbuzných odborov.

Anglickí matematici
Nositelia Wolfovej ceny za matematiku
Členovia Francúzskej akadémie vied
Osobnosti z Cambridgea (Cambridgeshire)
Držitelia Copleyovej medaily
Vyučujúci na Princeton University
Bojnianka

Bojnianka je riečka na Ponitrí, v okresoch Nové Mesto nad Váhom a Topoľčany. Je to pravostranný prítok Nitry s dĺžkou , je tokom IV. rádu.

Pramení v Považskom Inovci, v podcelku Nízky Inovec, pod Sedlom pod Skalinami (), v nadmorskej výške okolo 

Od prameňa tečie spočiatku južným smerom, na hornom toku priberá niekoľko kratších prítokov. Potom preteká kopaničiarskou oblasťou obce Nová Lehota a stáča sa na juhovýchod. Zľava priberá najprv Lieskový potok, vzápätí prítok () spod Skalky () a ďalej pravostranný prítok z Hradnej doliny () - Hradný potok.

Následne vteká do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Nitrianska pahorkatina, časti Bojnianska pahorkatina a tečie viac na juhojuhovýchod územím obce Bojná. Sprava priberá Čížovec a pokračuje cez Veľké Dvorany.

Za obcou riečka meandruje až k susedným Urminciam, kde sa stáča a tečie východným smerom. Preteká okrajom osady Kľačany, v blízkosti obce Chrabrany priberá zľava svoj najvýznamnejší prítok, Zľavský potok. Preteká cez obec, stáča sa na juhovýchod a potom na juh. Ďalej už tečie regulovaným korytom až k svojmu ústiu do Nitry () v blízkosti obce Čeľadince.

Rieky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v okrese Topoľčany
Vodné toky v okrese Nové Mesto nad Váhom
Baba (Malé Karpaty)

Baba alebo Pezinská Baba () je sedlo v hlavnom hrebeni Malých Karpát, v podcelku Pezinské Karpaty medzi vrchmi Konské hlavy () a Čmeľok ().

Sedlom prechádza cesta II/503 z Malaciek do Pezinka a červeno-značkovaná turistická trasa Štefánikova magistrála (súčasť medzinárodnej európskej trasy E8), vedúca po hrebeni pohoria zo severu na vrch Devín a križuje sa s modro-značenou trasou z Perneka do Pezinku.

Areál Pezinská Baba je v súčasnosti strediskom zimnej aj letnej turistiky. K dispozícii sú tri lyžiarske vleky, dva slalomové svahy s umelým osvetlením, lyžiarska turistická trasa po hrebeni pohoria. Ubytovanie poskytoval horský hotel Baba, viaceré podnikové chaty, sú tu bufety, parkovisko i autobusová zastávka. Priamo v sedle sídli aj pobočka NAMK SR.

Prístup 
 cestou II/503 z Malaciek alebo Pezinka
 po  značenej Štefánikovej magistrále z rázcestia Tri kamenné kopce alebo sedla Javorina
 po  značke z obce Pernek alebo z Pezinka

Pozri aj 
 Pezinská Baba

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Sedlá Malých Karpát
Rekreačné strediská na Slovensku
Vyšehradské sedlo

Vyšehradské sedlo () je sedlo v hlavnom hrebeni pohoria Žiar.

Vystupuje medzi vrchom Vyšehrad () a Páleným vrchom (). Oddeľuje geomorfologické podcelky Sokol na severe a Vyšehrad na juhu.

Prístup 
Sedlom prechádza významná cestná spojnica Hornej Nitry s Turcom, cesta II/519 z Nitrianskeho Pravna do Jasenova. Taktiež ním prechádza červeno-značkovaná turistická trasa Cesta hrdinov SNP (súčasť E8) z Vríckeho sedla na vrch Vyšehrad ().

Zo sedla vedie náučný chodník k archeologickej lokalite Vyšehrad.

Externé odkazy 
 Turistická mapa

Zdroj 

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Žiar (pohorie)
Vrícke sedlo (665,6 m n. m.)

Vrícke sedlo alebo Vríčanské sedlo () je sedlo na rozhraní Malej Fatry a pohoria Žiar. Názov podľa obce Vrícko, ležiacej v údolí severne od sedla.

Oddeľuje podcelky Lúčanská Fatra na západe a Sokol (pohorie Žiar) na východe. Nachádza sa medzi vrchmi Baran () a Závozy (). Severovýchodne od sedla začína Kláštorská dolina, kým na juhozápade Bazová dolina. Juhozápadne od sedla sa nachádza menšia krasová oblasť.

Prístup 
 po ceste z obce Kľačno do Kláštora pod Znievom (spojnica hornej Nitry s Turcom)
 po  značenej turistickej trase Cesta hrdinov SNP (súčasť E8) z Fačkovského sedla do Vyšehradského sedla

Pozri aj 
 Vrícke sedlo () v hlavnom hrebeni Lúčanskej Fatry

Zdroj 

 Poloha na turistickej mape

Sedlá Malej Fatry
Sedlá v Lúčanskej Fatre
Žiar (pohorie)
Kľačno
Vrícko
Geografia okresu Prievidza
Geografia okresu Martin
Sojuz 28

Sojuz 28 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 28 vyštartoval 2. marca 1978, pričom išlo o tretiu misiu na stanicu Saľut 6. Pri tomto lete sa Vladimír Remek stal prvým človekom vo vesmíre z inej krajiny ako Sovietsky zväz alebo Spojené štáty. Zároveň išlo o prvú misiu programu Interkozmos.

Priebeh letu 
Kozmická loď Sojuz odštartovala popoludní 2. marca 1978 s pomocou rovnomennej rakety z kozmodrómu Bajkonur na území Kazachstanu s dvojčlennou posádkou na palube. Veliteľom lode bol 47-ročný Rus, sovietsky kozmonaut plukovník Alexej Gubarev. Druhým kozmonautom bol Vladimír Remek.

Loď sa po svojom 18. obehu Zeme 3. marca spojila  s orbitálnou stanicou Saľut 6, na ktorej bola posádka Georgij Grečko a Jurij Romanenko. Počas pobytu pomáhali základnej posádke v ich vedeckom programe, uskutočnili množstvo televíznych reportáži a tiež šesť experimentov (napr. Chlorella, Extinkce, Morava-Splav), ktoré pripravili čs. odborníci z ČSAV. Dňa 5. marca bola odvysielaná prvá medzinárodná tlačová konferencia z paluby komplexu Sojuz 27 - Saľut 6 - Sojuz 28.

Ráno 10. marca sa kozmonauti rozlúčili s hlavnou posádkou, vrátili sa na svoju loď Sojuz 28 a po 164 hodinách spoločného letu sa od orbitálnej stanice odpojili. Potom s pomocou brzdiaceho motoru zahájili zostup. Loď sa rozpojila na tri časti, samotná kabína sa na padáku zniesla na Zem asi 135 km severne od Arkalyku v Kazachstane. Potom vrtuľníky dopravili kozmonautov do Arkalyku a odtiaľ sa lietadlom vrátili do hotela Kosmonaut v Bajkonure.

Ako všetky misie programu Interkozmos trvala táto približne 7 dní a 21,5 hodín. Bolo to preto, aby nevznikli špekulácie, že Sovietsky zväz uprednostňuje niektorú krajinu pred inou.

Posádka 
  Alexej Gubarev (2), veliteľ, CPK
  Vladimír Remek (1), kozmonaut-výskumník, ČSĽA

Záložná posádka 
  Nikolaj Rukavišnikov, veliteľ, NPO Energija
  Oldřich Pelčák, kozmonaut-výskumník, ČSĽA

Iné projekty

Zdroje 

  http://mek.kosmo.cz/pil_lety/rusko/sojuz/so-28/index.htm

Kozmické lode Sojuz
Interkozmos
Kozmické lety s ľudskou posádkou
Kozmonautika v 1978
Baba

Baba môže byť:
 všeobecne:
 všeslovanské označenie otcovej a matkinej matky
 vankúš na pletenie paličkovaných čipiek
 názov niektorých mliečnych, vaječných, múčnych, zemiakových a mäsitých jedál, napr.:
 haruľa
 prázdny koláč, v niektorých krajinách druh bábovky, pozri baba (koláč)
 jaternica z hrubého čreva
 pandrava chrústa, pozri chrúst a pandrava
 hovorovo a/alebo prenesene:
 stará žena; protivná žena; dievča
 pôrodná asistentka
 zbabelec
 Morena
 ľudovo: jeden zo starých hrubo tesaných krížov z pieskovca v románskom štýle na Morave, pozri baba (kríž)
 v geografii:
 skrátene Pezinská Baba
 sedlo na Slovensku v Malých Karpatoch, pozri Baba (Malé Karpaty)
 chránené územie v Strážovských vrchoch, pozri Omšenská Baba
 chránené územie v Kozích chrbtoch, pozri Baba (prírodná rezervácia)
 chránené územie vo Vihorlatských vrchoch, pozri Baba pod Vihorlatom
 chránené územie v Prahe 6 - Dejvice, pozri Baba (prírodná pamiatka, Praha-Dejvice)
 chránené územie v okrese České Budějovice, pozri Baba (prírodná pamiatka, Hluboká nad Vltavou)
 chránené územie pri severnom okraji Brna, pozri Prírodný park Baba
 vrch na Slovensku:
 v Krupinskej planine, pozri Baba ()
 v Malej Fatre, pozri Baba ()
 v Nízkych Tatrách, pozri Baba (vrch v Nízkych Tatrách)
 v Slovenskom raji, pozri Baba (vrch v Slovenskom raji)
 v Starohorských vrchoch, pozri Baba (vrch v Starohorských vrchoch)
 v Strážovských vrchoch, pozri Baba ()
 vrch v Česku: 
 v Hornomoravskom úvale (), pozri Baba (Hornomoravský úval)
 v Krkonošskom podhůří (), pozri Baba (Krkonošské podhůří)
 v Orlickej tabuli (), pozri Baba (Orlická tabule)
 v Táborskej pahorkatine (), pozri Baba (Táborská pahorkatina)
 v Třeboňskej pánvi (), pozri Baba (Třeboňská pánev)
 časť obce Benešov v Česku, pozri Baba (Benešov)
 časť Prahy 6 v Česku, pozri Baba (Praha 6)
 hradisko v okrese České Budějovice, pozri Baba (hradisko)
 vrch v poľských Beskydách, pozri Baba (Poľsko)
 pohorie v Macedónsku, pozri Baba (pohorie)
 mys v Turecku pri ostrove Lesbos, najzápadnejší pevninský bod Ázie, pozri Baba (mys)
 kantón provincie Los Ríos v Ekvádore, pomenovaný podľa indiánskeho etnika, ktoré tam pôvodne žilo, pozri Baba (Los Ríos)
 v mytológii:
 egyptský boh, pozri Babi
 sumerská bohyňa, pozri Baba (sumerská bohyňa)
 ježibaba (stará žena)
 druhý mesiac koptského kalendára, pozri baba (mesiac)
 „otec“ vo viacerých jazykoch, napríklad albánčine, urdčine a turečtine
 „matka“ v japončine
 čestný titul v turečtine a iných turkických jazykoch
 označenie pre svätých dervišov, pozri derviš
 prívrženci sufizmu, pozri sufizmus
 meno piráta v Asterixovi, pozri Baba (Asterix)

Pozri aj 
 baby 
 Ali Baba (postava z Tisíc a jednej noci)
 Baba-Alí (prvý nezávislý alžírsky dey, začiatok 18. storočia)
 Bába (indické priezvisko)
 Baba-Nyonya (etnikum v juhovýchodnej Ázii)
 Urai Baba (postava z anime seriálu Dragon Ball a jeho pokračovaní)
 Baba O'Riley (rocková pieseň od The Who)
 Kamenná baba (krasová dolina, prírodná rezervácia v Branisku na Slovensku)
 Baba planina (názov dvoch pohorí v Macedónsku)
 Baba konak (priesmyk na strednom Balkáne z Taškesenu do Urhane)
Minhag

Minhag (hebr. מנהג, „zvyk“, pl. minhagim) je v judaizme akceptovaná miestna tradícia alebo súbor tradícií.

Židovské náboženské právo halacha, odvodené v Talmude, je záväzné pre všetkých židov. Okrem nábožensko-právnych ustanovení (halachot) však vždy existovali aj lokálne zvyky a obyčaje. Niektoré boli neskôr prijaté všeobecne (napr. používanie pokrývky hlavy) alebo takmer všeobecne (monogamia). Iné sú dodržiavané len niektorými skupinami židovského obyvateľstva, napr. aškenázskymi Židmi, zatiaľ čo ostatné skupiny sa nimi neriadia: ako príklad uveďme zákaz konzumácie ryže a strukovín počas sviatku Pesach.

Druhy 
 Staroveké minhagim - pochádzajú prevažne z talmudických čias a sú dnes považované za všeobecne záväzné
 Neskoršie minhagim - riadia sa nimi rozličné skupiny židovského obyvateľstva.
 Židia, ktorí žili na Blízkom východe a v afrických krajinách sa spravidla riadia tzv. východným (mizrachijským) minhagom.
 Židia, ktorých predkovia žili v strednej a západnej Európe sa riadia aškenázskym minhagom.
 Židia, ktorí pochádzajú zo Stredomoria a z Ázie sa riadia sefardským minhagom.
 Chasidi sa obvykle riadia vlastným minhagom.

Externé odkazy 
 Heslo „Custom“ z Jewish Encyclopedia

Judaizmus
Marat Michajlovič Safin

Marat Michajlovič Safin, tiež Marat Mubinovič Safin, rus. Марат Михайлович Сафин alebo Марат Мубинович Сафин, tat. Марат Мөбин улы Сафин, resp. Marat Mөbin ulı Safin (* 27. január 1980, Moskva, ZSSR) je bývalý ruský profesionálny tenista tatárskeho pôvodu. 20. novembra 2000 mu patrila prvá priečka v rebríčku ATP. Je víťazom 15 turnajov v dvojhre. Je známy svojou agresívnou hrou, lámaním rakiet a veľkou dávkou humoru mimo kurtov.

Okrem rezidencie v Monte Carlo, má ďalšie rezidencie v Moskve,  a Valencia (Španielsko).

Plynule hovorí po rusky, anglicky a španielsky.

Rodina a priatelia 
Safin sa narodil v Moskve, bývalým tenistom a trénerom Michailovi a Rause. Jeho o 6 rokov mladšia sestra Dinara Safinová je tiež profesionálna ruská tenistka, veľa ľudí v Rusku si myslelo, že jeho sestra je ruská speváčka Alsou Safina, ktorá má taktiež brata Marata. Maratov otec sa staral o lokálny tenisový klub (Spartak Tennis Club), kde Safin trénoval vo svojej mladosti a mnoho ďalších mladých talentovaných tenistov  - Anna Kurnikovová, Jelena Dementievová a Anastasia Myskinová, s ktorými ma dodnes veľmi dobrý kamarátsky vzťah. Spomedzi tenistov sú mu blízki Dmitrij Tursunov, Jevgenij Kafeľnikov, Roger Federer, Juan Carlos Ferrero.

Začiatky kariéry 
Od 6 rokov do 13 rokov trénoval v tenisovom klube v Moskve. V 14 sa presťahoval do španielskej Valencie, kde trénoval v miestnej tenisovej akadémii pod vedením manželského páru Mensuaovcov. Trénig bol rozdielny ako v Rusku, ale prinieslo mu to zaslúžené ovocie. V roku 1998 na French Open porazil dvoch víťazov tohto turnaja, Andreho Agassiho a Gustava Kuertena. Antuka sa stala jeden z jeho najobľúbenejších povrchov a French Open snom.

Tréneri 
Jeho prvým trénerom bola Rausa Islanova (jeho matka a bývalá ruská tenistka, od 9 - 13 r.), počas štúdia vo Valencie sa mu venoval Rafael Mensua, ktorý sa stal zároveň jeho prvým profesionálnym trénerom. Ďalej ho trénovali Mats Wilander (tiež skvelý bývalý tenista a grandslamový víťaz) a od roku 2004 do 2005 spolupracoval s bývalým trénerom Rogera Federera, Peter Lundgren. Od roku 2006 spolupracuje s Alexanderom Volkovom (bývalý profesionálny hráč a teraz jeho blízky priateľ).

Ocenenia 
V roku 2000 vyhral cenu pre najlepšieho nováčika roku (Newcomer of the year at Laureus World Sports Awards) v Monte Carle.

Najväčšie úspechy 
V roku 2000 vyhral svoj prvý grandslam, kedy na US Open po svojom životnom výkone porazil legendárneho Američana Peta Samprasa. Ďalší veľký triumf prišiel na Australian Open 2005, kedy vo finále zdolal opäť domáceho hráča Lleytona Hewitta. V roku 2006 vyhral rozhodujúci piaty zápas vo finále Davisovho pohára proti Argentínčanovi Acasusovi

Finálové účasti na turnajoch ATP (33)

Dvojhra - výhry (15)

Dvojhra - prehry (12)

Štvorhra - výhry (2)

Štvorhra - prehry (4)

Prehľad najdôležitejších turnajov 

A = nehral na turnaji

Externé odkazy 

 Biograph.ru (ru)
 http://www.maratsafin.com/

Ruskí tenisti
Víťazi Australian Open
Víťazi US Open
Súrodenci v tenise
Športovci tatárskeho pôvodu
Ruské osobnosti tatárskeho pôvodu
Osobnosti z Moskvy
Stonehenge

Stonehenge (čítaj stounhendž) je kamenná stavba postavená v kamennej dobe a používaná až do doby bronzovej. Sú to najstaršie slnečné hodiny.

Stavba je situovaná v blízkosti mestečka Amesbury v anglickom grófstve Wiltshire, asi  severozápadne od Salisbury. 

Pozostáva z priekopy, ktorá je obkolesená štruktúrou z kamenných blokov, ktoré sú opäť obkolesené viacerými kruhmi pozostávajúcimi z kameňov. Oba najnápadnejšie kamenné kruhy sú pritom vonkajším kruhom z kamenných pilierov, na ktorých sú položené ďalšie kamene ako trámy. Rovnako ako aj vnútorná štruktúra v tvare podkovy z pôvodne piatich trilitov (po dva nosné kamene, na ktorých je položený krycí kameň – trám). 

Medzitým sa nachádzajú ďalšie štruktúry z menších kameňov a rôzne jamy v zemi. Ďalšie megality ako aj mohyly sa nachádzajú v bezprostrednej blízkosti.

Vznik tejto stavby sa dá hrubo rozdeliť do niekoľkých etáp. Skorá etapa stavby s kruhovitou kamennou „stenou“ a priehlbinou sa datuje do obdobia približne 3100 pred Kr. Nápadná megalitická štruktúra bola zhotovená medzi 2500 pred Kr. a 2000 pred Kr. Predpokladá sa, že toto miesto slúžilo ako obradné miesto. Je to postavené tak, aby pri východe a západe slnka svietilo rovno do stredu stavby. 

Ku tomuto miestu sa viaže veľa povestí. Najznámejšia povesť je ešte z čias kráľa Artuša. Podľa tejto povesti mal čarodejník Merlin za pomoci obra postaviť Stonehenge. Ten mu zostrojil tento obradný monument na čary aj liečenie.

Pozri aj 
 Lokality Svetového dedičstva v Európe

Iné projekty

Externé odkazy 
Stonehenge - Egyptian solar temple. Egyptian hieroglyphs in Stonehenge
English Heritage  – všeobecné informácie 

Megality
Lokality Svetového dedičstva v Spojenom kráľovstve
Archeologické lokality v Spojenom kráľovstve
Zbojská

Zbojská () je horské sedlo v hlavnom hrebeni Veporských vrchov, medzi Bánovom () a Fabovou hoľou (). Oddeľuje podcelky Fabova hoľa na severe a Balocké vrchy na juhu. Južné svahy sú pramennou oblasťou Furmanca, patriaceho do povodia Rimavy, severne od sedla pramení Rohozná.

Sedlom prechádza hranica medzi povodím Hrona a povodím Slanej. Južne od sedla prebieha dolina Furmanec, severozápadne od sedla sa rozprestiera Breznianska kotlina. Ďalšia hranica prechádzajúca sedlom je administratívna - medzi okresmi Brezno a Rimavská Sobota.

Vedie ním významná spojnica - cesta I/72 (predtým II/530) a železničná trať Brezno - Jesenské, ktoré spájajú Horehronie s Gemerom medzi Pohronskou Polhorou a Tisovcom. Sedlom tiež prechádza červeno-značkovaná Rudná magistrála zo sedla Bánovo na Fabovu hoľu ().

V sedle je autobusová zastávka, pod sedlom železničná zastávka. Južne od sedla ležia rekreačné osady Pod Dielom a Bánovo, severne od neho rekreačná osada Predné Kopačno (Predkopačno). Priamo v sedle stojí areál Zbojníckeho dvora (Salaš Zbojská), ktorý ponúka stravovanie, ubytovanie, predaj syrov a Turisticko-informačné centrum.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Zdroj 

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Turistická značkovaná trasa číslo 0804
Sedlá Veporských vrchov
Bánovo (sedlo)

Bánovo () je lúčne sedlo v hlavnom hrebeni Veporských vrchov, v podcelku Balocké vrchy, medzi vrchmi Báňová () a Kostolný vrch ().

Sedlo je križovatkou turistických chodníkov: červeno-značkovaná Rudná magistrála vedie zo sedla Zbojská na Klenovský Vepor (), zeleno-značkovaná trasa do osady Bánovo a modro-značkovaná trasa do Tisovca.

Zdroj 
 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Turistická značkovaná trasa číslo 0804
Tlstý javor (sedlo)

Tlstý javor () je horské sedlo v hlavnom hrebeni Veporských vrchov. 

Leží medzi vrchmi Tlstý javor () a Dlhý grúň (). Južné svahy sedla sú zbernou oblasťou Rimavice, Čierneho Hrona a Kamenistého potoka.

Sedlom prechádza cestná spojnica II/529, ktorá spája Brezno s Hriňovou a červeno-značkovaná turistická trasa Rudnej magistrály, vedúca z osady Hronček na Klenovský Vepor ().

V sedle je autobusová zastávka a cintorín padlých vojakov v 2. svetovej vojne.

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Turistická značkovaná trasa číslo 0804
Sedlá Veporských vrchov
Trojicko-sergijevská lavra

Trojicko-sergijevská lavra (rus. Тро́ице-Се́ргиева ла́вра) je najdôležitejší ruský monastier a duchovné centrum ruskej pravoslávnej cirkvi. Nachádza sa v meste Sergijev Posad, asi  severovýchodne od Moskvy smerom na Jaroslavľ. Má status lavry, teda podlieha priamo pariarchovi.

Dejiny monastiera 
Monastier založil v roku 1345 jeden z najuctievanejších ruských svätcov, Sergej Radonežský, ktorý na mieste postavil drevený kostol na počesť svätej Trojice. V roku 1355 prijal regulu, ktorá vyžadovala výstavbu ďalších pomocných budov – refektára, kuchyne a pekárne. Táto regula poslúžila ako vzor mnohým Sergejovým žiakom, ktorí neskôr podľa nej založili viac ako 400 kláštorov po celom Rusku, vrátane slávneho Soloveckého monastiera pri Bielom mori, Simonovského monastiera v Moskve a Kirillo-Belozerského monastiera na severe Ruska. 

Svätý Sergej podporoval Dmitrija Donského v jeho boji proti Tatárom. Dvaja spomedzi jeho mníchov sa zúčastnili na bitke na Kulikovom poli (1380). Monastier bol poškodený požiarom pri útoku Tatárov v roku 1408. V roku 1422 bol Sergej Radonežský vyhlásený za patróna Rusi. V tom istom roku postavili srbskí mnísi, ktorí v kláštore našli útočisko po porážke na Kosovom poli, prvú kamennú katedrálu, rovnako zasvätenú svätej Trojici. V katedrále boli uložené relikvie sv. Sergeja. Freskami ju ozdobil najvýznamnejší ruský maliar ikon Andrej Rubľov.

V roku 1476 bol na popud Ivana III. postavený Kostol sv. Ducha, na jeho stavbe sa podieľali pskovskí majstri. Tento kostol je jedným z mála zachovaných exemplárov pravoslávneho kostola so zvonicou na vrchu. Interiér bol ako jeden z prvých vyzdobený glazúrovanými dlaždicami. V roku 1559 Ivan Hrozný nariadil stavbu katedrály Nanebovzatia, ktorá trvala 26 rokov. Tento kostol je oveľa väčší ako jeho predobraz, moskovský Uspenský sobor. Veľkolepý ikonostas z 16.–18. storočia obsahuje majstrovské dielo Simona Ušakova, ikonu Poslednej večere. Interiér vyzdobili roku 1684 modrými a fialovými freskami majstri z Jaroslavle. Na klenbe je zobrazený pohreb Borisa Godunova, členov jeho rodiny a niekoľkých patriarchov z 20. storočia.

Monastier bol centrom stredovekého kronikárstva a ikonopisectva. Oproti jeho múrom vyrástol v 16. storočí Konvent sv. Paraskievy.
Po ruskej revolúcii v roku 1917 bol kláštor nariadením sovietskych autorít v roku 1920 zatvorený. Kláštorné zvony, vrátane 65-tonového Cárskeho zvona, boli zničené. Po roku 1945 sa kláštor vďaka zmierneniu Stalinovej proticirkevnej politiky vrátil do rúk ruskej pravoslávnej cirkvi; bohoslužby boli obnovené  16. apríla 1946. Až do roku 1983 bol monastier sídlom moskovského patriarchu, ktorý dnes sídli v Danilovom monastieri v Moskve. V roku 1993 bola Trojicko-sergijevská lavra zapísaná na zoznam Svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka múzea.
 Oficiálna stránka Trojicko-sergijevskej lavry.
 Stránka svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

Stavby v Moskovskej oblasti
Pravoslávne kláštory v Rusku
Lokality Svetového dedičstva v Rusku
Pútnické miesta v Rusku
Animecon (Slovensko)

Animecon je festival anime, mangy a japonskej kultúry, ktorý sa koná každoročne od roku 2004. Organizuje ho občianske združenie AnimeCon.sk.

Tretí ročník festivalu sa konal v budove SÚZA (Správa účelových zariadení) na Drotárskej ceste 46 v Bratislave od piatku 30. júna do 2. júla 2006.

Štvrtý ročník sa konal v budove SÚZA od 29. júna do 1. júla 2007.

Externé odkazy 
Oficiálna stránka

Anime
Festivaly na Slovensku
Manga
Martina Hrašnová

Martina Hrašnová (za slobodna Danišová), niekde uvádzaná ako Martina Danišová-Hrašnová, (* 21. marec 1983, Bratislava) je slovenská atlétka, venujúca sa hodu kladivom. Meria 177 cm a váži 84 kg. Trénuje ju Jozef Hanušovský a je členkou klubu VŠC Dukla Banská Bystrica. V roku 2009 vyhrala ocenenie Atlét roka ako prvá žena v ére samostatnosti. 

Dňa 16. mája 2009 na mítingu v Trnave prekonala svoj vlastný slovenský rekord z roku 2008 o 8 cm, na 76,90 m a je to 4. najlepší výkon histórie. Na MS v roku 2009 v Berlíne získala bronzovú medailu. Na ME v atletike v roku 2012 v Helsinkách získala striebornú medailu výkonom 73,34 m.

Zúčastnila sa OH v Pekingu, kde obsadila 8. miesto, v Londýne 2012 nepostúpila z kvalifikácie a celkovo obsadila 20. miesto. V Riu 2016 obsadila 19. miesto a v Tokiu 2020 skončila na konečnom 25. mieste.

Výkonnostný rast 
 Hod kladivom
1999 - 58,61 m (Riga, Lotyšsko)
2000 - 61,62 m (Banská Bystrica, Slovensko)
2001 - 68,50 m (Kladno, Česko)
2002 - 68,22 m (Schwechat, Rakúsko)
2003 - 64,43 m (Ostrava, Česko)
2004 - kvôli pozitívnemu dopingovému testu nesúťažila 
2005 - 69,24 m (Ostrava, Česko)
2006 - 73,84 m (Trnava, Slovensko)
2007 - 69,22 m (Coolidge, USA)
2008 - 76,82 m (Reims, Francúzsko)
2009 - 76,90 m (Trnava, Slovensko)

Referencie

Externé odkazy 
 Martina Hrašnová na iaaf.org
  MARTINA HRAŠNOVÁ-DANIŠOVÁ (aktuality.sk)

Osobnosti z Bratislavy
Slovenskí kladivári
Držitelia slovenských národných rekordov
Pretekári VŠC Dukla Banská Bystrica
Slovenskí olympionici
Atléti na Letných olympijských hrách 2008
Atléti na Letných olympijských hrách 2012
Atléti na Letných olympijských hrách 2016
Atléti na Letných olympijských hrách 2020
2004 XP14

{{DISPLAYTITLE:2004 XP14}}

2004 XP14 je planétka zo skupiny Apollo. Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.

Popis objektu

Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba krátko počas najväčšieho priblíženia, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a pretože nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý.

História

Planétku objavili 10. decembra 2004 okolo 11:01 svetového času (UTC) na Lincoln Laboratory ETS v rámci programu LONEOS jednometrovým ďalekohľadom s CCD kamerou astronómovia M. Blythe, F. Shelly, M. Bezpalko, R. Huber, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, M. McCleary, H. Stange a A. Milner.  Nasledujúci deň, keď bol objav nahlásený do strediska pre malé planéty (MPC), tento objekt pozorovali aj českí astronómovia z observatória na Kleti. Pri spracovaní výsledkov polohových meraní z prvého dňa Laboratórium prúdového pohonu (JPL) v Pasadene zistilo, že existuje možnosť zrážky tejto planétky so Zemov v priebehu 21. storočia. K podobným záverom tiež dospelo stredisko NEODys. Dňa 20. decembra 2004 dokonca obe strediská zvýšili klasifikáciu na turínskej stupnici na hodnotu 1, tzn. planétka bola zaradená do zoznamu telies vyžadujúcich zvýšenú pozornosť, pretože z výpočtov vyplývala vysoká pravdepodobnosť jej zrážky so Zemou v roku 2077. Keď však boli získané ďalšie dáta, hneď nasledujúceho dňa sa ukázalo, že toto nebezpečenstvo v skutočnosti nehrozí, a klasifikácia na turínskej stupnici opäť klesla na hodnotu 0. 

Potom, čo 9. januára 2005 bola vyškrtnutá zo zoznamu objektov doporučených na zvýšené pozorovanie, bola sledovaná iba sporadicky. Posledné pozorovanie sa vtedy uskutočnilo 16. marca 2005 z observatória na Mt. John.

Výhľad do budúcnosti 

Zo znalostí súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 269 tis. km. Pretože však z výpočtov vyplynulo, že 3. júla 2006 o 04:25 UTC preletí okolo našej planéty vo vzdialenosti 432 308 km aj veľmi nepatrná odchýlka v geometrii tohto preletu sa prejaví významnou zmenou elementov následnej heliocentrickej dráhy. Vzhľadom na to bola táto planétka ponechaná v zozname potenciálne nebezpečných telies.

Podľa doterajších predpokladov sa má do konca 21. storočia priblížiť k Zemi celkom desaťkrát. Najvýznamnejšie priblíženia nastanú v roku 2019 (11 mil. km), 2947 (9 mil. km), 2060 (7,8 mil. km) a 2061 (5,1 mil. km).

Externé odkazy 

 Planétka 2004 XP14. - NEO page. NASA/JPL (nákres dráhy) 
 2004 XP14. - NeoDys (elementy dráhy a ďalšie dáta) 
 MPEC 2004-X44 : 2004 XP14 - Minor Planet Center Electronic Circular (hlásenie objavu) 

Skupina Apollo
Blízkozemské planétky
Astronomické objekty objavené v roku 2004
Geostacionárna dráha

Geostacionárna dráha je kruhová dráha umelej družice umiestnenej nad zemským rovníkom vo výške asi . V tejto výške trvá obeh 24 hodín, takže družica obieha Zem rovnakou uhlovou rýchlosťou, akou sa otáča ktorýkoľvek bod na rovníku. V dôsledku toho je geostacionárna družica stále nad rovnakým miestom rovníka – akoby stála nad Zemou. Družice umiestnené na geostacionárnej dráhe sa používajú na telekomunikáciu, pozorovanie Zeme, navigáciu a astronomické pozorovania.

Fyzikálne interpretácia 
Hľadáme dráhu, kedy jeden obeh družice nad rovníkom, je rovný otočeniu Zeme o 360° okolo osi, teda jeden siderický deň (86 162,4 sekundy). Čím je teleso ďalej od stredu Zeme, tým menšou silou je k Zemi priťahované, postačuje mu menšia orbitálna obežná rýchlosť. Súčasne sa veľkosť dráhy obehu so zväčšujúcim sa polomerom zväčšuje, takže doba obehu stúpa. Túto skutočnosť môžeme vyjadriť aplikáciou tretieho Keplerovho zákona pre periódu obehu T:

 

kde:
 a je dĺžka veľkej poloosi obežnej dráhy
 μ je gravitačný parameter centrálneho obiehaného telesa.

Z požadovanej periódy potom ľahko vypočítame veľkosť veľkej poloosi (v prípade kruhovej dráhy veľkosť polomeru), kde a = 42 164 km od stredu Zeme. Potom výška družice nad rovníkom bude o rovníkový priemer menšia, t.j 35 786 km.

Pozri aj 
 Vysoká eliptická dráha (kvázi – geostacionárna dráha)

Referencie 

Obežné dráhy
Tiberios III.

Tiberios III. alebo Tiberios II. (* † 705) bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 698 – 705. Jeho pôvodné meno bolo Apsimar. Z jeho príbuzných je známy predovšetkým jeho brat Hérakleios.

Na cisársky trón vyniesla vojvodcu Apsimara vzbura námorníkov vracajúcich sa z neúspešnej výpravy do severnej Afriky, kde Arabi nedávno dobyli Kartágo. Apsimar, ktorý v tom čase zastával funkciu drungaria loďstva, zamieril po svojej proklamácii smerom na Konštantínopol, ovládol mesto a dal cisárovi Leontiovi odrezať nos. Sám potom pod prijatým menom Tiberios prevzal vládu v ríši.

Počas vlády Tiberia III. pokračovali boje s kalifom Abdulmalikom (685 – 705), ktoré prebiehali hlavne v Malej Ázie, kam cisár vyslal svojho brata Herakleia vo funkcii monostratega. Byzantská ofenzíva síce viedla k istým úspechom v Cilicii (704), ale už v roku 705 Tiberiovu vládu ukončili Bulhari, ktorí na trón dosadili bývalého cisára Justiniána II. a ten dal Tiberia onedlho po prevrate popraviť.

Iné projekty

Externé odkazy 
Tiberiova biografia (po anglicky)

Narodenia v 8. storočí
Byzantskí cisári
Byzantskí generáli
Palestína

Palestína môže byť:
 územie na Blízkom východe, pozri Palestína (územie)
 britské mandátne územie (1920/22 – 1948), pozri Britský mandát v Palestíne
 medzinárodne neuznaný, ale plánovaný štát na Blízkom východe vyhlásený 15. novembra 1988, pozri Palestínske autonómne územia
 Palestínske okupované územia

Pozri aj 
Palestina
Squash

Squash je raketový šport, ktorý sa hrá indoor - na squashovom kurte. Pôvodne sa volal „Squash Rackets“ ako odkaz na „stlačiteľnú“ () mäkkú loptičku používanú v hre (v porovnaní s tvrdšou loptičkou použitou vo svojom predchodcovi, hre Racquets alebo Rackets).

Pravidlá 

Hru hrajú dvaja hráči (alebo zriedkavo aj štyria) so štandardnými raketami na kurte ohraničenom štyrmi stenami s malou dutou gumenou loptičkou. Na prednej stene sú dve čiary. Loptička sa pri každom údere musí odraziť od prednej steny nad úrovňou spodnej čiary. Môže sa predtým alebo aj potom odraziť aj od bočných stien alebo zadnej steny. Podania musia smerovať nad vyššiu čiaru a zasiahnuť súperovu polovicu ihriska vo vyznačenom priestore. Loptička smie na zem dopadnúť iba raz.

Loptičky 

Loptičky sa od seba odlišujú tvrdosťou a s ňou spojeným odrazom. Profesionálni hráči používajú na turnajoch loptičku s dvoma žltými bodkami, ktorej odraz je menej razantný. Po nej nasleduje loptička s jednou žltou bodkou. Ostatné loptičky sú označené červenou, modrou a bielou bodkou - a ich odraz je razantnejší. Sú určené pre začiatočníkov a rekreačných hráčov.

Bodovanie 

Squash sa hrával do 9 bodov so stratami. Nové pravidlá priniesli bodovanie do 15 bodov bez strát, ktorého cieľom je zrýchliť hru a zvýšiť jej atraktivitu pre divákov. Najnovšie pravidlá hovoria o bodovaní do 11 bez strát s rozdielom min. 2 bodov.
Po novej úprave sa hrá na 12 bodov pričom sa hrá že môžeš mať loptičku iba 3 sekundy

Iné projekty

Externé odkazy 
 Slovenská squashová asociácia
 Slovenská squashová asociácia - Slovak Junior Squash
 Svetová squashová asociácia

Loptové hry
Raketové športy
Antiutópia

Antiutópia (iné názvy: prevrátená utópia, metautópia, dystópia) je myšlienka fiktívnej spoločnosti, ktorá sa vyznačuje jednak zdanlivou, pôvodne zamýšľanou rovnosťou všetkých členov, ale predovšetkým totalitnou formou vlády. Je protikladom utópie. 

Ako antiutópiu možno tiež označiť literárny žáner, ktorý sa zaoberá fiktívnou spoločnosťou takéhoto druhu. V českej literatúre písal antiutópie napr. Karel Čapek (hra R.U.R., v ktorej sa roboti vzbúria proti ľudstvu a úplne ho vyhladia). V svetovej literatúre je typickým príkladom literárnej antiutópie román 1984 Georgea Orwella.

Zdroje

Pozri aj 
 Utópia
 Vedecká fantastika

 
Literárne žánre
Sociológia
Galina Čisťakovová

Galina Čisťakovová, niekedy uvádzaná aj ako Čisťjakovová, , ; * 26. júl 1962, Izmajil, Ukrajina) je bývalá sovietska atlétka - skokanka do diaľky i trojskokanka, ktorá na sklonku kariéry reprezentovala Slovensko.

Významné úspechy 
Je držiteľkou svetového rekordu v skoku do diaľky - 7.52 m, ktorý dosiahla ako reprezentantka ZSSR v roku 1988. V tom istom roku získala na olympijských hrách v Soule bronzovú medailu. 
V roku 1996 sa zúčastnila Olympijských hier v Atlante v disciplínach skok do diaľky a trojskok. 

V týchto disciplínach utvorila v roku 2001 dva slovenské rekordy ako športová veteránka (ženy medzi 35 a 39 rokov), v Banskej Bystrici v skoku do dialky s výkonom 613 cm a v Aténach v trojskoku s výkonom 14,02 m.

Rodina 
Je vydatá za Alexandra Beskrovného, známého trojskokana. Žijú na Slovensku.

Úspechy

Externé odkazy 
rozhovor v denníku Šport, 2006

Držitelia svetových rekordov
Držitelia národných rekordov ZSSR
Sovietski skokani do diaľky
Sovietski trojskokani
Slovenskí skokani do diaľky
Slovenskí trojskokani
Slovenskí olympionici
Sovietski bronzoví olympijskí medailisti
Atléti na Letných olympijských hrách 1988
Atléti na Letných olympijských hrách 1996
Labeotropheus

Labeotropheus je rod rýb bežne chovaný akvaristami. Patrí do čeľade cichlidovité.

Tento rod spolu s ďalšími rodmi má domorodý názov M´Buna. Tieto rody prejavujú určitú podobnosť v správaní. Sú to ryby aktívne, živé a bojovné, najmä  v čase rozmnožovania a pri obrane teritória. Sú odolné, ale citlivé na pokles obsahu kyslíka. Samičky sú polygamné a od samčekov sa líšia sfarbením. 

Podľa spôsobu reprodukcie patria do skupiny papuľovce a tvoria tzv. materskú rodinu, kedy v hrdelnom vaku samičky prebieha vývoj oplodnených vajíčok asi 3 týždne a po uplynutí uvedenej doby sú mláďatá ako plne vyvinuté a schopné samostatného života z ústneho vaku prepustené. No i napriek uvedenej samostatnej životaschopnosti ich samička v prvé dni voľného rozplávania chráni v nočných hodinách a v prípade nebezpečenstva v ústach. Táto doba trvá rôzne dlho, je druhovo charakteristická a priamo závislá od rýchlosti rastu mláďat.

Iné projekty 

Akváriové ryby
Cichlidovité
Študentský domov Mladosť

Študentský domov Mladosť je vysokoškolský internát v Mlynskej doline v Bratislave patriaci medzi účelové zariadenia Slovenskej technickej univerzity v Bratislave.

Nachádza sa na ulici Staré grunty v blízkosti viacerých ďalších internátov patriacich Univerzite Komenského. Je súčasťou jedného z najväčších komplexov študentských internátov v Strednej Európe, v ktorom počas školského roka býva okolo 10 000 študentov, čo je porovnateľné s populáciou menšieho slovenského mesta, napríklad Stupavy.

ŠD Mladosť pozostáva z 16 výškových blokov (označených kódmi A1...A4, B1...B4, C1...C4, D1...D4). Bloky A/B so spojovacou budovou a bloky C/D so spojovacou budovou (v ktorej sa nachádzajú aj kancelárie vedenia ŠD a jedáleň (ktorá nie je v prevádzke)) tvoria dva nezávislé stavebné celky.

Každý blok má 8 poschodí, na každom poschodí sú 4 bunky a jedna kuchynka. Jedna bunka pozostáva z chodby, sociálnych zariadení a dvoch izieb. Jedna je jednolôžková (po rekonštrukcií dvojlôžková), jedna je trojlôžková. Existujú aj výnimky z tohto pravidla: existujú bunky kde je namiesto trojlôžkovej izby iba dvojlôžková, hlavne na bloku kde sú bežne ubytovaní študenti doktorantského štúdia. Prevažná časť kuchyniek je nezariadená a bez nábytku, alebo iba so základným nábytkom.

V priestoroch Mladosti sídli aj niekoľko agentúr sprostredkujúcich sezónne práce pre študentov, ako aj jediný vysokoškolský klub na Slovensku, Elam, ktorý navštevujú okrem študentov aj mladí ľudia z celej Bratislavy.

Na Mladosti takisto sídli v súčasnosti jediné študentské internetové rádio (IRŠ) v Bratislave – Radio TLIS.

Približne  od ŠD Mladosť sa nachádza Fakulta elektrotechniky a informatiky a Fakulta informatiky a informačných technológií STU Bratislava na ulici Ilkovičova.

Momentálne (máj 2022) sú zrekonštruované celé bloky A,B a D3 a D4.

Dopravné spojenie

Mestská hromadná doprava 
K ŠD Mladosť:

K Strojníckej fakulte, Stavebnej fakulte, Fakulte architektúry a FCHPT:

Do centra mesta:

K nákupnému centru Eurovea:

Na Autobusovú stanicu:

Na Hlavnú stanicu:

Automobilová doprava 
Neďaleko ŠD Mladosť sa taktiež nachádza diaľnica D2 (Bratislava – Brno). Spojenie (Bratislava – Košice) je možné diaľnicou cez most Lanfranconi.

Referencie

Externé odkazy 
 informácie o ŠD Mladosť na oficiálnej stránke STU
 RUŠ – stránka Rady ubytovaných študentov (RUŠ) na ŠD Mladosti
 Ynet – počítačová sieť na ŠD Mladosť
 Radio TLIS – oficiálna stránka

Študentské internáty v Bratislave