joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Taliansky chrtík

Taliansky chrtík je plemeno psa uznané v FCI v skupine 10 pod číslom 200.

Pôvod 
História tohto plemena siaha až do čias starovekého Grécka a Egypta. Je dokonalou zmenšeninou plemien loviacich zrakom. Nepochybne ho vyšľachtili pred tisíckami rokov a to zmenšovaním chrtov štandardnej veľkosti. Bol chovaný najmä ako spoločník predovšetkým príslušníkmi kráľovských a šľachtických rodov. Jeho popularita dosiahla vrchol v 19. storočí.

Vzhľad a povaha 
Taliansky chrtík je pes kvadratického telesného rámca. Svojími tvarmi pripomína greyhounda, je však jemnejší a elegantnejší. Je to ladný, rýchlo sa pohybujúci pes. Jeho srsť môže byť rôzne sfarbená - povolené sú krémová, biela, modrá, hnedá a čierna. Na srsti sa môžu vyskytovať biele plochy. Starostlivosť o srsť nie je náročná, pre dosiahnutie lesklej a zdravej srsti je však vhodná pravidelná starostlivosť.

Taliansky chrtík je inteligentný a temperamentný pes, ktorý svojej veľkosti vyžaduje dostatok pohybových aktivít. Je vhodný aj k deťom či starším ľuďom. Zvyčajne sa dobre znáša s inými psami. 

Vďaka svojej krátkej srsti, ktorá je bez podsady znáša dobre slnko, avšak nemá rád zimu.

Odkazy 
 Klub chovateľov chrtov SR

Chrty
Plemená psov z Talianska
Érd

Érd je mesto v Maďarsku v Peštianskej župe. Žije tu okolo 60-tisíc obyvateľov a je súčasťou metropolitnej oblasti mesta Budapešť.

Partnerské mestá 
  Lubaczów, Poľsko
  Poynton, Veľká Británia 
  Reghin, Rumunsko

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Mestá v Maďarsku
S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl

S.T.A.L.K.E.R.: Shadow of Chernobyl je akčná počítačová hra z pohľadu prvej osoby vydaná ukrajinskou vývojárskou skupinou GSC Game World. Niektoré pojmy („Zóna“, „Stalker“) pochádzajú zo sci-fi románu Piknik pri ceste od ruských spisovateľov Arkadija a Borisa Strugackých, ktorý bol neskôr sfilmovaný Andrejom Tarkovským pod názvom Stalker.

Príbeh 

Dej hry sa odohráva v okolí jadrovej elektrárne Černobyľ po jej výbuchu. Hráči sa zhostia úlohy "stalkera" – dobrodruha putujúceho tajuplnou "Zónou" plnou nevysvetliteľných anomálií, artefaktov a mutantov. Hlavná postava po strate pamäti postupne odkrýva svoj zvláštny príbeh pomocou záznamov v PDA, ktorý je stalkerovou jedinou spojkou s minulosťou. Hra ponúka rôzne zakončenia príbehu v závislosti od rozhodnutí a činov hráča. Veľký dôraz je kladený aj na komunikáciu s NPC postavami a na obchodovanie s tovarom rôzneho druhu.

Pozri aj 
 S.T.A.L.K.E.R.: Clear Sky

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 

Akčné počítačové hry a videohry
First-person shooter
RPG
Počítačové hry z 2007
Počítačové hry
Sobia zlatá horúčka

Sobia zlatá horúčka (v angl. Cariboo Gold Rush) je najslávnejšou zlatou horúčkou v histórii kanadskej provincie Britská Kolumbia. Pojem "zlatá horúčka" znamená masovú migráciu veľkého počtu ľudí do oblasti, kde boli nájdené veľké množstvá zlata.

Vypuknutie zlatej horúčky 

Zlatá horúčka sa začala v roku 1861 objavom zlata v zátoke Keithley Creek, ležiacej východne od mesta Quesnel. Náleziská zlata v oblasti okresu Cariboo si vyžadovali kopanie šácht a iné druhy viac sofistikovaného dobýjania, na rozdiel od klasického ryžovania zlata pozdĺž rieky Fraser. V oblasti vyrástlo niekoľko miest, najvýznamnejším bolo mesto Barkerville, ktoré je v súčasnosti chránené ako súčasť národného dedičstva a turistická atrakcia. Medzi ďalšie významné mestá tej éry patria Quesnel Forks, Keithley Creek, Quesnellemouthe, Antler, Richfield a Fort Alexandria.

Národnosti zlatokopov 
Sobia zlatá horúčka sa niekedy nesprávne udáva ako dôvod vytvorenia britskej kolónie Britská Kolumbia. V skutočnosti bola kolónia založená tri roky pred jej vypuknutím, ako reakcia na nával amerických prospektorov (hľadačov zlata - zlatokopov).

Národnosť prospektorov v okrese Cariboo bola na rozdiel od južných oblastí kolónie, kde tiež dochádzalo ku zlatým horúčkam, prevažne britského a kanadského pôvodu. Jedným z dôvodov menšieho počtu Američanov bolo aj vypuknutie občianskej vojny.

Stavba obcí a ciest v oblasti 
Časť obyvateľov sa rozhodla usadiť v oblasti už natrvalo, vďaka tomu sa mesto Quesnel stalo najväčším a najznámejším z osád, ktoré boli postavené za zlatej horúčky.  Medzi mestá nachádzajúce sa na trase Sobiej cesty patrilo mesto Williams Lake a osady Clinton a 100 Mile House. No medzi najväčšie a najdôležitejšie patrilo mesto Barkerville, ktoré vyrástlo v okolí najziskovejšieho a najslávnejšieho náleziska zlata v oblasti Cariboo.

Sobia dopravná cesta 

Značný nárast počtu nálezísk zlata bol podnetom na stavbu cesty Cariboo Wagon Road (Sobej dopravnej cesty), ktorá obišla staré cesty skrz kaňon Fraser a Douglasovu cestu, ktorá končila v osade Lillooet. Využila údolie rieky Thompson a od osady Ashcroft viedla údolím rieky Bonaparte, kde sa napojila na starú cestu vedúcu z osady Lillooet do osady Clinton.

Sobia cesta bola veľkým, no nevyhnutným bremenom pre infraštruktúru kolónie. Vďaka nej sa mohla uplatňovať kontrola a udržiavať poriadok na náleziskách zlata v okrese Cariboo. Ich bohatstvo mohlo oveľa ľahšie plynúť cez vnútrozemie do Spojených štátov.

Aj keď sa v čase jej dokončenia Sobia zlatá horúčka skončila, naďalej ostávala dôležitou cestou v oblasti, kde spájala bane, zlatokopecké osady a mestá Richfield, Antler, Bullion, Williams Creek a Quesnel Forks.

Externé odkazy 
 Informácie o Sobiej zlatej horúčke   
 Dejiny a priebeh Sobiej zlatej horúčky 

Britská Kolumbia
Zlaté horúčky
Rozkaz č. 227

Rozkaz Národného komisariátu obrany ZSSR z 28. júla 1942 č. 227 z  (v ruštine: Приказ НКО СССР от 28 июля 1942 г № 227) bol vojenský rozkaz vydaný sovietskym národným komisariátom obrany z iniciatívy J. V. Stalina. Rozkaz sa stal viac známy pod označením „Ani krok späť! (po rusky: „Ни шагу назад!“, Ni šagu nazad!), čo bola jedna z fráz, ktoré Stalin v rozkaze použil. Rozkaz zakazoval dôstojníkom i vojakom ustupovať v boji bez rozkazov vyššieho velenia. Každý dôstojník, ktorý ho porušil mal byť následne súdený vojenským súdom.

Rozkaz ďalej nariaďoval každému frontu, aby vytvoril 1 až 3 trestné prápory (takzvané štrafbaty) vytvorené z príslušníkov obzrojených síl, ktorí sa previnili voči vlasti, alebo boli trestaní za iné zločiny či priestupky (rozkaz uvádzal predovšetkým dôstojníkov, zodpovedných za nepovolený ústup). Armády mali vytvoriť podobným spôsobom 5 až 10 rôt z vojakov a poddôstojníkov a tieto jednotky vysielať na najnebezpečnejšie úlohy. Dĺžka služby v týchto jednotkách bola jeden až 3 mesiace. Oslobodení od nej boli tí, ktorí boli počas služby zranení paľbou nepriateľa. Vzhľadom na spôsob nasadenia týchto jednotiek, ako aj fakt, že priemerný pešiak bol pri nasadení zranený alebo zabitý už v prvých týždňoch svojho pobytu na fronte, znamenalo prevelenie k trestnej jednotke zväčša prakticky rozsudok smrti alebo vyhliadku skorého zmrzačenia. Celkovo počas vojny existovalo do 50 trestných práporov a okolo 800 trestných rôt, celkovo nimi prešlo okolo 400 000 ľudí. Jednotkám velili radoví dôstojníci, nie trestanci. Velenie týchto jednotiek bolo zvlášť hodnotené 3x vyšším žoldom a odslúžený čas v trestných jednotkách sa dôstojníkom počítal do dôchodku trojnásobne.

Rozkaz ďalej nariadil vytvoriť 3 - 5 dobre vyzbrojených rôt tzv. uzáverových jednotiek po 200 mužov, ktoré mali strieľať na bez rozkazu ustupujúce jednotky, či z boja utekajúcich jednotlivcov. Celkové množstvo ani živá sila uzáverových jednotiek neboli veľké. Na každý front pripadalo zväčšia iba niekoľko stoviek príslušníkov uzáverových jednotiek, ktorí zaisťovali iba vybrané úseky frontu.

Okrem týchto známych faktov, rozkaz obsahoval opis zlej situácie, v ktorej sa vtedy Sovietsky zväz nachádzal. Stalin v rozkaze apeloval aj na vojakov, aby neprepadali mylnej predstave, že môžu ustupovať hlboko do vnútra rozsiahleho územia krajiny, a že v krajine napriek tomu bude vždy dostatok ľudí a chleba. Ako argumenty pritom použil ohromné územné, materiálne aj ľudské straty, ktoré dovtedy krajina utrpela. Poukazoval pri tom na fakt, že nacistické vojská obsadili práve najbohatšie a najvyspelejšie oblasti krajiny.

Potreba roty uzáverových jednotiek pre každú armádu bola po troch mesiacoch zrušená 29. októbra 1942. Pôvodná potreba zosilnenia morálky pomocou uzáverových jednotiek sa frontovým veliteľom nezdala efektívna a považovali ju za plytvanie živou silou svojich vojsk. Počet uzáverových jednotiek preto rýchlo klesal. Do 20. novembra 1944 boli všetky uzáverové jednotky oficiálne zrušené

Referencie

Pozri aj 
 Rozkaz č. 270

Iné projekty 

Východný front počas druhej svetovej vojny
Srdcovník obyčajný

Srdcovník obyčajný (Leonurus cardiaca) je rastlina z čeľade hluchavkovité (Lamiaceae).

Iné projekty

Galéria

Externé odkazy 
 http://botanika.wendys.cz/kytky/K557.php
 http://sk2.goo.cz/zdravi_na_dlani/lecive_rostliny/burina.htm

Hluchavkovité
Liečivé rastliny
Flóra na Slovensku
Zoologická záhrada Bratislava

Zoologická záhrada Bratislava (iné názvy: ZOO Bratislava, Zoo Bratislava, bratislavská zoologická záhrada) je zoologická záhrada, ktorá sa rozkladá na ploche 35 ha v Mlynskej doline v bratislavskej mestskej časti Karlova Ves. ZOO je mestská príspevková organizácia hlavného mesta SR Bratislava.

Prvé plány na založenie zoo v Bratislave začali ešte v roku 1948. V roku 1949 bola z dvoch miest na založenie, Železná studnička a Mlynská dolina, vybraná Mlynská dolina ako miesto budúcej zoo, najprv s 9 ha, s možnosťou rozšírenia až na 90 ha. V roku 1959 sa začalo s výstavbou. Zoo bola oficiálne otvorená 9. mája 1960.

Zoo neskôr zažila dva veľké problémy: prvý v rokoch 1981 – 1985, keď dve tretiny areálu boli zničené pre výstavbu kanalizačného zberača a diaľničnej prípojky a druhý v roku 2003, keď sa začalo s výstavbou posledného úseku diaľnice D2 s tunelom Sitiny, čo vyústilo napr. do preloženia vstupu do areálu.

Zoo v súčasnosti chová 169 druhov zvierat s celkovým počtom 1154 jedincov (k 31. 12. 2020). Jej súčasná rozloha je 96 hektárov (0,96 km²), pričom časť prístupná verejnosti má rozlohu 35 ha (0,35 km²). Obľúbené druhy zvierat v Zoo Bratislava: panda červená, leopard cejlónsky, medveď hnedý, lev juhoafrický, jaguár americký, žirafa núbijská Rotschildova, hrošík liberíjsky, šimpanz učenlivý, orangutan sumatrianský, lemur kata a mnohé iné...

Dopravné spojenie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Príroda v Bratislave
Bratislava
Parky a záhrady v Bratislave
Táňa Radeva

Táňa Radeva, rod. Červeňáková (* 27. august 1957, Michalovce) je slovenská herečka.

Absolventka  Divadelnej fakulte VŠMU v Bratislave. Hrala v Divadle Jonáša Záborského v Prešove (19801984), Štátnom divadle v Košiciach (19841995), Divadle Andreja Bagara v Nitre (19951997).

Venuje sa aj dabingu, jej najslávnejšou postavou je novinárka Murphy Brownová.

Je vydatá za výtvarníka Miroslava Radeva.

Filmografia 
 1986: Šiesta veta
 1994: Hon na čarodejnice
 1994: Dvadsaťštyri hodín zo života istej ženy
 1995: Veľmi starí obaja
 1995: Iba taká hra
 1996: Starožitné zrkadlo
 1996: Jozef Mak
 1997: V zajatí lásky
 1997: Skupinový autoportrét prezidenta Beneše
 1999: Amálka, ja sa zbláznim!
 2000: Ako divé husy
 2002: Kvet šťastia
 2004: O dve slabiky pozadu
 2005: Ticho
 20072012: Ordinácia v ružovej záhrade
 2008: Mesto tieňov
 2008: Bathory 
 2009: Tango s komármi
 2013: Búrlivé víno
 2018: Detektív Dušo

Referencie 

Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské rozhlasové herečky
Slovenské televízne herečky
Členovia Divadla Jonáša Záborského
Členovia Štátneho divadla Košice
Členovia Divadla Andreja Bagara
Osobnosti z Michaloviec
Absolventi Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení
Zoznam slovenských leteckých es

Zoznam obsahuje slovenské letecké esá z obdobia druhej svetovej vojny a počet ich potvrdených zostrelov. Nepotvrdené zostrely sú uvedené v poznámkach.

Externé odkazy 
 Zostrely priznané príslušníkom slovenskej národnosti v rokoch 1939–1945

Slovenskí letci
Letecké esá
Mária Ďurišinová

Mária Ďurišinová (* 17. júl 1960, Košice) je bývalá slovenská hádzanárka, reprezentantka Česko-Slovenska.

Kariéra
Hádzanej sa začala venovať na základnej škole v Trebišove. Ako 16-ročnú si ju všimol na turnaji krajských výberov tréner Ján Kecskeméthy, ktorý ju zlanáril do klubu Štart Bratislava, kde hrávala 12 rokov. S družstvom vyhrala dvakrát česko-slovenskú ligu a v roku 1987 sa prebojovala do semifinále Pohára IHF. Počas pôsobenia v klube Belinka Olimpija Ľubľana (1989 – 1991) sa stala dvakrát najlepšou strelkyňou juhoslovanskej ligy. Po návrate domov získala tretí federálny titul s Duslom Šaľa. V závere kariéry hrala v rakúskych kluboch Hollabrunn a WAT Fünfhaus Viedeň.

V reprezentácii Česko-Slovenska debutovala v roku 1978 na turnaji Štít Vítězného února v Chebe. V osemdesiatych rokoch 20. storočia sa stala výraznou osobnosťou reprezentačného tímu, ktorý tvorili prevažne slovenské hádzanárky. Bola členkou piateho družstva na majstrovstvách sveta 1982, o štyri roky neskôr získala striebro na MS 1986. Česko-Slovensko prehralo vo finále so Sovietskym zväzom 22:30, Mária Ďurišinová bola so 48 gólmi našou najlepšou strelkyňou. Družstvo malo medailové ambície aj na olympijských hrách 1988 v Soule, k postupu do finálovej skupiny však chýbal jeden strelený gól v stretnutí s Juhosláviou, piate miesto bolo viac sklamaním ako úspechom . O ďalšiu účasť pod olympijskými kruhmi pripravil Ďurišinovú a družstvo ČSSR bojkot OH 1984 v Los Angeles. Športovci socialistických krajín sa zúčastnili akejsi „náhradnej olympiády“ pod názvom Družba 1984. Turnaj v hádzanej žien sa konal v Trenčíne , Československo obsadilo v kvalitnej konkurencii druhé miesto za Sovietskym zväzom.

V reprezentácii odohrala 285 zápasov, strelila 1557 gólov. Patrí medzi najlepšie kanonierky v histórii svetovej hádzanej. Hráčka s výborným streleckým inštinktom, vynikala v streľbe ľavačkou, výborná exekútorka sedemmetrových hodov .

Politická činnosť
V rokoch 19921994 bola poslankyňou Národnej rady SR za Stranu demokratickej ľavice, v rokoch 19941998 za Spoločnú voľbu. Pôsobila aj na ministerstvo školstva ako generálna riaditeľka sekcie telesnej kultúry a mládeže .

Úspechy
 Letné olympijské hry
1988 – 5.
 Majstrovstvá sveta
 1986
 Česko-slovenská liga
 1982, 1983, 1992
 semifinalistka Pohára IHF 1987

Ocenenia
 2. miesto v ankete Hádzanárka 20. storočia na Slovensku
 členka Siene slávy slovenskej hádzanej 
 Najlepšia hádzanárka Slovenska 1981, 1984, 1985, 1986, 1987
 3 x Najlepšia hádzanárka Česko-Slovenska

Referencie

Externé odkazy
 Mária Ďurišinová na sports-reference.com
 Mária Ďurišinová na iuventa-zhk.sk

Osobnosti z Košíc
Slovenskí hádzanári
Slovenskí politici
Poslanci NR SR (1992 – 1994)
Politici SDĽ (1990)
Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Hádzanári na Letných olympijských hrách 1988
Osemtisícovka

Osemtisícovka je vrch, ktorého nadmorská výška dosahuje  a viac. Na zemi je 14 vrchov, ktoré majú hlavné vrcholy vyššie ako . Z toho 10 v pohorí Himaláje a 4 v pohorí Karakoram.

Prvý pokus o výstup na osemtisícovku (Nanga Parbat) uskutočnili britskí horolezci v roku 1895. Tento pokus si vyžiadal troch mŕtvych.

Prvý úspešný výstup na osemtisícovku dosiahli francúzski horolezci Maurice Herzog a Louis Lachenal, ktorí v roku 1950 vystúpili na Annapurnu. Ako posledná bola zdolaná osemtisícovka Šiša Pangma v roku 1964.

Prvou osemtisícovkou zdolanou bez pomoci kyslíkového prístroja bol Nanga Parbat v roku 1953 (Hermann Buhl). Bola to zároveň prvá osemtisícovka dosiahnutá čiastočne sólovým výstupom.

Prvý horolezec, ktorý vystúpil na všetky osemtisícovky, bol Talian Reinhold Messner, prvým Slovákom (36. človek na svete) je Peter Hámor.

Osemtisícovky a prvovýstupy na ne

Horolezci, ktorí vystúpili na všetky osemtisícovky

Slovenskí horolezci na osemtisícovkách 
Prvá osemtisícovka, na ktorú vystúpili slovenskí horolezci bol v roku 1971 vrch Nanga Parbat. Odvtedy stáli už na vrcholoch všetkých osemtisícoviek.
 Mount Everest 
 1984
 Zoltán Demján
 Jozef Psotka († pri zostupe)
 1988
 Jozef Just († pri zostupe s horolezcami Petrom Božíkom, Dušanom Becíkom a Jaroslavom Jaškom)
 1998
 Vladimír Zboja
 Peter Hámor
 Vladimír Plulík
 K2 
 1986
 Peter Božík
 Káčaňdžunga 
 1981
 Jozef Psotka
 Ľudovít Záhoranský
 Lhoce 
 1988
 Dušan Becík
 Jozef Just
 V roku 1984 vystúpili na východný vrchol (Lhoce-šar ), ktorý sa niekedy považuje za samostatný vrch Zoltán Demján a Peter Božík.
 Makalu 
 1976
 Milan Kriššák
 2002
 Martin Gablík
 Čho Oju 
 1985
 Dušan Becík (zimný výstup)
 1995
 Juraj Kardhordó
 Tibor Hromádka
 1997
 Vladimír Štrba
 Vladimír Zboja
 2006
 Peter Hámor
 2007
 Jozef Kopold
 2009
 Peter Šperka
 Anton Dobeš
 Milan Džugan
 Jakub Stanek
 Dhaulágirí 
 1988
 Zoltán Demján
2017
Peter Hámor
Michal Sabovčík
 Manaslu 
 1997
 Peter Šperka
 Juraj Kardhordó († pri zostupe)
 Miroslav Rybanský († po zostupe)
 Nanga Parbat 
 1971
 Ivan Fiala
 Michal Orolín
 2007
 Jozef Kopold
 Peter Hámor
 Martin Gablík
 Anton Suchý
 Annapurna 
 2006
 Peter Hámor
 2010
 Peter Hámor
 Gašerbrum I 
 1988
 Róbert Gálfy
 František Šoltés
 Ivan Urbanovič ml.
 1997
 Juraj Kardhordó
 2008
 Jozef Kopold
 Vladimír Plulík
 Peter Hámor
 Broad Peak 
 2006
 Peter Hámor
 2007
 Pavol Lupták
 2008
 Jozef Kopold
 Šiša Pangma 
 1996
 Peter Šperka
 Štefan Sluka († pri zostupe)
 1998
 Erik Bizoň
 Marián Červenka
 Jozef Janda
 Ján Matlák
 Milan Smilka
 Vladimír Švancár
 2007
 Jozef Kopold
 Gašerbrum II 
 1988
 Lívia Klembarová
 1997
 Juraj Kardhordó
 2008
 Jozef Kopold
 Peter Hámor

 Osemtisícovka
Horolezectvo
Via Montenapoleone

Via Montenapoleone je známa ulica v módnej štvrti Milána. Je veľmi populárna, pretože je to sídlo viacerých svetových módnych návrhárov a rôznych iných módnych a klenotníckych obchodov. Je to najdôležitejšia ulica, čo sa týka módy v Miláne (tal. Quadrilatero della moda). Spojenie hromadnou dopravou je najbližsie na stanici metra Montenapoleone, premáva sem Linea 3 (žltá).

Značky sídliace na Via Montenapoleone

Externé odkazy 

 http://www.viamontenapoleone.org

Miláno
Andrea Pirlo

Andrea Pirlo (* 19. máj 1979, Flero, Taliansko) je bývalý taliansky futbalista, ktorý hral na pozícii záložníka. Bol súčasťou družstva, ktoré vyhralo Majstrovstvá sveta v roku 2006.

Vo svojej kariére začínal v Brescii Calcio, kde pôsobil od roku 1994. V roku 1998 prestúpil do Interu Miláno, kde odohral 22 zápasov.  V sezóne 1999-00 bol na hosťovaní v tíme Reggina a v roku 2001 na hosťovaní v Brescii, kde odohral 10 zápasov. Od roku 2001 hral v AC Miláno, kde bol vďaka svojej vynikajúcej kopacej technike prvou voľbou na štandardné situácie. 

Pirlo bol zvolený tretím najlepším hráčom MS 2006 (po Fabiovi Cannavarovi a Zinedinovi Zidanovi).

Reprezentoval Taliansko na Majstrovstvách Európy 2012 v Poľsku a na Ukrajine. V druhom zápase skupiny strelil gól na 1-0 proti Chorvátsku pri remíze 1-1.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Andrea Pirlo 
 Profil hráča

Talianski futbalisti
Hráči AC Miláno
Hráči Brescia Calcio
Hráči FC Internazionale Miláno
Hráči Reggina Calcio
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2004
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2006
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2008
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2012
Hubková

Hubková môže označovať:

 potok pri Humennom, pozri Hubková (potok)
 vrch (278,0 m n. m.) pri Humennom, pozri Hubková (vrch)
 lokalita zahrnutá do siete NATURA 2000, pozri Hubková (chránené územie)
 rekreačné stredisko pri Humennom, pozri Hubková (rekreačné stredisko)
Nusaybin

Nusaybin je mesto v Turecku, v provincii Mardin na hraniciach so Sýriou. Nachádza sa tu hraničný prechod do susedného sýrskeho mesta al-Kámišlí.

V staroveku sa mesto nazývalo Nisibis (o starovekých dejinách viac tam). V roku 1515 ho dobyli Osmani.

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka

Mestá v Turecku
Blagoevgrad (oblasť)

Blagoevgrad je oblasť v juhozápadnom Bulharsku. Má rozlohu 6 449,5 km² a žije tu 341 173 obyvateľov. Sídlom oblasti je mesto Blagoevgrad.

Okresy

Iné projekty

Externé odkazy 
 Blagoevgrad
 Belica
 Bansko
 Goce Delčev
 Petrič

 
Oblasti v Bulharsku
Makunudú (Há Dálu)

Makunudú () je jedným z obývaných ostrovov na atole Há Dálu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 388 (jún 2006), dĺžka ostrova 200 m, šírka 500 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 261,15 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Makunudú - anglicky

Ostrovy atolu Há Dálu
MS

MS môže byť:
 skratka pre majstrovstvá sveta
 skratka pre Maticu slovenskú
 skratka pre meteorologickú stanicu
 skratka pre Microsoft Corporation
 skratka pre vedecký časopis Mineralia Slovaca
 skratka pre štát USA Mississippi
 skratka pre hmotnostnú spektrometriu (angl. Mass spectrometry)

Ms môže byť:
 skratka pre milisekundu
 Ms (angl.) alebo Ms. (americká angličtina) skratka pre oslovenie žien (tradične) používané pre nezosobášenú ženu, alebo tiež v prípade nejasnosti o jej rodinnom stave alebo inom titule, pozri miss
Weegee

Weegee  pseudonym Arthur Fellig, vlastným menom Usher Fellig (* 12. jún 1899, Złoczów, Ukrajina – † 26. december 1968, New York, New York, USA) bol americký fotograf.

Narodil sa  v dedinke Złoczów, ktorá vtedy patrila Rakúsku (terajšia Ukrajina). V roku 1906 odišiel s matkou a bratmi za otcom do USA. Bol dieťaťom ulice. Mal mnoho zamestnaní - pracoval ako mäsiar, umývač riadov, pouličný fotograf aj fotolaborant. 

Postupne sa začínal rodiť fotograf-novinár Weegee. V noci vychádzal do ulíc a fotografoval všetko čo zvyčajne zahmlieva tma. Nestaral sa o techniku fotografie a ani o jej obrazové riešenie - jediné, čo ho zaujímalo, bolo stretnúť a zaznamenať situáciu, aby mal čo ponúknuť novinám.

V roku 1935 sa stal fotografom na voľnej nohe. Využíval známosti s políciou a na miesto zločinu prichádzal zároveň s ňou, urobil rýchlo pár záberov a ráno ich predával. Publikoval do: Herald Tribune, World-Telegram, Daily News, Post, Journal-American, Sun, a ďalších. WEEGEE je vraj odvodený z anglického slova označujúceho špiristitickú tabuľku; nikto vtedy nechápal, ako môže cítiť na diaľku situáciu, ktorá ešte len príde.

Postupne nefotografoval len zločiny, ale aj nočných pijakov a rozvášnených milencov, publikum pobavené pohľadom na zranenú osobu. Predstavoval Newyorčanom ich mesto ako naozaj vyzerá. Hrozné, kruté, v ktorom sa odrážajú všetky záporné vlastnosti človeka.

Je zaraďovaný k takzvanej „Newyorskej škole fotografie“, ktorá s obľubou od 30. do 70. rokov 20. storočia využívala rôzne druhy neostrosti. Nebola to inštitúcia v pravom slova zmysle, ale šestnásť autorov (narodených od 1898 do 1934) žijúcich a tvoriacich v New Yorku.

Zomrel 26. decembra 1968 na mozgový nádor vo veku 69 rokov. Nikdy nezaprel svoj pôvod, pri pohľade na bohatých bol nesvoj. Zostalo po ňom 5 000 negatívov a 1 500 kópií, ktoré predstavujú momenty vytiahnuté z toku všedného dňa.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 New York Times, June 9, 2006, "'Unknown Weegee,' on Photographer Who Made the Night Noir"
 New York Times, June 20, 2008, "Crime Was Weegee’s Oyster"
 Weegee's World: Life, Death and the Human Drama
 Weegee Photographs Commercial link
 Galerie na geocities.com
 Sbírky na museum.icp.org

Fotografi USA
Naturalizované osobnosti USA
František Cyprich

František „Fero“ Cyprich (* 1. október 1917, Svrčinovec – † 31. január 2009, Trenčín) bol pilot Slovenských vzdušných zbraní v druhej svetovej vojne a letecké eso. Dosiahol 15 potvrdených zostrelov.

Život 

Bojoval v Malej vojne, zúčastnil sa na prepadnutí Poľska a neskôr bojoval na východnom fronte, kde dosiahol najmenej 12 zostrelov. Po vypuknutí SNP sa pripojil na stranu povstalcov, kde ako prvý povstalecký pilot dosiahol zostrel, keď 2. septembra 1944 so svojou Aviou B.534 zostrelil neozbrojený maďarský dopravný Ju 52/3m. Zároveň sa tým stal posledným stíhacím pilotom v druhej svetovej vojne, ktorý vykonal zostrel iného lietadla na dvojplošníku. Po potlačení SNP dopravným lietadlom preletel do ZSSR. 

V roku 1958 bol prepustený do zálohy s hodnosťou podplukovník, roku 1991 bol rehabilitovaný a bola mu udelená hodnosť plukovníka vo výslužbe. Žil v Trenčíne, kde aj 31. januára 2009 zomrel.

Pozri aj 
 Zoznam slovenských leteckých es

Externé odkazy 
 František Cyprich na stránkach letka13.sk
 Zostrely priznané príslušníkom slovenskej národnosti v rokoch 1939–1945

Slovenskí letci
Slovenské letecké esá druhej svetovej vojny
Osobnosti SNP
Osobnosti zo Svrčinovca
Slovenské osobnosti druhej svetovej vojny
Anton Matúšek

Anton Matúšek (* 10. máj 1919, Dolný Hričov – † 22. november 1985, Tišnov) bol pilotom Slovenských vzdušných zbraní, neskôr 1. čs. samostatného leteckého pluku počas druhej svetovej vojny a leteckým esom.

Život 
Zúčastnil sa na prepadnutí Poľska a neskôr bojoval na východnom fronte. 9. septembra 1943 spolu s Ľudovítom Dobrovodským preletel na sovietsku stranu, kde boli obaja internovaní v zajateckých táboroch. Do svojej dezercie mal na svojom konte 12 zostrelov. Neskôr mu bolo umožnené vstúpiť do 1. čs. armádneho zboru. Krátko po vypuknutí povstania preletel pod velením Františka Fajtla do centra SNP. Koncom októbra 1944 opustil územie Slovenska kvôli zhoršujúcim sa podmienkam na povstaleckom fronte. Počas preletu musel núdzovo pristáť pri obci Domaňovce a zimu strávil v horách. Pri 20. výročí SNP bol povýšený na kapitána a o rok na majora letectva v zálohe. Anton Matúšek zomrel 22. novembra 1985.

Pozri aj 
 Zoznam slovenských leteckých es

Externé odkazy 
 Anton Matúšek na stránkach letka13.sk
 Zostrely priznané príslušníkom slovenskej národnosti v rokoch 1939–1945

Slovenskí letci
Slovenské letecké esá druhej svetovej vojny
Osobnosti SNP
Osobnosti z Dolného Hričova
Slovenské osobnosti druhej svetovej vojny
Syseľ pasienkový

Syseľ pasienkový alebo syseľ obyčajný ( alebo nesprávne Citellus citellus) je poľný hlodavec žijúci v strednej, juhovýchodnej Európe aj na území Slovenska. Výskyt na Slovensku bol doložený na 42,3 % územia. Bežne sa s ním môžeme stretnúť v okolí letiska M. R. Štefánika neďaleko Ivanky pri Dunaji. Udomácnil sa takisto aj na Dolnom nádvorí Spišského hradu a na lúkach pod ním. Sysle sú priateľské, návštevníci hradu ich kŕmia niekedy aj z ruky. Je to chránené zviera. Žije pri poliach a lúkach. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov syseľ pasienkový patrí medzi zraniteľné druhy, trend celkovej populácie je klesajúci.

Opis sysľa 
Syseľ pasienkový dosahuje dĺžku 20 – , chvost 3.8 –  a patrí do skupiny zvierat označovaných ako hlodavce. Výrazným znakom tejto skupiny sú predné zuby (z vrchnej a spodnej čeľuste), ktoré si musia neustále obrusovať o rôzne predmety. Telo má pretiahnutý tvar a na konci každej končatiny má pazúriky, ktoré slúžia na vyhrabávanie podzemných skrýš. Farba je rôzna, závisí od ročného obdobia. Najčastejšie sú však kombinácie hnedej, hrdzavohnedej, sivej až po odtiene červenej. Na chrbtovej strane ma biele a tmavé škvrny. Syseľ má veľmi dobrý zrak.A dobrý čuch.

Výskyt 
Žije v Strednej a Východnej Európe, na Slovensku sa vyskytuje už len v niektorých lokalitách. Obýva najmä stepné oblasti nížin a predhorí. Najradšej má pasienky s nízkou vegetáciou.

Rozšírenie na Slovensku 
Zo 429 mapovaných kvadrátoch DFS sa celkovo vyskytol v 182 (42,3 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 60, 15,3 %) v súčasnosti v nadmorských výškach 100 (Strážne) –  (Pri Kríži, pri obci Telgárt v Nízkych Tatrách).

Spôsob života  
Žije v kolóniách, ktoré môžu mať niekoľko desiatok, až stoviek jedincov. Až šesť mesiacov v roku, od októbra do marca, prežije v zimnom spánku. Sysle sú lúčne a poľné hlodavce, ktoré žijú v poľných dierach. Hrabe prechodné a trvalé nory. Má dva vchody, jeden šikmý a jeden kolmý. Vchod meria 7. Rozmnožuje sa len jedenkrát za rok, od mája do júna rodia samičky po 25 dňoch gravidity 38 mláďat. Premnožujú sa v cykloch 79 rokov.

Potrava 
Živí sa steblami tráv, kvetmi, semenami rastlín a hmyzom. Sysle si na Slovensku nerobia zásoby.

Ochrana 
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 497.90 € (Vyhláška MŽP č. 579/2008 Z. z.) a prísne chránený aj podľa Bernského dohovoru, príloha II.
Podľa smernice Európskej únie o biotopoch voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín  patrí medzi druhy, pre ktoré je potrebné vyhlasovať osobitné územia ochrany – územia európskeho významu. Na Slovensku je predmetom ochrany v 18 územiach európskeho významu.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
Coroiu, C., Kryštufek, B., Vohralík, V. & Zagorodnyuk, I. 2008. Spermophilus citellus. In: IUCN 2011. IUCN Red List of Threatened Species. Version 2011.2. <www.iucnredlist.org>. Downloaded on 21 November 2011.

Vevericovité
Živočíchy európskeho významu
Zraniteľné druhy
Cicavce na Slovensku
Zákonom chránené živočíchy na Slovensku
Pavel Zeleňák

Pavel Zeleňák (* 8. december 1916, Oroska – † 10. február 1973, Piešťany) bol pilotom Slovenských vzdušných zbraní v druhej svetovej vojne a leteckým esom. Bojoval na východnom fronte a zúčastnil sa leteckého boja nad územím západného Slovenska dňa 26. júna 1944. Ťažko zranený stihol núdzovo pristáť pri obci Horná Streda, kým stratil vedomie.

Pozri aj 
 Zoznam slovenských leteckých es

Externé odkazy 
 Pavel Zeleňák na stránkach letka13.sk
 Zostrely priznané príslušníkom slovenskej národnosti v rokoch 1939–1945

Narodenia v 1916
Slovenskí letci
Slovenské letecké esá druhej svetovej vojny
Osobnosti z Pohronského Ruskova
Slovenské osobnosti druhej svetovej vojny
Kohút

Kohút môže byť:

 samec vtáka, najmä z radu kurotvaré a z rodu kura
 uzatváracia armatúra potrubia, pozri kohút (armatúra)
 hovorový výraz pre účes z natupírovaných vlasov
 znamenie čínskeho zverokruhu, pozri kohút (čínska astrológia)
 vrch () v pohorí Bachureň, pozri Kohút (vrch v Bachurni)
 vrch () v Stolických vrchoch, pozri Kohút (vrch v Stolických vrchoch)
 potok v povodí Torysy, pozri Kohút (prítok Torysy)
 bývalé súhvezdie, pozri Kohút (súhvezdie)
 slovenské priezvisko, pozri Kohút (priezvisko)
Milan Kohút, slovenský národnokultúrny pracovník
Zoltán Kohút, slovenský pedagóg
Kia cee’d

Kia cee'd je automobil nižšej strednej triedy, ktorý uviedla na trh kórejská automobilka Kia Motors v decembri 2006. Je k dispozícii ako päťdverový hatchback s piatimi typmi motora, z toho tri benzínové a dva dieselové, v troch typoch, LX, EX a TX a s manuálnou alebo automatickou prevodovkou. Celkovo sa predáva vyše 20 variánt na niektorých trhoch. Pre európsky trh sa vyrába na Slovensku pri Žiline, v obci Teplička nad Váhom,  v jedinom výrobnom závode  tejto značky v Európe, Kia Motors Slovakia.

Motory 
 benzínové
 1,4 l (1396 cc) 16-ventilový I4; 80 kW (109 koní); 137 Nm; max. rýchlosť: 187 km/h; 0-100 km/h: 11,6 s (do augusta 2009)
 1,4 l (1396 cc) 16-ventilový I4; 66 kW (90 koní); 137 Nm; max. rýchlosť: 180 km/h; 0-100 km/h: 11,6 s (september 2009 až máj 2011)
 1,4 l (1396 cc) 16-ventilový I4; 77 kW (105 koní); 137 Nm; max. rýchlosť: 185 km/h; 0-100 km/h: 12,1 s (od júna 2011)
 1,6 l (1591 cc) 16-ventilový I4; 90 kW (122 koní); 154 Nm; max. rýchlosť: 192 km/h; 0-100 km/h: 10,8 s (do augusta 2009)
 1,6 l (1591 cc) 16-ventilový I4; 93 kW (126 koní); 154 Nm; max. rýchlosť: 192 km/h; 0-100 km/h: 10,8 s (od septembra 2009)
 2,0 l (1975 cc) 16-ventilový I4; 105 kW (143 koní); 186 Nm; max. rýchlosť: 205 km/h; 0-100 km/h: 10,4 s (výroba skončila v roku 2009)

 naftové
 1,6 l (1582 cc) 16-ventilový I4; 66 kW (90 koní); 235 Nm; max. rýchlosť: 172 km/h; 0-100 km/h 13,8 s (do augusta 2009)
 1,6 l (1582 cc) 16-ventilový I4; 66 kW (90 koní); 235 Nm; max. rýchlosť: 172 km/h; 0-100 km/h 14,0 s (od septembra 2009)
 1,6 l (1582 cc) 16-ventilový I4; 85 kW (115 koní); 255 Nm; max. rýchlosť: 188 km/h; 0-100 km/h 11,4 s (do augusta 2009)
 1,6 l (1582 cc) 16-ventilový I4; 85 kW (115 koní); 255 Nm; max. rýchlosť: 188 km/h; 0-100 km/h 11,5 s (od septembra 2009)
 1,6 l (1582 cc) 16-ventilový I4; 94 kW (129 koní); 260 Nm; max. rýchlosť: 197 km/h; 0-100 km/h 11,0 s (od septembra 2010)
 2,0 l (1991 cc) 16-ventilový I4; 103 kW (140 koní); 305 Nm; max. rýchlosť: 205 km/h; 0-100 km/h 10,1 s (do augusta 2009)
 2,0 l (1991 cc) 16-ventilový I4; 103 kW (140 koní); 305 Nm; max. rýchlosť: 205 km/h; 0-100 km/h 10,3 s (od septembra 2009, skončil spolu s modelovým rokom 2011)

Farebné prevedenia 
Základné prevedenia sú v prevedení Unilak, metalické prevedenia sú za príplatok.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kia cee'd

cee’d
Automobily nižšej strednej triedy
Kladné číslo

Kladné čísla sú každé číslo väčšie ako nula. Sú podmnožinou reálnych čísel.

Externé odkazy 
 Kladné a záporné čísla
Hromovec

Hromovec môže označovať:

 geomorfologický podcelok Spišsko-šarišského medzihoria, pozri Hromovec (podcelok)
 vrch (894,7 m n. m.) v Spišsko-šarišskom medzihorí, pozri Hromovec (vrch)
 potok pretekajúci obcou Hromoš, pozri Hromovec (potok)
Jan Roháč z Dubé

Jan Roháč z Dubé (* asi 1380 - † 9. september 1437 Praha) bol český husitský hajtman, ktorý pochádzal z chudobného šľachtického rodu. Po smrti Jana Žižky z Trocnova stál na strane tábora sirotkov, radikálnej husitskej sekcie.

Po porážke Prokopa Holého v bitke pri Lipanoch a rozpade radikálnych husitských vojsk sa so zostávajúcimi vernými postavil do čela odboja proti Žigmundovi Luxemburskému. Jeho hrad Sion bol následne obliehaný a 6. septembra 1437 dobytý uhorskými vojskami. Jan Roháč z Dubé bol zajatý a spolu so svojou družinou 53 verných o tri dni neskôr v Prahe popravený.

V Prahe je po ňom dnes pomenovaná ulica na Žižkove (Roháčova).

Husiti
České vojenské osobnosti
Narodenia v 1380
Úmrtia v 1437
Hrašov

Hrašov alebo Horošov je potok v dolnom Šariši, v severnej časti okresu Sabinov. Je to pravostranný prítok Ľutinky, meria 4,7 km a je tokom VII. rádu.

Pramení v Čergove na severozápadnom svahu Soliska () v nadmorskej výške cca  Od prameňa tečie na krátkom úseku na západ, sprava priberá krátky prítok z oblasti Pasterčačiek, zľava prítok zo západného svahu Soliska a stáča sa na juhozápad. Následne sa prudko stáča na západ, zľava priberá prítok z lokality Panská lúka, sprava prítok z juhovýchodného svahu Horošovíka (), z tej istej strany tiež krátky prítok z južného a ďalší z juhozápadného svahu Horošovíka a prechodne pokračuje severojužným smerom. Z pravej strany ďalej priberá prítok spod sedla Priehyby () a tiež významný pravostranný prítok (2,7 km; ) z južného svahu Dvorísk (). Potom už tečie juhovýchodným smerom, z pravej strany ešte priberá prítok prameniaci severne od kóty 806,2 m, zľava prítok spod Veľkého Horošova () a v osade Majdan ústi v nadmorskej výške približne  do Ľutinky.

Potoky na Slovensku
Povodie Torysy
Vodné toky v Čergove
Vodné toky v okrese Sabinov
Aram Chačaturjan

Aram Chačaturjan () alebo ; * 6. jún 1903, Tbilisi† 1. máj 1978, Moskva), bol arménsky hudobný skladateľ, klavirista, dirigent a hudobný pedagóg. Pôsobil ako profesor na konzervatóriu v Moskve. Od roku 1963 bol akademikom Arménskej akadémie vied. Spojením prvkov arménskeho folklóru s tradíciami ruskej symfonickej hudby 19. storočia a s podnetmi impresionistickej inštrumentácie dospel k vlastnému hudobnému štýlu.

Dielo

Balet 
 Spartakus
 Gajane

Scénická hudba 
 Valencijská vdova
 Maškaráda 
 Macbeth

Koncerty 
 Violončelový koncert e-mol
 Klavírny koncert Des-dur
 Husľový koncert d-mol 
 Rapsódia pre violončelo a orchester
 množstvo vokálnej a filmovej hudby
   
Vo svete ho preslávil Šabľový tanec z jeho baletu Gajane, ktorý v 60. rokoch 20. storočia použil ako hlavnú hudobnú tému v známej filmovej komédii Raz, dva, tri režisér Billy Wilder.

Iné projekty 
 

Tbilisi je v Gruzínsku. Nie v Arménsku. Keď ideš niečo písať, tak si to naštuduj!

Arménski hudobní skladatelia
Sovietski hudobní skladatelia
Arménski hudobní pedagógovia
Sovietski hudobní pedagógovia
Arménski dirigenti
Sovietski dirigenti
Arménski klaviristi
Sovietski klaviristi
Osobnosti na arménskych poštových známkach
Osobnosti na bankovkách
Osobnosti z Tbilisi
Hypochondria

Hypochondria je psychická porucha spočívajúca v prehnanom a intenzívnom zameraní sa na vlastný zdravotný stav a najmä o presvedčení o vlastnej vážnej (fakticky však neexistujúcej) chorobe.

Choroby
Zdravie
Psychiatria
Espoo

Espoo (po švédsky Esbo) je mesto na južnom pobreží Fínska. Spolu s Helsinkami, Vantaa, s ktorými susedí, a Kauniainen, ktoré obklopuje, tvorí helsinské súmestie Veľké Helsinki. Mesto má rozlohu 528 km², z čoho 216 km² sú vodné plochy. V meste žije 252 000 ľudí, čím sa veľkosťou vo Fínsku radí na druhé miesto za Helsinki a pred Tampere. Espoo patrí do provincie Južné Fínsko a kraja Uusimaa.

V meste sídli Helsinská technická univerzita. Premiestnilo sa sem aj vrchné riaditeľstvo firmy Nokia. Na území mesta sa rozprestiera aj národný park Nuuksio.

25. februára 1991 tu bol dojednaný Dohovor z Espoo - medzinárodná dohoda o vyhodnocovacích vplyvoch na životné prostredie, do platnosti vstúpil 10. septembra 1997.

V meste sídli klub ľadového hokeja Espoo Blues, ďalej futbalový klub FC Honka či florbalový klub Esport Oilers.

Espoo je taktiež rodné mesto fínskeho pilota Formuly 1, majstra sveta z roku 2007 Kimiho Räikkönena

Partnerské mestá 
 Esztergom, Maďarsko
 Gatčina, Rusko
 Irving, USA
 Køge, Dánsko
 Kongsberg, Nórsko
 Kristianstad, Švédsko
 Nõmme, Estónsko
 Skagafjörður, Island
 Soči, Rusko
 Šanghaj, Čína

Iné projekty

Externé odkazy 
 Espoo - oficiálne stránky mesta    

 
Mestá vo Fínsku
Prístavné mestá vo Fínsku
Prístavné mestá Baltského mora
Joensuu

Joensuu je hlavné mesto provincie Severná Karélia ležiaca vo východnej časti Fínska. Mesto založil  v roku 1848 ruský cár Mikuláš I. a v súčasnosti v ňom žije 58 000 obyvateľov.

Vzdialenosť od Helsínk je približne 400 km.

V meste sídli známa Univerzita v Joensuu (angl. University of Joensuu, fín. Joensuun Yliopisto), ktorá bola založená v roku 1969. Taktiež kvôli prítomnosti tejto univerzity je Joensuu populačne veľmi mladé mesto, takmer 20 000 obyvateľov sú žiaci a študenti.

Joensuu býva prezývané aj hlavné mesto Európy v lesníctve, lebo blízke univerzity a ďalšie inštitúcie sa špecializujú na lesníctvo, ktoré bolo a je významným priemyselným zdrojom tohto regiónu.

Zaujímavosti 
Športová hala v Joensuu (Joensuun Areena) je najväčšou drevenou stavbou Fínska.

Partnerské mestá 
  Hof, Nemecko
  Ísafjarðarbær, Island
  Linköping, Švédsko
  Tønsberg, Nórsko
  Vilnius, Litva

Iné projekty 

 
Mestá vo Fínsku
Mikkeli

Mikkeli () je fínske mesto v provincii Južné Savo na brehu jazera Saimaa. Je hlavným mestom kraja Východné Fínsko. 
Má 46 612 obyvateľov a patrí mu územie o rozlohe , z toho  tvoria vodné plochy. 

V čase druhej svetovej vojny tu sídlil štáb fínskeho národného hrdinu a vrchného veliteľa fínskych vojsk maršala Mannerheima. Je tu niekoľko vojenských múzeí, hlavne múzea vrchného velenia.

Partnerské mestá 
  Békéscsaba, Maďarsko 
  Borås, Švédsko
  Luga, Rusko
  Mõisaküla, Estónsko
  Molde, Nórsko
  Vejle, Dánsko

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 

Mestá vo Fínsku
X264

x264 je slobodná knižnica pre enkódovanie videa podľa štandardu H.264/MPEG-4 AVC. Súčasnými aktívnymi vývojármi projektu sú Loren Merritt a Jason Garrett-Glaser. Medzi ďalších vývojárov, ktorí prispeli ku kódu, patria Laurent Aimar, Eric Petit, Min Chen, Justin Clay, Måns Rullgård, Radek Czyz, Alex Izvorski, Alex Wright, Christian Heine, Gabriel Bouvigne a iní. Knižnica je uvoľnená pod podmienkami GPL licencie.

Súčasťou projektu je aj enkodér, ktorý sa používa z príkazového riadku. Existuje k nemu niekoľko grafických užívateľských prostredí, napríklad MeGUI.

Schopnosti 
x264 je jedným z najpokročilejších verejne prístupných AVC enkodérov. Podporuje široké spektrum možností daných štandardom H.264/MPEG-4 AVC:
 binárne aritmetické kódovanie a kódovanie s premenlivou dĺžkou kódu adaptujúce sa podla kontextu - CABAC a CAVLC
 viacnásobné referenčné snímky - max. 16
 všetky intra-predikované typy makroblokov (16x16, 8x8 a 4x4)
 všetky inter-predikované typy makroblokov pre P-snímky
 inter-predikované typy makroblokov pre B-snímky od 16x16 po 8x8
 in-loop filter pre odstraňovanie blokov 
 detekcia prechodu medzi scénami
 adaptívne použitie B-snímok, s možnosťou využitia B-snímku ako referencie
 8x8 a 4x4 adaptívna priestorová transformácia
 bezstratový mód
 podpora používateľom definovaných kvantizačných matíc
 paralelné enkódovanie na systémoch s viacerými procesormi / procesoroch s viacerými jadrami
 podpora pre prekladané video
 adaptívna kvantizácia

Externé odkazy 
 domáca stránka x264 

Slobodný softvér
Video kodeky
Vladimír Kriško

Vladimír Kriško (* 19. august 1915, Kochanovce – † 5. február 1988, Bratislava) bol pilot predvojnového čs. letectva a pilotom Slovenských vzdušných zbraní v druhej svetovej vojne. Zúčastnil sa dvoch bojových nasadení na východnom fronte a stal sa leteckým esom. Po vypuknutí povstania sa pridal na stranu partizánov. Po skončení vojny sa stal príslušníkom čs. vojenského letectva. V roku 1951 bol zbavený funkcie veliteľa pluku a v hodnosti podplukovníka bol prepustený do zálohy.

Pozri aj 
 Zoznam slovenských leteckých es

Externé odkazy 
 Vladimír Kriško na stránkach letka13.sk
 Zostrely priznané príslušníkom slovenskej národnosti v rokoch 1939–1945

Slovenskí letci
Slovenské letecké esá druhej svetovej vojny
Osobnosti SNP
Osobnosti z Adamovských Kochanoviec
Slovenské osobnosti druhej svetovej vojny
Alexander Gerič (pilot)

Alexander Gerič (* 30. január 1920, Slovenský Meder – † 29. august 1944, pravdepodobne neďaleko obce Ladce) bol pilot Slovenských vzdušných zbraní v druhej svetovej vojne a letecké eso. 

Bojoval na východnom fronte a po 9 potvrdených zostreloch preletel na sovietsku stranu. V Sovietskom zväze absolvoval Alexander Gerič spravodajský výcvik a zakrátko boli v júli 1944 vysadený nad stredným Slovenskom. Bol však chytený a väznený v Bratislave. Neskôr bol prepustený a na žiadosť ministra národnej obrany generála Ferdinanda Čatloša mal nadviazať spojenie s postupujúcou Červenou armádou. V auguste 1944 odletel s por. Šingliarom na lietadle Praga E.39 na letisko Tri Duby. Lietadlo havarovalo neďaleko obce Ladce. Obaja členovia posádky pravdepodobne zahynuli.

Pozri aj 
 Zoznam slovenských leteckých es

Externé odkazy 
 Zostrely priznané príslušníkom slovenskej národnosti v rokoch 1939–1945

Slovenskí letci
Slovenské letecké esá druhej svetovej vojny
Osobnosti z Palárikova
Slovenské osobnosti druhej svetovej vojny
Vantaa

Vantaa (švéd. Vanda) je mesto v južnom Fínsku. Spolu s Helsinkami a Espoo, s ktorými susedí, a Kauniainen tvoria tzv. Veľké Helsinki.

Mesto má rozlohu  z čoho  sú vodné plochy. V meste žije približne 185 000 ľudí, čím sa vo veľkosti vo Fínsku posúva na štvrté miesto za Tampere a pred Turku.

Na území Vanty sa nachádza hlavné helsinské letisko.

Osobnosti mesta 
 Ville Peltonen (* 1973), hokejový útočník
 Eicca Toppinen (* 1975), hráč na violončelo a skladateľ

Partnerské mestá 
  Askim, Nórsko, 1951
  Frankfurt nad Odrou, Nemecko, 1987
  Huddinge, Švédsko, 1951
  Ťi-nan, Čína, 2001
  Kinešma, Rusko, 1969
  Lyngby-Taarbæk Kommune, Dánsko, 1951
  Oblastná rada Mate Jehuda, Izrael, 1967
  Mladá Boleslav, Česko, 1978
  Nuuk, Dánsko, 1965
  Rastatt, Nemecko, 1968
  Salgótarján, Maďarsko, 1976
  Seyðisfjörður, Island, 1980
  Słupsk, Poľsko, 1987
  Windhoek, Namíbia, 2002

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka

 
Mestá vo Fínsku
Valkeakoski

Valkeakoski je mesto vo Fínsku v provincii Západné Fínsko. Nachádza sa  južne od Tampere a  severne od Helsínk. Mesto je domovom úspešného futbalového klubu FC Haka.

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.valkeakoski.fi - oficiálna stránka mesta 

Mestá vo Fínsku
Busov

Busov môže označovať:

 pohorie na východnom Slovensku, pozri Busov (pohorie)
 vrch (1 002,0 m n. m.) v rovnomennom pohorí, pozri Busov (vrch)
Somár (rozlišovacia stránka)

Somár alebo osol môže byť:
 v zoológii (variant osol sa tu vyskytuje len mimo taxonómie alebo zastarano):
 slovenský názov (pod)rodu Asinus, ktorý zahŕňa určité zvieratá z čeľade koňovité, pozri somár
 slovenské rodové meno všetkých recentných druhov z (pod)rodu Asinus v širšom zmysle (t.j. vrátane polosomárov), novšie však prípadne okrem kianga, pozri pod somár a polosomár
 slovenské rodové meno len druhu somár africký (Equus africanus,= Equus asinus) v širšom zmysle, t.j. vrátane somára domáceho a somára somálskeho, pozri somár africký a somár domáci
 starší slovenský názov druhu Equus asinus v širšom zmysle (tento druh dnes často nazývame somár africký - Equus africanus, pričom ale v dávnejšej minulosti tento druh zahŕňal aj časť polosomárov, čiže nielen africké somáre ), pozri somár africký
 netaxonomický slovenský názov druhu somár domáci
 pejoratívne: hlupák

Somár môže byť aj:
 vrch () v Malých Karpatoch, pozri Somár (vrch v Malých Karpatoch)
 vrch () v pohorí Čierna hora, pozri Somár (vrch v Čiernej hore)

Zdroje
VSSK Vychlop

12.7 mmm VSSK (Vintovka snajperskaja speciaľnaja krupnokalibernaja –  ostreľovačská špeciálna veľkorážna puška) Vychlop  je tichá ostreľovačská puška, najnovšia z produktov konštrukčnej kancelárie KBP. Bola vyvinutá na zvláštnu žiadosť FSB (Federálna bezpečnostná služba – nástupca KGB) koncom roku 2002. Širšej verejnosti bola predstavená na jeseň 2005, počas výstavy zbraní INTERPOLITEX v Moskve.

Pušku využívajú špeciálne zložky FSB, zamerené na protiteroristickú a protikriminálnu činnosť. Údaje k tejto zbrani sú stále čiastočné a pochádzajú z letákov dodávaných výrobcom.

Určenie
VSSK 12.7mm Vychlop je určená pre zvláštne operácie, kde je požadovaná možnosť tichej streľby s omnoho vyššou prieraznosťou ako u 9 mm pušky VSS. Typickým príkladom cieľov pre ktoré je určená sú autá, teroristi v nepriestrelných vestách, či osoby skrývajúce sa za silnou prekážkou (napr. nákladný automobil či stena)

Opis konštrukcie
Základom je nový  náboj SC-130 (СЦ-130) kalibru 12,7 mm s oslabenou výmetnou náplňou, ktorá urýchli strelu na počiatočnú rýchlosť 290-295m/s. Presný rozmer nábojnice zatiaľ nie je známy, ale predpokladá sa, že je 97 mm dlhá (celková dĺžka náboja je potom 130 mm), čo je omnoho menej, než štandardný ruský náboj 12,7x108 HMG (ktorého celková dĺžka je 145 mm). Štandardná strela náboja SC-130PT (СЦ-130ПТ) má hmotnosť 59 g , "vysoko priebojná" strela náboja SC-130VPS (СЦ-130ВПС)  76 g (1170  grainov) . Účinný dostrel sa udáva 600 m a strela náboja SC-13VPS na 100 m prestrelí ruskú ťažkú nepriestrelnú vestu triedy 5 (US NIJ typ III) a zaručuje prebitie 16 mm oceľovej dosky na vzdialenosť 200m.

VSSK 12.7mm Vychlop je vybavená veľkým integrovaným tlmičom, ktorý je odmontovateľný kvôli potrebe uskladnenia či prevozu. Puška sama je konštruovaná ako bullpup, má sklápaciu dvojnožku, nastaviteľnú pažbu aj lícnicu. Puška je pravdepodobne poloautomatická – podrobnosti zatiaľ nie sú známe. Schránkový zásobník je na 5 nábojov.

Externé odkazy 
Opis a obrázok zbrane Vychlop na world.guns.ru/

Ostreľovačské pušky
Bullpup
Porvoo

Porvoo () je fínske mesto a prístav na pobreží Fínskeho zálivu. Leží asi  na východ od Helsínk. Mesto malo k 31. januáru 2010 48 661 obyvateľov. Rozloha mesta je  z čoho  zaberajú vodné plochy.

Mesto je jedným zo šiestich stredovekých fínskych miest. Bolo založené v roku 1346. Porvoo je sídlom švédsky hovoriacej diecézy. Názov mesta vznikol podla pevnosti neďaleko rieky Porvoon, ktorá mestom preteká. Švédsky borg znamená hrad a å rieka.

Mesto je známe svojimi starými drevenými domčekmi a prístavnými skladmi, ktoré sú navrhnuté do zoznamu kultúrneho svetového dedičstva UNESCO.

Známe osobnosti  
 Johan Ludvig Runeberg (* 1804 – † 1877), fínsko-švédsky básnik
 Georg Magnus Sprengtporten (*1740 - † 1819), švédsky, fínsky a ruský politik, prvý generálny guvernér Fínskeho veľkokniežatstva
 Vladimír Kirillovič Romanov (* 1917 — † 1992), ruský veľkoknieža
 Sami Hyypiä (* 1973), futbalista
 Tove Janssonová (*1914 — † 2001, švédsky píšuca spisovateľka, maliarka a ilustrátorka kníh pre deti

Partnerské mestá

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Mestá vo Fínsku
Prístavné mestá vo Fínsku
Prístavné mestá Baltského mora
Hämeenlinna

Hämeenlinna (, priamym prekladom „Hämeský hrad“) je obec a mesto vo Fínsku. Je sídlom richtára provincie Južné Fínsko a patrí do kraja Kanta-Häme. Žije v ňom asi 47 000 obyvateľov. Leží zhruba na polke cesty medzi Helsinkami () a Tampere (). V meste stojí známy stredoveký hrad Hämeenlinna.

Dejiny 
Územie mesta bolo obývané už v železnej dobe. V 11. storočí bola celá táto provincia pod vplyvom tak Švédska, ako aj ruského Novgorodu. Územie bolo ovládané z miestneho hradu či pevnosti. V tom čase tu vznikla aj dedina, ktorá poskytovala zázemie obyvateľom hradu.

Hämeenlinna bola povýšená na mesto v roku 1639 krátko po tom, ako bola na príkaz švédskeho kráľa presunutá o kilometer južnejšie na kopec, kde stojí dodnes.

Narodil sa tu najvýznamnejší fínsky skladateľ Jean Sibelius.

Partnerské mestá 
  Bærum, Nórsko
  Celle, Nemecko
  Frederiksberg, Dánsko
  Hafnarfjörður, Island
  Püspökladány, Maďarsko
  Qeqertarsuatsiaat, Grónsko
  Toruň, Poľsko
  Tver, Rusko
  Uppsala, Švédsko
  Weimar, Nemecko

Referencie

Iné projekty 

 
Mestá vo Fínsku