Gordon Cooper

Leroy Gordon „Gordo“ Cooper, Jr. (* 6. marec 1927, Shawnee – † 4. október 2004, Ventura) bol americký astronaut, skúšobný pilot, letecký inžinier a pilot Vzdušných síl USA. Bol najmladší z pôvodnej sedmičky astronautov programu Mercury, prvého amerického pilotovaného vesmírneho programu.

Život

Mladosť a výcvik 
Narodil sa 6. marca 1927 v Shawnee v americkom štáte Oklahoma ako jediné dieťa Leroya Gordona Coopera, Sr. a jeho ženy Hattie Lee Cooperovej (rodenej Herdovej). Jeho otec narukoval počas prvej svetovej vojny do Vojenského námorníctva USA (U.S. Navy) a slúžil na prezidentskej jachte USS Mayflower. Po vojne si dokončil stredoškolské vzdelanie, pričom Hattie Lee bola jednou z jeho učiteliek, hoci bola len o dva roky staršia od neho. Vstúpil do Národnej gardy štátu Oklahoma a lietal na dvojplošníkoch Curtiss JN-4 Jenny, napriek tomu že formálne nikdy neabsolvoval výcvik vojenských pilotov. Vyštudoval vysokú školu a právnickú fakultu a stal sa okresným sudcom. Počas druhej svetovej vojny ho povolali do aktívnej služby, pričom slúžil v Tichomorí na vojenskej justícii a prokuratúre (Judge Advocate General’s Corps). Po vojne sa v roku 1947 presunul k Vzdušným silám USA (U.S. Air Force). Slúžil na Hickamovej základni na ostrove Oahu na Havajských ostrovoch. V roku 1957 odišiel z vojenského letectva v hodnosti plukovníka (colonel).

Základnú (Jefferson Elementary School) a strednú školu (Shawnee High School) vychodil mladý Leroy v rodnom meste. Na strednej bol vo futbalovom a bežeckom tíme. V poslednom ročníku strednej školy hral na pozícii halfback na štátnom futbalovom šampionáte. Bol tiež aktívnym skautom v organizácii Boy Scouts of America, pričom sa mu podarilo dosiahnuť druhú najvyššiu hodnosť, Life Scout. Jeho rodičia vlastnili dvojplošník Command-Aire 3C3 a pod vplyvom otca sa naučil lietať už v mladom veku. Prvý samostatný let neoficiálne uskutočnil už keď mal 12 rokov. V 16 rokoch získal na lietadle Piper J-3 Cub preukaz pilota. V roku 1945 vstúpil vo veku 18 rokov do Zboru Námornej pechoty USA (U.S. Marine Corps). Po prepustení z námornej pechoty v roku 1946 bol určitý čas príslušníkom čestnej stráže prezidenta USA vo Washingtone. Potom išiel na Havajské ostrovy k rodičom, kde začal navštevovať Havajskú univerzitu (University of Hawaii) a kúpil si lietadlo Piper J-3 Cub. Tu v miestnom aeroklube stretol svoju prvú ženu, Trudy B. Olsonovú zo Seattlu. Trudy bola aktívnou pilotkou a neskôr sa stala jedinou manželkou astronauta programu Mercury, ktorá mala preukaz súkromného pilota. Vzali sa 29. augusta 1947 v Honolulu, keď obaja mali 20 rokov. Narodili sa im dve dcéry.

Na univerzite pôsobil v programe odbornej prípravy pre dôstojníkov (Reserve Officers’ Training Corps), čo viedlo k jeho vstupu do americkej armády (U.S. Army) v júni 1949 v hodnosti podporučíka (second lieutenant). Vzápätí požiadal o prijatie do Vzdušných síl USA, kam vstúpil v septembri 1949, a konečne si splnil sen, mohol lietať. Výcvik absolvoval na lietadlách T-6 Texan na Perrinovej základni v Texase a Williamsovej základni v Arizone.

Po absolvovaní výcviku v roku 1950 ho poslali na základňu Landstuhl vo vtedajšom Západnom Nemecku, kde štyri roky lietal na stíhačkách F-84 Thunderjet a F-86 Sabre. Stal sa veliteľom roja (flight commander) u 525. stíhacej-bombardovacej letky (525th Fighter-Bomber Squadron). V roku 1954 sa vrátil naspäť do USA a dva roky študoval na Technickej univerzite Vzdušných síl USA (Air Force Institute of Technology, AFIT) na Wrightových-Pattersonovej základni neďaleko mesta Dayton v štáte Ohio. Dňa 28. augusta 1956 získal titul bakalár vied (Bachelor of Science) v leteckom inžinierstve.

Ešte v tom istom roku vstúpil do školy skúšobných pilotov (USAF Experimental Flight Test Pilot School) na Edwardsovej základni v Kalifornii. Po jej úspešnom absolvovaní sa stal skúšobným pilotom a projektovým manažérom, pričom skúšal stroje F-102A a F-106B. Lietal tiež na lietadlách T-28, T-37, F-86, F-100 a F-104. Kým opustil Edwardsovu základňu, mal nalietaných vyše 2 000 hodín, z toho 1 600 hodín na prúdových lietadlách.

Lety do vesmíru 
V roku 1959 sa dostal medzi letcov vybraných pre vesmírny program ako budúci astronauti. Stal sa najmladším z prvej sedmičky astronautov programu Mercury. Slúžil ako komunikátor (CAPCOM) pri Shepardovom suborbitálnom lete Mercury-Redstone 3 v máji 1961 a tiež Carpenterovom orbitálnom lete Mercury-Atlas 7 o rok neskôr. Potom slúžil ako náhradník Waltera Schirru pre let Mercury-Atlas 8. Dňa 14. novembra 1962 NASA informovala verejnosť, že na misiu Mercury-Atlas 9 poletí astronaut Gordon Cooper a jeho náhradníkom bude Alan Shepard.

Cooper tak do vesmíru prvýkrát odštartoval 15. mája 1963 v kozmickej lodi Faith 7 pri misii Mercury-Atlas 9, pričom sa stal šiestym Američanom vo vesmíre. Hlavným cieľom Cooperovho letu bolo zistiť vplyv dlhodobého stavu beztiaže na astronauta, oceniť jeho pracovnú schopnosť a overiť modifikovanú loď. Cooper sledoval pozemný svetelný zdroj a vypustenú guľu so zábleskovým majákom. Overovala sa možnosť použitia svetelných zdrojov na Zemi a vo veľkých výškach ako východiskových bodov pre navigačné systémy kozmickej lode na strednom a záverečnom úseku jej zostupu do atmosféry. Astronaut tiež meral aerodynamický odpor kabíny a teplotu vo vnútri lode. Cooperov let sprevádzalo viacero technických problémov a systémy lode Mercury sa zaťažovali za hranice svojich možností. Napriek tomu misia skončila úspešne. Kozmická loď pristála 16. mája pomocou padáku na hladine Tichého oceánu.

Na druhý kozmický let bol oficiálne nominovaný 8. februára 1965. Stal sa veliteľom misie Gemini V. Dňa 21. augusta 1965 vyštartoval spolu s pilotom Petom Conradom k dlhodobému letu. Po dosiahnutí obežnej dráhy astronauti vyskúšali ovládanie lode. Pri druhom oblete vypustili subsatelit REP s hmotnosťou 34 kg, ku ktorému sa mali neskôr priblížiť, čo sa im však nepodarilo. Manévrovanie, ktoré malo overiť navigačný systém pre budúce spojenie dvoch lodí na obežnej dráhe, vyskúšali priblížením sa k fiktívnej lodi „Phantom Agena“, ktorej dráhu určil počítač. Zvyšok letu astronauti strávili fotografovaním pre ministerstvo obrany, pričom fotili štarty rakiet Titan II a Minuteman-I, a vopred pripravené obrazce v Austrálii a Texase, aby sa overili rozlišovacie schopnosti družicových snímok. Zaoberali sa aj astronomickým pozorovaním, pomocou spektrografu skúmali mraky, pre mexickú vládu fotografovali odľahlé horské oblasti Mexika. Podarilo sa im nadviazať rádiové spojenie s podmorskou stanicou SEALAB II, ktorá bola v tom čase v hĺbke 62 m pod hladinou Tichého oceánu pri pobreží Kalifornie. Kozmická loď Gemini 5 v poriadku pristála 29. augusta pomocou padáku na hladine Atlantiku.

Po letoch 
Dňa 27. júna 1966 bol určený za veliteľa záložnej posádky misie Gemini XII, posledného letu programu Gemini. Od roku 1967 bol šéfom odboru Apollo Applications Program v oddiele astronautov. S touto úlohou ale nebol príliš spokojný. Spolupráca s vedcami sa mu priečila, a tak sa radšej venoval pretekárskym autám a rýchlym člnom. Dňa 13. novembra 1968 bol vymenovaný za veliteľa záložnej posádky Apolla 10. Očakával tak let na Mesiac s Apollom 13. Cooper ale v úlohe veliteľa záložnej posádky Apolla 10 podľa riaditeľa letových operácií posádok Deka Slaytona nepresvedčil. Často bol namiesto učební a simulátorov v garážach, kde si opravoval pretekárske autá, s ktorými sa potom účastnil rôznych pretekov. Coopera tak nahradil Alan Shepard, ktorý dostal možnosť zostaviť si posádku podľa svojho úsudku. Sklamaný Cooper potom ešte nejaký čas pôsobil ako Slaytonov asistent a v roku 1970 v tichosti opustil NASA aj vojenské letectvo. 

Na Floride založil Gordon Cooper Associated. V roku 1978 sa stal viceprezidentom výskumu a vývoja spoločnosti WED Enterprisec v Glendale v Kalifornii. Zamestnanie za svoj život zmenil viac ako 20 krát. Rozviedol sa a krátko potom sa oženil so Suzan Taylorovou, s ktorou mal ešte dve dcéry. Zaujímal sa tiež o paranormálne javy. Tvrdil, že od začiatku päťdesiatych rokov, keď pôsobil ako pilot v Nemecku, videl záhadné lietajúce objekty. Ďalšie podivné zelenkasté objekty s červenou žiarou uvidel 16. mája 1963 počas 15. obletu Zeme v kozmickej lodi Faith 7. Jav zaregistrovala aj pozemná sledovacia stanica Muchea pri Perthe v Austrálii. Hoci odborníci dospeli k záveru, že to bola polárna žiara, Cooper bol presvedčený, že videl UFO. Odvtedy bol tento astronaut veľkým zástancom UFO. V novembri 1978, kedy sa o tejto problematike diskutovalo na pôde OSN, tam poslal list, v ktorom tvrdil, že hviezdolety s cudzími návštevníkmi, ktorí sú technicky oveľa vyspelejší ako my, navštevujú Zem. Neskôr to ešte viackrát zopakoval, až sa začali jeho svedectvom oháňať pravoverní ufológovia. Tvrdil tiež, že NASA škrtá v záznamoch rozhovorov medzi riadiacim strediskom a astronautmi zmienky o UFO a iných neznámych objektoch. V roku 2000 vyšla jeho autobiografia Leap of Faith: An Astronaut’s Journey Into the Unknown (Zlom dôvery: Astronautova cesta do neznáma), kde tejto otázke venuje celú jednu kapitolu. Kritizuje zvyk amerických vládnych miest všetko utajiť. Vláda sa podľa neho pokúša utajiť všetky informácie o UFO už od štyridsiatych rokov. Zástancovia existencie UFO Coopera obľubovali, pretože v ňom našli niekoho, kto patril k NASA a navyše sám letel do vesmíru. Gordon Cooper zomrel 4. októbra 2004 vo veku 77 rokov vo svojom dome vo Venture v Kalifornii po zlyhaní srdca.

Galéria

Referencie

Literatúra 
 BURGESS, Colin. Selecting the Mercury Seven (The Search for America’s First Astronauts). New York; Londýn : Springer Science & Business Media, 2011. 371 s. ISBN 978-1-4419-8405-0.
 CODR, Milan. Sto hvězdných kapitánů. 1. vyd. Praha : Práce, 1982. 480 s. ISBN 24-033-82.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálny životopis na stránkach NASA 
 Gordon Cooper na stránkach spacefacts.de 
 Remembering 'Gordo' 
 Gordon Cooper v Malej encyklopédii kozmonautiky

Zdroj 

Kozmonauti USA
Letci USA
Testovací piloti USA
Program Mercury
Program Gemini
Príslušníci United States Air Force
Slobodomurári USA
Osobnosti z Oklahomy
Osobnosti NASA