joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vakokrty

Vakokrty (lat. Notoryctemorphia) sú rad vačkovcov, ktorý zahŕňa jedinú čeľaď vakokrtovité (Notoryctidae). Do tejto čeľade patrí len recentný rod vakokrt (Notoryctes) a vyhynutý rod Naraboryctes.

Táto skupina sa od ostatných vačkovcov oddelila približne pred 50 miliónmi rokmi a je to vysoko špecializovaná skupina živočíchov.

Výskyt 
Žijúci zástupcovia tejto čeľade žijú podzemným štýlom života a sú extrémne adaptované na pohyb cez piesočné pláne a duny.

Opis 
Vakokrty sa celkovým výzorom a štýlom života podobajú na zástupcov čeľadí krtovitých a zlatokrtovitých z iných častí sveta, nemajú však s nimi, okrem toho, že sú cicavce, nič spoločné a ich podoba je výlučne produktom konvergentnej evolúcie. Dĺžka tela je v rozmedzí od 9 do 18 centimetrov. Chvost je krátky a pokrytý hrubou kožou. Farba srsti sa pohybuje od bielej a zlatej až po ružovkasté odtiene. Stavba tela týchto vačkovcov je dokonale prispôsobená spôsobu ich života. Tretí a štvrtý prst predných končatín sú zakončené mohutnými lopatovými pazúrmi, zvyšné prsty  sú malé, zakončené malými pazúrmi. Nos ma tvar štítu a je prispôsobený kopaniu. Malé ušné otvory sú umiestnené pod srsťou a môžu byť uzavreté kožným záhybom. Oči sú pokryté svalmi a kožou a takmer úplne redukované. Krčné stavce sú spojené dohromady, čo zlepšuje stabilitu tela pri nárazových pohyboch pri kopaní.

Ich dentálna formula je:

 3-4.1.2.4
 3.1.3.4

Rozšírenie 
Vakokrty žijú v piesočnatých až púštnych oblastiach strednej Austrálie.

Spôsob života 
Vakokrty na rozdiel od krtov nemajú úplne podzemný spôsob života. Kopú v piesku tunely v hĺbke nie viac ako 8 centimetrov pod povrchom. Tieto tunely nie sú veľmi pevné a zvyčajne sa prepadnú hneď po prechode vakokrta alebo o čosi neskôr. Následne vylezú na nejaký čas na povrch, kým zase nezačnú "plávať" pieskom. Môžu byť aktívne počas dňa aj noci.

Tieto zvieratá žijú samotárskym spôsobom života. Nevydávajú takmer žiadne zvuky okrem niekoľkých slabých, ktoré sa podobajú na zvuky svrčkov.

Potrava 
Vakokrty sa živia hlavne larvami hmyzu, nepohrdnú však ani plne vyvinutým hmyzom a rôznymi semenami.

Rozmnožovanie 
O reprodukcii vakokrtov sa toho veľa nevie. Semenníky samcov sa nachádzajú vo vnútri tela. Samice majú plochý vak s otvorom smerom dozadu, aby sa zamedzilo jeho znečisteniu pri prehrabávaní sa pieskom. Vak je pozdĺžne rozdelený záhybom kože a v každej polovici sa nachádza jedna bradavka. Samice vykopávajú trvalé nory, ktoré pravdepodobne nejaký čas po opustení vaku obývajú mláďatá.

Ohrozenie 
Oba druhy sú podľa červeného zoznamu IUCN zaradené medzi najmenej ohrozené druhy.

Referencie

Iné projekty

Literatúra 
 McDonald, David W. (red.) (2009). The Encyclopedia of Mammals. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-956799-7
 Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 ISBN 0-8018-5789-9

Zdroj 

Vačkovce
Vakokrty
Kyselina tetrahydrolistová

Kyselina tetrahydrolistová je derivát kyseliny listovej. Jej konjugovaná zásada sa označuje ako tetrahydrofolát alebo redukovaný folát.

Metabolizmus 

Syntéza u ľudí prebieha z kyseliny dihydrolistovej prostredníctvom dihydrofolátreduktázy. Túto reakciu inhibuje metotrexát.

THFA sa premieňa na 5,10-metyléntetrahydrofolát pôsobením serínhydroxymetyltransferázy.

Bakteriálna syntéza 
Mnohé baktérie používajú dihydropteroátsyntetázu na tvorbu dihydropteroátu, ktorý u ľudí nemá žiadnu funkciu. To umožňuje zameranie tohto enzýmu a použitie sulfónamidových antibiotík, ktoré pôsobia ako kompetitívne inhibítory so substrátom tohto enzýmu, PABA.

Význam 
Kyselina tetrahydrolistová je kofaktorom mnohých reakcií, hlavne v syntéze (teda anabolizme) aminokyselín a nukleových kyselín. Okrem toho pôsobí ako prenášač jednouhlíkových skupín, napríklad metylu, metylénu, metenylu, formylu alebo formimino skupiny. Pri spojení kyselina tetrahydrolistovej a jednej z týchto jednouhlíkových skupín, ako je to napríklad v prípade 10-formyltetrahydrofolátu, pôsobí kyselina tetrahydrolistová ako donor jedného uhlíkového atómu. Tetrahydrofolát získava tento jeden uhlíkový atóm z formaldehydu, ktorý vzniká v iných procesoch. Tieto jednouhlíkové skupiny sú dôležité v tvorbe prekurzorov pre syntézu DNA. Nedostatok kyseliny tetrahydrolistovej môže spôsobiť megaloblastickú anémiu.

Metatrexát pôsobí na dihydrofolátreduktázu ako inhibítor, podobne ako pyrimetamín a trimetoprim, čím znižuje množstvo syntetizovaného tetrahydrofolátu. To môže mať za následok megaloblastickú anémiu. 

Kyselina tetrahydrolistová sa účastní premeny kyseliny formiminoglutámovej na kyselinu glutámovú. Tým môže dôjsť k zníženiu množstva dostupného histidínu na dekarboxyláciu a syntézu proteínov, takže sa môže znížiť hladina histamínu a formiminoglutamátu v moči.

Poznámky

Referencie

Zdroj 

Kofaktory
Ľuľkovité

Ľuľkovité ( Solanaceae) je čeľaď dvojklíčnolistových rastlín. Typický je obsah alkaloidov, ktorý spôsobuje jedovatosť takmer všetkých druhov.

Stavba tela 
Do tejto čeľade patria byliny, kry i stromy s prevažne jednoduchými listami, a kvetmi päťpočetnými, jednotlivými, alebo zostavenými do rôznych okolíkatých súkvetí, so zrastenými korunnými lupienkami a najčastejším kvetným vzorcom ☿ * K(5) C(5) A5 G(2). Plodom je bobuľa, alebo tobolka.

Zástupcovia

Divorastúce na Slovensku 
V slovenskej prírode sú najvýznamnejšími druhmi čeľade ľuľok čierny (Solanum nigrum), ľuľok sladkohorký (Solanum dulcamara), blen čierny (Hyoscyamus niger), durman obyčajný, (Datura stramonium), ľuľkovec zlomocný (Atropa belladonna) a skopólia kranská (Scopolia carniolica). Inváznym druhom je kustovnica cudzia. Všetky tieto druhy sú viac alebo menej jedovaté, patria sem dokonca niektoré z najjedovatejších rastlín u nás (ľuľkovec).

Hospodársky významné 
Medzi ľuľkovité patrí mnoho hospodársky významných rastlín, predovšetkým pre potravinársky a farmaceutický priemysel. Alkaloidy ľuľkovitých (atropín, hyoscyamín, skopolamín...) sa používajú ako súčasť viacerých významných liečiv. V potravinárstve majú význam predovšetkým paprika ročná, rajčiak jedlý, ľuľok zemiakový, tabak virgínsky, machovka čerešňová a ľuľok baklažánový. Pre okrasu sa pestuje petúnia hybridná.

Prehľad rodov 
Alkekengi,
Anisodus,
Anthocercis,
Anthotroche,
Athenaea,
Atrichodendron,
Atropa,
Atropanthe,
Benthamiella,
Bouchetia,
Brachistus,
Browallia,
Brugmansia,
Brunfelsia,
Calibrachoa,
Calliphysalis,
Capsicophysalis,
Capsicum,
Cestrum,
Chamaesaracha,
Coeloneurum,
Combera,
Crenidium,
Cuatresia,
Cyphanthera,
Darcyanthus,
Datura,
Deprea,
Discopodium,
Duboisia,
Duckeodendron,
Dunalia,
Dyssochroma,
Eriolarynx,
Espadaea,
Exodeconus,
Fabiana,
Goetzea,
Grammosolen,
Hawkesiophyton,
Henoonia,
Heteranthia,
Hunzikeria,
Hyoscyamus,
Iochroma,
Jaborosa,
Jaltomata,
Juanulloa,
Latua,
Leptoglossis,
Leucophysalis,
Lycianthes,
Lycium,
Mandragora,
Markea,
Melananthus,
Merinthopodium,
Metternichia,
Nectouxia,
Nicandra,
Nicotiana,
Nierembergia,
Nolana,
Nothocestrum,
Oryctes,
Pantacantha,
Pauia,
Petunia,
Physalis,
Physochlaina,
Plowmania,
Poortmannia,
Protoschwenkia,
Przewalskia,
Quincula,
Reyesia,
Salpichroa,
Salpiglossis,
Saracha,
Schizanthus,
Schraderanthus,
Schultesianthus,
Schwenckia,
Sclerophylax,
Scopolia,
Sessea,
Solandra,
Solanum (vrátane Cyphomandra a Lycopersicum),
Streptosolen,
Symonanthus,
Trianaea,
Trompettia,
Trozelia,
Tsoala,
Tubocapsicum,
Tzeltalia,
Vassobia,
Vestia,
Withania,
Witheringia

Referencie

Iné projekty
Zoznam zvolených poslancov za Slovensko v parlamentných voľbách v roku 1929

Vo voľbách do Národného zhromaždenia republiky Československej v roku 1929, ktoré sa konali 27. októbra 1929, bolo za územie Slovenskej krajiny zvolených 54 poslancov v siedmich volebných obvodoch (XV. volebný kraj Trnava, XVI. volebný kraj Nové Zámky, XVII. volebný kraj Turčiansky Svätý Martin, XVIII. volebný kraj Banská Bystrica, XIX. volebný kraj Liptovský Svätý Mikuláš, XX. volebný kraj Košice a XXI. volebný kraj Prešov). Podobne, ako vo všetkých predchádzajúcich voľbách (1920 a 1925), aj v týchto sa v slovenských volebných obvodoch neobsadilo zákonom predpísaných 61 mandátov, ale len 54. Zvyšných sedem mandátov vzhľadom na komplikovaný volebný systém, založený na systéme troch skrutínií, prepadlo v prospech českých volebných krajov. Išlo o najnižší počet zvolených poslancov za územie Slovenska v histórii medzivojnového Česko-Slovenska.

Zvolení poslanci 
Stranícke zloženie poslancov:

 Hlinkova slovenská ľudová strana - 18
 agrárna strana (RSZML) - 12
 koalícia maďarských a nemeckých strán - 8
 Krajinská kresťansko-socialistická strana (KK-SS) - 4
 Maďarská národná strana (MNS)- 3
 Spišská nemecká strana (Zipscher deutsche Partei - ZdP) - 1
 Komunistická strana Česko-Slovenska (KSČ) - 5
 Československá sociálnodemokratická strana robotnícka (ČSSD) - 4
 Čs. národná demokracia (ČND) + Slovenská národná strana (SNS) - 2
 ČND - 1
 SNS - 1
 Československá strana národne socialistická (ČNS) - 2
 Československá živnostensko-obchodnícka strana stredostavovská (ČSŽOSS) - 1
 Československá strana ľudová (ČSL) - 1
 Židovská strana (ŽS) - 1

Zmeny v zložení poslancov v priebehu volebného obdobia 
27. január 1931zložil sľub poslanec Jozef Galovič (HSĽS) po tom, čo sa poslanec Pavol Macháček (HSĽS) vzdal mandátu
15. december 1931zomrel poslanec Andrej Rjevaj (KSČ); 4. februára 1932 na jeho mandát nastúpil poslanec Ján Mravec, ktorý však vstúpil do klubu ČSSD
29. február 1932bol poslanec Štefan Major (KSČ) na základe nálezu volebného súdu zbavený mandátu
17. marec 1932zložil sľub poslanec Štefan Bazala, ktorý nastúpil po Štefanovi Majorovi; stal sa čelnom klubu ČNS
19. október 1933zložil sľub poslanec Fedor Ruppeldt (RSZML), ktorý nastúpil po smrti poslanca Jána Jančeka (RSZML)
19. september 1934na svoj mandát abdikoval poslanec Milan Ivanka (ČND); 25. októbra 1934 zložil sľub poslanec Theodor Eisenhamr (ČND)

Pozri aj 
Zoznam zvolených senátorov za Slovensko v parlamentných voľbách v roku 1929

Referencie 

Zoznamy poslancov
 
1929 v Česko-Slovensku
Vladimír Koník

Vladimír Koník (* 3. apríl 1968, Bratislava) je bývalý slovenský futbalista a tréner. Ako hráč nezaznamenal žiadny výrazný úspech, pôsobil v regionálnych nižších súťažiach, naposledy v ŠKP Dúbravka. Ako tréner sa stal známym skôr svojimi kontroverznými výrokmi ako svojimi športovými úspechmi. Trénoval 4 kluby v najvyššej slovenskej futbalovej lige, kde v priemere pôsobil len 6 mesiacov. Klub ŠK Slovan Bratislava viedol oficiálne len 16 dní v 2 stretnutiach.

Trénerské výsledky 
 1. júl 2011 - 31. december 2012 - FC ŠTK 1914 Šamorín
 19 zápasov - 5 výhier, 8 remíz, 6 prehier

 1. január 2013 - 30. jún 2013 - FK Senica
 14 zápasov - 8 výhier, 2 remízy, 4 prehry

 27. august 2013 - 19. február 2014 - FC Nitra
 11 zápasov - 2 výhry, 2 remízy, 7 prehier

 2. august 2016 - 18. august 2016 - ŠK Slovan Bratislava
 2 zápasy - 1 výhra, 0 remíz, 1 prehra

 28. október 2019 - 30. jún 2020 - FC Petržalka
 4 zápasy - 0 výhier, 0 remíz, 4 prehry

Zdroje 
 Koník: Kmotrík si môže kúpiť dom, auto i hráča. Ale nie slovanistickú DNA, SME.sk
 Boženík je ako otrok, ktorého predávajú na trhu, hovorí Vladimír Koník, TASR
 Majiteľ Interu odvolal trénera Koníka, hnonline.sk
 Novým trénerom futbalistov Senice je Vladimír Koník, sport.aktuality.sk 
 Senica bude mať nového trénera, Koníkova misia pri tíme skončila, SITA

Externé odkazy 
 Vladimir Konik – transfermarkt.com

Slovenskí futbaloví tréneri
Slovenskí futbalisti
Osobnosti z Bratislavy
Góly - body - sekundy

Góly - body - sekundy (od 1. januára 1993 do 31. decembra 2003 Šport STV, od 1. januára 2004 do 9. októbra 2004 Športové správy STV) je spravodajská relácia RTVS, ktorá sa vysiela od 11. marca 1956 na televíznej stanici Jednotka. Moderátormi relácie sú Ján Hudok, Marianna Ďurianová a Zuzana Čimová.

Moderátori

Súčasní

Bývalí

Referencie 

Televízne relácie Slovenskej televízie
NCIS: Hawaiʻi

NCIS: Hawaiʻi (pôvodne NCIS: Hawaii) je americký krimiseriál, ktorý sa točí okolo fiktívneho tímu špeciálnych agentov z NCIS, ktorý vedie vyšetrovanie trestných činov, ktoré súvisia s námorníctvom USA a námornej pechoty na území Havaja. Ide o tretí spin-off seriálu Námorná vyšetrovací úrad. Seriál bol stanicou CBS oficiálne objednaný 23. apríla 2021. Ide o prvý seriál z franšízy, ktorý sa predstaví samostatne a nie úvodnou dvoj epizódou v pôvodnom seriáli Námorná vyšetrovací úrad. Vysielať sa začal 20. septembra 2021.

V marci 2022 mal seriál crosover s pôvodným NCIS.

31. marca 2022 bol seriál obnovený na druhú sériu.

K 23. máju 2022 bolo odvysielaných 22 epizód a ukončená prvá séria.

Seriály, ktoré sa odohrávajú v rovnaký čas, v jednou universe
 NCIS
 NCIS: Los Angeles
 NCIS: New Orleans
 NCIS: Hawai'i
 NCIS: Sydney
 JAG
 Hawaii 5.0
 Scorpion
 MacGyver (2016)
Magnum P. I. (2018)
 First Monday

Popis 
Seriál sleduje príbehy fiktívneho tímu agentov Námornej vyšetrovacej služby (NCIS) prezývaného NCIS: Pearl, ktorý operuje na Havaji.

Obsadenie 

 Vanessa Lachey - Jane Tennant, zvláštna agentka a šéfka NCIS: Pearl
 Noah Mills - Jesse Boone: Tennantovej partner, zástupca šéfky
 Yasmine Al-Busta - Lucy Tara, zvláštne agentka, nová posila tímu
 Jason Antoon - Ernie Malik, počítačový špecialista NCIS: Pearl
 Alex Tarrant - Kai Holman, mladší agent NCIS v tíme

Časti 
Pozri Zoznam častí seriálu NCIS: Hawaii

Zdroj 

Televízne seriály CBS
Kriminálne televízne seriály USA
Televízne seriály z roku 2021
451 stupňov Fahrenheita

451 stupňov Fahrenheita je dystopický román amerického spisovateľa Raya Bradburyho z roku 1953. Autor uvádza, že názov diela je odvodený od teploty pri ktorej začne horieť papier.

Román opisuje americkú spoločnosť v budúcnosti, kde sú knihy zakázané a úlohou požiarnikov je tieto knihy spáliť. Hlavná postava, požiarnik Guy Montag, sa nedokáže stotožniť so svojou úlohou. Skončí so svojou prácou a stane sa ochrancom literatúry a kultúry.

Ľudia použili tento román, na poukázanie historickej úlohy pálenia kníh. V rozhlasovom rozhovore v roku 1956 Bradbury povedal, že napísal 451 stupňov Fahrenheita kvôli svojim vtedajším obavám (počas mccarthizmu) z hrozby pálenia kníh v Spojených štátoch. V neskorších rokoch knihu opísal ako komentár k tomu, ako masmédiá znižujú záujem o čítanie literatúry.

Román sa považuje za Bradburyho najlepšie dielo. V rooku 1954 román vyhral ocenenie z aliteratúru American Academy of Arts and Letters a zlatú medailu Commonwealth Club of California.Neskôr v roku 1984 vyhral Prometheus Award "Hall of Fame" a v roku 2004 dostal retrospektívne ocenenie Hugo za rok 1954 v kategórii najlepší román.

Adaptácie románu zahŕňajú film Françoisa Truffauta z roku 1966, film Ramina Bahraniho z roku 2018 a dve dramatizácie rádia BBC.

Bradbury publikoval verziu divadelnej hry v roku 1979 a pomohol vyvinúť interaktívnu počítačovú hru s rovnakým názvom z roku 1984, ako aj zbierku jeho poviedok s názvom A Pleasure to Burn.

Referencie 

Knihy z 1953
Romány USA
Cena Hugo
Knihy science fiction
Sfilmované knihy
Antiutopické romány
Ján Lauko

Ján Lauko (* 23. september 1950 Bušince, ČSR) je slovenský hudobný a zvukový režisér, hudobný skladateľ a hráč na akordeón a klávesové nástroje. Ján Lauko je známy ako člen kapely Prúdy, spoluprácou so speváčkou Marikou Gombitovou a aj ako spoluautor viacerých piesní, medzi ktoré patria aj hity Pavla Hammela, „Medulienka“, či „ZRPŠ“.

Ako hudobný režisér, či štúdiový hudobník sa Ján Lauko podieľal na produkcii viacerých významných hudobných albumov českej a slovenskej populárnej hudby, medzi inými so skupinou Modus, so skupinou Team, so skupinou Oceán, s kapelou M Efekt, s kapelou Fermata, s Karolom Duchoňom, s Jankom Ledeckým, s Robom Grigorovom a s mnohými ďalšími.

Hudobná kariéra 
Ján Lauko po maturite vyštudoval na konzervatóriu v Bratislave hru na akordeón. V roku 1971 sa po odchode Mariána Vargu a Fedora Freša stal spolu s gitaristom Jánom Farkašom členom kapely Prúdy. Bol členom tejto skupiny aj v dobách, kedy vznikli piesne ako „Medulienka“ či „Učiteľka tanca“. Od roku 1974 pracoval aj v slovenskom hudobnom vydavateľstve Opus, kde pôsobil v nahrávacom štúdiu ako hudobný a zvukový režisér. S Prúdmi spolupracoval naďalej a to hlavne ako režisér nahrávok aj ako štúdiový hráč. S Pavlom Hammelom Ján Lauko naposledy spolupracoval pri nahrávaní albumu Unpluged. Je autorom viacerých Hammelových hitov, medzi inými aj „Medulienka“ a „ZRPŠ“.

V prvej polovici 80. rokov bol Ján Lauko pri vzniku prvých sólových hudobných projektov Mariky Gombitovej. Technicky s ňou spolupracoval na výrobe albumov, no je aj autorom jej siedmich skladieb, medzi nimi: „Cukráreň na dlani námestia“, „Srdcia dievčat“, „Rozhovor s neznámou“, či „Cirkusový kôň“. Tieto skladby vyšli na Marikiných albumoch Môj malý príbeh a Slnečný kalendár.

Referencie 

Slovenskí skladatelia modernej hudby
Slovenskí akordeonisti
Slovenskí popoví klávesisti
Osobnosti z Bušiniec
Rastislav Ballek

Rastislav Ballek (* 27. január 1971, Banská Bystrica) je slovenský dramatik a režisér.

Život
Po štúdiu filozofie a sociológie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave pokračoval na VŠMU v Bratislave na odbore Divadelná réžia. Jeho študentské režijné práce Odchod z Bratislavy a Podivíni mali silný slovenský aj zahraničný ohlas. V období 1999 – 2001 bol interným režisérom v Divadle SNP v Martine, medzi rokmi 2001 – 2005 spolupracoval na réžii s Divadlom Alexandra Duchnoviča v Prešove, v rokoch 2002 – 2009 bol interným režisérom v Mestskom divadle v Žiline, kde v rokoch 2003 – 2008 zastával post umeleckého šéfa. Od roku 2006 začal intenzívnu prácu v Divadle Aréna v Bratislave, kde vytvoril kultovú divadelnú inscenáciu Tiso v roku 2005.  Tu inscenoval a režíroval hru Kukura v roku 2011, Holokaust (2012) alebo Rosmersholm (2013).

Rastislav Ballek režíroval svetovú premiéru komornej opery od Martina Burlasa Kóma v roku 2007 a spolupracoval s mnohými divadlami, napr. Slovenské komorné divadlo v Martine, Divadlo Alexandra Duchnoviča v Prešove, Činohra SND, Divadlo Rokoko v Prahe, Národní divadlo Brno. Jeho inscenácie a ďalšie divadelné projekty sú pravidelne uvádzané ma domácich a zahraničných festivaloch, napr. Divadlo v Plzni, Sterijino pozorje v Srbsku, Nová dráma/New Drama, Divadelná Nitra, festival Eurokaz v Záhrebe, Expo 2000 v Hannoveri. Je laureátom viacerých ocenení v prestížnej ankete Dosky vo viacerých kategóriách. V súčasnosti pôsobí v Mestskom divadle v Žiline.

Dielo
Spolu s dramaturgom M. Kubranom inscenoval niektoré zabudnuté diela Svetozára Hurbana Vajanského Letiace tiene alebo torzo hry Mikuláša Dohnányho Obchod z Bratislavy. V Divadle SNP v Martine oživil dielo Pustokvet (1997) od Vajanského, Atómy Boha od Gejzu Vámoša (1998) a inscenáciu podľa poviedky Kristíny Royovej Bez Boha (1999). Rôzne kontroverzné udalosti slovenských dejín predstavil uvedením hier Krcheň Nesmrteľný (predloha podľa autorky Eva Maliti-Fraňová , Tiso, Hollyroth, Mojmír II. a Súmrak ríše. V týchto posledných hrách ho zaujala problematika národných a spoločenských hodnôt, hodnôt kultúrneho dedičstva, protichodnosť kapitálu a amorálnosti národa. U Balleka možno vidieť aj inscenácie svetovej klasiky, napríklad Don Juan, Oresteia, Hamlet, Othello, Macbeth, Koniec hry, Nora. Charakteristickými črtami Ballekových uvedení hier je moderný divadelný jazyk, sugestívna obraznosť a morálna výzva k divákovi. Dej hier pôsobí ako zložitá skladačka, ktorá sa postupne mení na zreteľný obraz ako odkaz divákovi.

Dielo Rastislava Balleka je inšpirované moderným európskym divadlom hlavne čo sa týka formy. Jeho hry boli uvedené aj v cudzojazyčnej mutácii, napr. v rusínskom a maďarskom jazyku.

Referencie

Zdroj 
 Divadelný ústav Bratislava

Slovenskí divadelní režiséri
Slovenskí dramatici
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Osobnosti z Banskej Bystrice
Čínska agentúra pre pilotované kozmické lety

Čínska agentúra pre pilotované kozmické lety ( – Čung-kuo caj žen chang-tchien kung-čcheng pan-kung-š’; ; skratka: CMSA; historicky sa v oficiálnych dokumentoch používalo aj označenie ; skratka: CMSEO) je organizácia, ktorá zaisťuje inžinierske a administratívne funkcie pre lety človeka do vesmíru v Čínskej ľudovej republike. Agentúra založená v júni 1993 je jednotkou Čínskej ľudovej oslobodeneckej armády so sídlom v Pekingu a je priamo podriadená Oddeleniu pre rozvoj vybavenia Ústrednej vojenskej komisie (predtým Hlavné oddelenie pre vyzbrojovanie ľudovej oslobodeneckej armády).

Hlavnou úlohou agentúry je jednotné riadenie čínskeho pilotovaného vesmírneho programu vrátane stratégie rozvoja, plánovania, celkovej technológie, výskumu a výroby, výstavby infraštruktúry, organizácie a vykonávania letových misií, využitia a propagácie, medzinárodnej spolupráce a vydávania správ atď. Riaditeľom agentúry je od roku 2018 Chao Čchun, ktorý predtým pôsobil ako zástupca riaditeľa.

Referencie

Pozri aj 
 Kuo-ťia chang-tchien ťü
 Čínska aerokozmická spoločnosť pre vedu a technológie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka – čínska verzia  
 Oficiálna stránka – anglická verzia

Kozmonautika v Číne
Kozmické agentúry
Organizácie založené v 1993
František Hora

František Hora (známy pod menom Fero Hora, * 3. október 1948, Rimavská Sobota – † 16. január 2017, Bratislava) bol dlhoročným hudobným redaktorom a publicistom Slovenského rozhlasu. Fero Hora bol označovaný za „prvého slovenského hudobného dídžeja populárnej hudby“.

Životopis 
Fero Hora sa narodil 3. októbra 1948 v Rimavskej Sobote. Detstvo prežil v Tisovci. V roku 1967 zmaturoval na Strednej škole priemyselnej spojovacej techniky v Banskej Bystrici. Hudbe sa intenzívnejšie začal venovať už počas základnej vojenskej služby v českom Rychnove nad Kněžnou. Organizoval tam zábavy, koncerty a vydával časopis o hitoch a bol aj manažérom a konferencierom hudobnej skupiny Flowers Group. Po skončení vojenskej služby, v roku 1969, šiel Fero Hora do Bratislavy, kde nastúpil do Československej televízie na pozíciu zvukára. Neskôr bol niekoľko mesiacov zamestnaný v Opuse. V novembri 1970 nastúpil do hudobnej redakcie Československého rozhlasu, kde ako hudobný redaktor medzi rokmi 1970 – 1981, pripravoval relácie ako boli Experiment s beatom, Beatová hudba, Hudobný kalendár, Hudobný glóbus, Našich deväť (režíroval ju Ján Roháč) a iné. Písal aj články o populárnej hudbe, ktoré publikoval v časopise Populár, ale aj sprievodné texty na obaly hudobných albumov zahraničných interpretov, ktoré v licencii vydávalo slovenské hudobné vydavateľstvo Opus.

Od roku 1981 začalo predstaviteľom režimu vadiť, že šíri tzv. „západnú kultúru“ a tak musel Fero Hora svoju činnosť v Slovenskom rozhlase a v médiách postupne ukončiť. Zákaz účinkovania mu trval až do roku 1989. V tomto období pôsobil na voľnej nohe ako diskotekár. Hudobné diskotéky organizoval po celom vtedajšom Československu, od Medzilaboriec až po Karlove Vary.

Po návrate do rozhlasu v roku 1989 bol Fero Hora členom hudobnej redakcie rádia Elán, od roku 1992 pôsobil v Rock FM rádiu, vysielal aj v Rádiu Slovensko, kde Rádiu Regina mal známu hitparádu nazvanú Pop antikvariát.

Referencie 

Slovenskí rozhlasoví redaktori
Slovenskí publicisti
Pracovníci Československej televízie
Pracovníci Československého rozhlasu
Pracovníci Slovenského rozhlasu
Osobnosti z Rimavskej Soboty
Priečne bralo

Priečne bralo, staršie Priečne () je vrch v Javorí. Leží nad osadou Zaježová, približne  juhozápadne od Detvy.

Poloha 
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Javorianska hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Zvolen a zasahuje na katastrálne územie obce Pliešovce a vojenského obvodu Lešť. Najbližšími sídlami sú na juhozápadnom úpätí ležiaca osada Podjavorie a severozápadnom osada Zaježová, západným smerom sa nachádzajú Pliešovce a severovýchodným Stará Huta. Vrcholovou časťou prechádza hranica vojenského obvodu Lešť, kde patrí celá južná časť masívu.

Opis 
Priečne bralo leží v najvyššej časti pohoria, v hrebeni, ktorý vedie od osady Podjavorie východným smerom na Sokolovo bralo () nad Horným Tisovníkom. Južným smerom sa nachádza Ježov vrch () a Jaseňový vrch (), západným Ježová (), severným Rimáň () a Kukučkov kopec () a východným Makytová (), Homôľka (), Javorie () a Vysoká (). Oblasť patrí do povodia rieky Ipeľ; severné svahy odvodňuje Rimánsky jarok a juhozápadné potok Klinkovica, oba smerujúce do rieky Krupinica, juhovýchodné svahy sú pramennou oblasťou Starej rieky. Na vrchol nevedie značená trasa.

Výhľady 
Vrcholovú časť masívu pokrýva lesný porast, ktorý umožňuje veľmi obmedzený rozhľad. Z lokalít s riedkou a nízkou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Javoria, pri dobrých podmienkach z vhodných miest tiež Štiavnické vrchy, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry, Poľanu a Ostrôžky.

Prístup 
Poloha vrchu na hranici vojenského územia obmedzuje voľný pohyb na celej južnej časti. Nevedie naň ani značený chodník a preto najľahší prístup vedie lesnými chodníkmi z osád Podjavorie a Zaježová. Cez Zaježovú prechádza  Rudná magistrála.

Referencie

Pozri aj 
 Javorianska hornatina
 Javorie
 Zoznam vrcholov v Javorí

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy v Javorí
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Zvolen
Pliešovce
Lešť (vojenský obvod)
Marek Meško

Mgr. Marek Meško M.A., Ph.D. (* 1977) je slovenský historik a byzantológ.

Životopis 
Marek Meško sa narodil v roku 1977. V rokoch 1996 až 2001 študoval históriu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a získal magisterský titul, v roku 2007 potom získal aj doktorát v odbore filozofia. V roku 2005 získal titul M. A. z odboru byzantológia na Aristotelovej univerzite v Solúne. Absolvoval niekoľko vedeckých pobytov vo Viedni, na Bosporskej univerzite v Istanbule či na Princetonskej univerzite. Niekoľkokrát prednášal na univerzite Anoikto Panepistimio Kypru v Nikózii.

Od roku 2012 pôsobí na Masarykovej univerzite v Brne, od roku 2020 pôsobí tiež na Historickom ústave Filozofickej fakulty Univerzity Hradec Králové.

Dielo 
Meškovým primárnym záujmom sú dejiny Byzantskej ríše v 11. a 12. storočí a nomádske etniká pôsobiace v tom období v juhovýchodnej Európe. Zaoberá sa tiež dejinami stredoveku v európskom a euroázijskom kontexte či problematikou stredovekých i moderných vojenských dejín. Občasne publikuje v denníku SME. Publikuje tiež v periodikách Historické revue alebo Vojenská história.

Výbraná bibliografia 

 (prepracovaná verzia dizertačnej práce)

Referencie 

 

Byzantológovia
Slovenskí historici
Vyučujúci na Masarykovej univerzite
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Pravidlo vonkajších gólov

Pravidlo vonkajších gólov presnejšie Pravidlo o vyššom počte gólov strelených na ihrisku súpera, predstavuje vo futbale doplnkové kritérium pre určenie víťaza vyraďovacieho dvojzápasu dvoch tímov, keď oba tímy hostia jeden zo zápasov na svojom ihrisku. Toto pravidlo sa používalo v európskych pohárových súťažiach (Liga majstrov UEFA a Európska liga UEFA), ale pred sezónou 2021/22 bolo toto pravidlo zrušené.  

Pravidlo určuje, že pokiaľ oba tímy v oboch zápasov strelia rovnaký počet gólov, postupuje ten, kto strelil viac gólov na súperovom ihrisku. Iba pokiaľ oba tímy strelia rovnaký počet gólov na súperovom ihrisku teda (oba zápasy skončili rovnakým výsledkom), nasleduje na konci druhého zápasu predĺženie. V európskych súťažiach platilo pravidlo vonkajších gólov aj v predĺžení, pokiaľ aj to skončilo remízou. Na penaltový rozstrel došlo iba vtedy ak v predĺžení nepadol gól. 

Od sezóny 2021/22 sa v dvojzápasoch, v ktorých je celkové skóre vyrovnané, už nepozerá na počet strelených gólov na súperovom ihrisku a vždycky nasleduje predĺženie na konci odvetného zápasu ak v predĺžení gól nepadol, nasledoval penaltový rozstrel. 

Pravidlo bolo zavedené v roku 1965 a malo motivovať hosťujúci tím v prvom zápase viac útočiť a nespoliehať sa až na domácu odvetu. Prezident UEFA Aleksander Čeferin na zrušenie tohto pravidla uviedol, že pravidlo sa míňalo účinkom a naopak odrádzalo domáce tímy – najmä v prvom zápase – od útočenia, pretože sa báli obdržanej bránky, ktorá by dala súperovi zásadnú výhodu. Na pravidle sa kritizovala aj jeho nespravodlivosť, obzvlášť v predĺžení, keď ak sa hosťujúcemu tímu podarilo skórovať, domáci museli streliť dva góly, aby nevypadli. Výkonný výbor UEFA sa tak rozhodol toto pravidlo zrušiť, a to aj na základe štatistík, ktoré dokazujú, že domáce prostredie už vo futbale nepredstavuje takú významnú výhodu ako predtým.

Príklady použitia

Príklad č. 1 
Štvrťfinále Ligy majstrov UEFA 2020/21

Celkové skóre dvojzápasu bolo 3:3. Do ďalšej fázy postupoval Paris Saint-Germain, ktorý dal na ihrisku súpera tri góly zatiaľ čo Bayern Mníchov strelil iba jeden gól na ihrisku súpera

Príklad č. 2 
Play-off predkolo Európskej ligy UEFA 2019/20

Celkové skóre dvojzápasu bolo 3:3. Do skupinovej fázy postúpil ŠK Slovan Bratislava, ktorý dal na ihrisku súpera dva góly zatiaľ čo PAOK nedal na ihrisku súpera žiaden gól.

Príklad č. 3 
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Afrika - baráž o postup

Celkové skóre dvojzápasu bolo 1:1. Na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 postúpila , ktorá dala na súperovom ihrisku jeden gól zatiaľ čo  žiaden.

Referencie

Zdroj 

Pravidlá futbalu
Samara Weavingová

Samara Weavingová (; * 23. február 1992, Adelaide, Južná Austrália, Austrália) je austrálska herečka.

Detstvo a mladosť 
Je dcérou filmára a arterapeutky. Má mladšiu sestru Morgan, ktorá je tiež herečka. Ich strýko, Hugo Weaving sa venuje dlhé roky herectvu. Napriek tomu, že sa Weavingová narodila v  Adelaide, krátko po jej narodení sa s rodinou presťahovala do Canberry, kde vyrastala a navštevovala aj školu.

Kariéra 
Svoju hereckú kariéru započala v roku 2008, v austrálskych telenovelách. Účinkovala napríklad v telenovele Home and Away, kde stvárnila rolu Indi Walker. Za svoj herecký výkon v seriály získala nomináciu na austrálske ocenenie AACTA, v kategórii Najlepší ženský herecký výkon v televíznej dráme. V júli 2013 opustila seriál a začala sa venovať novým úlohám.

V roku 2017 bola obsadená do filmu Tri billboardy kúsok za Ebbingom, po boku oscarových hercov ako Frances McDormand a Sam Rockwell. V rovnakom roku, mal premiéru film The Babysitter, kde Weavingová vo filme stvárnila vodkyňu kultu uctievajúceho diabla. Film získal aj druhé pokračovanie, ktoré bolo naplánované na rok 2020 a získalo negatívne recenzie. O rok neskôr (2018), stvárnila nezvestnú študentku, v televíznom seriály Piknik na Hanging Rock.

V roku 2019 ju obsadili režiséri Matt Bettinelli-Olpin a Tyler Gillett, do trilleru Nevesta na zabitie. Film aj jej herecký výkon získali pozitívne recenzie. Režiséri Bettinelli-Olpin a Gillett chceli Weavingovú obsadiť aj do filmu Vreskot, ktorý tiež režírovali ale musela ponuku odmietnuť kvôli záväzkom k inému televíznemu seriálu, ktorý jej účinkovanie neumožnil. O rok neskôr, bola obsadená do jednej z vedľajších postáv v televíznom seriály Hollywood a v roku 2021 si zahrala po boku Melissy McCarthy, Nicole Kidman a Lukea Evansa v televíznom seriály Nine Perfect Strangers. V roku 2023 bude mať premiéru film Babylon,  kde sa Weavingová pripojila k hereckému obsadeniu ako Brad Pitt, Margot Robbie, Olivia Wilde, Tobey Maguire či Katherine Waterston. V júli 2022 potvrdila svoju účasť v šiestom pokračovaní filmu Vreskot.

Súkromný život 
Weavingová je od roku 2019 zasnúbená s kreatívnym producentom Jimmym Wardenom.

Iné projekty

Zdroj 

Austrálske filmové herečky
Austrálske televízne herečky
Austrálske osobnosti anglického pôvodu
Osobnosti z Adelaide
Držitelia Screen Actors Guild Award
Madagaskar (film)

Madagaskar je počítačom animovaný film z roku 2005. Filmu sa režisérsky ujal Eric Darnell a Tom McGrath a producentom bola Mireille Soria. Film bol vytvorený v štúdiu DreamWorks.

Hlasy postavičiek v origináli nahovorili herci ako Ben Stiller, Chris Rock, Jada Pinkett Smith, David Schwimmer, Sacha Baron Cohen, Cedric the Entertainer, Andy Richter, a Bob Saget. Hudbu napísal Hans Zimmer.

Na film potom nadväzuje film Madagaskar 2: Útek do Afriky (2008) a Madagaskar 3 (2012).

Obsadenie

Referencie

Externé odkazy 
 
 

Filmové komédie USA
Kreslené filmy USA
Rodinné filmy USA
Filmy štúdia DreamWorks
Filmy z 2005
Leicester City FC

Leicester City FC je anglický futbalový klub pochádzajúci z mesta Leicester pôsobiaci v anglickej Premier League. Klub bol založený v roku 1884. Svoje zápasy hrajú na King Power Stadium, ktorý má kapacitu 32 262 miest.

V sezóne 2013/14 vyhrali druhú najvyššiu súťaž EFL Championship a postúpili po desiatich rokoch do Premier League. O dve sezóny neskôr vyhrali prekvapivo titul Premier League. Medzi ďalšie úspechy je jedno víťazstvo v FA Cupe v roku 2021 či tri víťazstva v ligovom pohári v rokoch 1964, 1997 a 2000.

História 
Klub bol založený v roku 1884 pod názvom Leicester Fosse FC. Súčasný názov klubu bol prijatý v roku 1919.

V sezóne 2015/16 sa tímu podarilo vyhrať titul Premier League, pod týmto úspechom sa podpísali hráči ako Jamie Vardy, N'Golo Kanté a Riyad Mahrez. Tento úspech bol považovaný za senzáciu, pred sezónou bol Leicester adept na zostup s kurzom 5000:1 na zisk titulu. Napriek tomu dokázali predbehnúť väčšie a bohatšie anglické kluby a hlavných kandidátov na zisk titulu. V nasledujúcej sezóne sa tím dostal do štvrťfinále Ligy majstrov, ale v anglickej lige spadli na 12. miesto.

V sezóne 2020/21 vyhral Leicester FA Cup keď vo finále zdolali Chelsea 1:0.

Úspechy 

 Premier League (1x)
 2015-16
 FA Cup (1x)
 2020-21
 EFL Cup (3x)
 1963/64, 1996/97, 1999/00
 FA Community Shield (2x)
 1971, 2021

Káder mužstva 
Súčasná zostava:

Leicester v európskych pohároch

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Leicester City FC
Anglické futbalové kluby
MIM-104 Patriot

MIM-104 Patriot je taktický mobilný protivzdušný raketový systém dlhého doletu. Systém Patriot začala vyvíjať americká spoločnosť Raytheon začiatkom 60. rokov a od roku 1981 je vo výzbroji a od roku 1984 v operačnej pripravenosti armády Spojených štátov.

Názov systému je odvodený od radarového zariadenia AN/MPQ-53 označovaného aj Phased Array Tracking Radar to Intercept on Target, ktorý je jadrom systému. Systém Patriot nahradil starší systém Nike Hercules, ktorý pre U.S. Army zaisťoval protilietadlovú obranu dlhého a stredného dosahu a systém MIM-23 Hawk, ktorý zaisťoval obranu na taktickej úrovni. Okrem toho systém slúžil aj ako ochrana pred balistickými raketami, čo je dodnes aj jeho primárna úloha. Životnosť systému sa očakáva do roku 2040.

Systém Patriot umožňuje likvidovať nepriateľské taktické balistické rakety, strely s plochou dráhou letu i  lietadlá.  Bojovo bol systém prvýkrát nasadený vo verzii MIM-104C PAC-2 v roku 1990 počas vojny v Zálive, v Izraeli a  Saudskej Arábii, kde mal 40%, respektíve 70% úspešnosť pri ničení irackých rakiet typu Scud a ich variácie, rakiet Al-Hussein.

Radarová súprava AN / MPQ-53 a AN / MPQ-65 Radarový set AN / MPQ-53/65 je pasívny radar s elektronickým skenovaním vybavený IFF, elektronickým protiopatrením (ECCM) a navádzacími subsystémami rakety (TVM).

MIM-104 Patriot chráni vzdušný priestor Slovenska od apríla 2022, ako náhrada systému S-300, ktorý Slovensko darovalo Ukrajine na obranu pred ruskou inváziou na základe žiadosti Ukrajiny o pomoc pri výkone sebaobrany v zmysle článku 51 Charty OSN.

Referencie

Zdroj 

Protilietadlové raketové systémy
Golden Boy (cena)

Golden Boy (v preklade Zlatý chlapec) je futbalové ocenenie, ktoré je udeľované športovými novinármi pre najlepšieho mladého hráča do 21 rokov, ktorý pôsobí v niektorej z európskych futbalových líg. Cena bola založená v roku 2003 talianskymi novinami Tuttosport. Posledným víťazom tejto ceny sa za rok 2021 stal španielsky záložník Pedri.

Víťazi

Víťazi podľa krajín

Víťazi podľa klubov

Poznámky a referencie

Zdroj 

Futbalové ocenenia
Július Kinček

Július Kinček (* 21. apríl 1957, Bratislava) je slovenský hudobný producent, dramaturg a skladateľ.

Desať rokov navštevoval ĽŠU, kde sa učil hrať na husle. Po skončení gymnázia odišiel študovať na VŠMU v Bratislave hudobnú teóriu. V hudbe sa presadil najmä ako producent a autor hudby. Ako hudobný dramaturg pracoval ako hudobný dramaturg v Československej televízii, neskôr mal na starosti dramaturgiu vo vydavateľstve Opus. Spolupracoval na asi na štyridsiatich hudobných projektoch: na albumoch Petra Nagya, skupiny Team (spojil túto skupinu s Paľom Haberom), produkoval aj skupinu Aya, podieľal sa na sólových projektoch Vaša Patejdla, Júlii Hečkovej, či Beaty Dubasovej. Napísal hudbu asi na tristo piesní, vrátane hudby pre deti. Autorsky sa podieľal na viacerých slovenských hitoch Petra Nagya („Kristínka iba spí“, „Až sa znova narodím“, „Psi sa bránia útokom“, „Ale“, „Nič nezmení môj svet“), pre skupinu Team sú to napríklad skladby „Prievan v peňaženke“, „Ženy a kvety sa nekradnú“, „Držím ti miesto“.

Július Kinček bol predsedom predstavenstva vydavateľstva Opus, spolukonateľom a riaditeľom vydavateľstva Forza Music.

Referencie 

Slovenskí hudobní producenti
Slovenskí rozhlasoví redaktori
Slovenskí skladatelia modernej hudby
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Osobnosti z Bratislavy
Liga národov CONCACAF 2022/2023

Liga národov CONCACAF 2022/2023 bude druhou sezónou Ligy národov CONCACAF, medzinárodnej futbalovej súťaže pre všetkých 41 národných tímov CONCACAF. Skupinová fáza začne v júni 2022 a finálový turnaj sa uskutoční v júni 2023. Skupinová fáza bude slúžiť aj ako kvalifikácia na Zlatý pohár CONCACAF 2023.

Obhajcom titulu je .

Program 
Štyri kolá sa odohrajú v júni 2022, zostávajúce kolá sa dohrajú v marci 2023. Finálový turnaj je na pláne v júni 2023.

Liga A

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Skupina D

Liga B

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Skupina D

Liga C

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Skupina D

Referencie

Zdroj 

Liga národov CONCACAF
Futbal v 2022
Futbal v 2023
Homôľka (vrch v Javorí)

Homôľka () je vrch v Javorí. Leží nad osadou Zaježová, približne  juhozápadne od Detvy.

Poloha 
Vrch sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Javorianska hornatina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Zvolen a zasahuje na katastrálne územie obce Pliešovce a vojenského obvodu Lešť. Najbližšími sídlami sú na juhozápade ležiaca osada Podjavorie, západe osada Zaježová (obe patriace k obci Pliešovce), severne sa nachádza Vígľašská Huta-Kalinka, severovýchodne Stará Huta a juhovýchodne Horný Tisovník. Vrcholovou časťou prechádza hranica vojenského obvodu Lešť, kde patrí celá južná časť masívu.

Opis 
Homôľka leží v najvyššej časti pohoria, v hrebeni, ktorý vedie od osady Podjavorie východným smerom na Sokolovo bralo () nad Horným Tisovníkom. Západným smerom je plytkým sedlom oddelené Priečne bralo () a Ježová (), južným sa nachádza Ježov vrch () a Vysoká (), východne susedí Javorie () a Sokolovo bralo a severne Kukučkov kopec (). Oblasť patrí do povodia rieky Ipeľ; severozápadné svahy odvodňuje Rimánsky jarok, severovýchodné Tisovník a na južných je pramenná oblasť Starej rieky. Na vrchol nevedie značená trasa.

Výhľady 
Vrchol pokrýva sčasti mladý lesný porast, ktorý umožňuje veľmi obmedzený rozhľad. Z lokalít s nízkou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Javoria, pri dobrých podmienkach tiež Štiavnické vrchy, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry, Poľanu a Ostrôžky.

Prístup 
Poloha vrchu na hranici vojenského územia obmedzuje voľný pohyb v celej južnej časti. Nevedie naň ani značený chodník, no severne prechádza  Rudná magistrála od Zaježovej, na ktorú sa na rázcestí Polomy pripája  modrý chodník z Vígľašskej Huty.

Referencie

Pozri aj 
 Javorianska hornatina
 Javorie
 Zoznam vrcholov v Javorí

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy v Javorí
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Zvolen
Pliešovce
Lešť (vojenský obvod)
Vysoká (vrch v Javorí)

Vysoká () je vrch v Javorí. Leží nad Oremovým lazom, približne  juhozápadne od Detvy.

Poloha 
Vrch sa nachádza v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Javorianska hornatina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Zvolen a patrí do vojenského obvodu Lešť. Najbližšími sídlami sú na západe ležiaca osada Podjavorie (Pliešovce) a južne situovaný Oremov laz. Celý masív je na území vojenského priestoru, kde je voľný vstup osôb zakázaný.

Opis 
Nevýrazná Vysoká leží na južnom okraji najvyššej časti pohoria, na južných svahoch Homôľky (). Východným smerom leží Sokolovo bralo () a Dedinský vrch (), južným Dlhý diel () a Ježov vrch (), západným vrch Na švihranke () a Priečne bralo () a severne dominujú Homôľka a Javorie (). Západnú časť masívu odvodňuje Stará rieka, východné svahy jej prítok Dobrá voda, patriace do povodia rieky Ipeľ.

Výhľady 
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje veľmi obmedzený rozhľad. Z lokalít s nízkou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Javoria, pri dobrých podmienkach tiež viaceré pohoria na území Maďarska.

Prístup 
Poloha vrchu na území vojenského výcvikového priestoru neumožňuje voľný pohyb civilistov. Na vrchol preto nevedie ani žiadny značený chodník.

Referencie

Pozri aj 
 Lešť (vojenský obvod)
 Javorianska hornatina
 Javorie
 Zoznam vrcholov v Javorí

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy v Javorí
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Zvolen
Lešť (vojenský obvod)
Wikiprojekt:Rastliny/Redaktori

Ak sa chcete zúčastniť tohto projektu, pridajte prosím svoje meno do tohto zoznamu. Môžete tiež zanechať krátky popis Vašej hlavnej oblasti zamerania v rámci projektu. Oceňujeme Vaše príspevky k projektu a účastníkom odporúčame, aby si na svoje používateľské stránky pridali Šablóna:User Wikiprojekt Rastliny, aby sa identifikovali ako účastníci projektu.

Redaktori 
Redaktori podieľajúci sa na projekte v aebcednom poradí:

 AngryBiceps
 Hladac
 SanoAK
Warner Bros. Discovery

Warner Bros. Discovery, Inc. je americký nadnárodný mediálny a zábavný konglomerát so sídlom v New Yorku, ktorý vznikol 8. apríla 2022 spojením spoločností WarnerMedia a Discovery.

Súčasťou Warner Bros. Discovery sú spoločnosti Warner Bros. Entertainment, Home Box Office, CNN Global, Eurosport, Play Sports Group, 50% britskej spoločnosti All3Media (cez Warner Bros. Television) a časť americkej spoločnosti Motor Trend Group. Vlastní tiež napríklad filmové štúdiá Warner Bros. Pictures a New Line Cinema, televíznu spoločnosť Warner Bros. Television Studios, komiksové vydavateľstvo DC Comics, televízne stanice HBO, Cinemax, CNN, Cartoon Network, Adult Swim, Discovery Channel, Animal Planet, Eurosport 1, truTV, The CW (50%) či streamovacie služby HBO Max a Discovery+.

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna webstránka  

Podniky v USA
Mediálne podniky
Javor tatársky

Javor tatársky (Acer tataricum) je opadavý, obyčajne viackmenný krovitý strom, vysoký 7 až 10 metrov  z rodu javor (Acer) z čeľade mydlovníkovité (Sapindaceae).

Je to druh pôvodne rozšírený v teplých oblastiach juhovýchodnej Európy a Malej Ázie. Do západnej Európy bol zaviedli roku 1759 a skoro našiel uplatnenie aj mimo botanických záhrad.

Opis 
Javor tatársky má púčiky široko kužeľovité, 2 až 4 mm dlhé, vrcholové obyčajne párne, pazušné často po tri vedľa seba, šupiny tmavohnedé, na okraji s bielym lemom.

Listy sú protistojné a stopkaté, stopky 2 až 4 cm dlhé. Čepele listov sú podlhovasto vajcovité, na báze niekedy s dvoma lalokmi, na okraji dvojito pílkovité, 6 až 9 cm dlhé, 2 až 4 cm široké, dlaňovito žilovaté, na obidvoch stranách svetlo zelené, na jeseň červenajúce, na rube na listových žilách chlpaté.

Kvety javora tatárskeho rastú v priamych koncových metlinách a rozvíjajú sa až po olistení. Kališné lístky sú zelenkasté, do 4 mm dlhé, belavé, riedko chlpaté lupienky. Tyčinky sú dlhšie ako kvetné obaly. Semenník je chlpatý. Kvety rozkvitajú v máji až júni.

Z oplodnených kvetov sa vyvíjajú typické dvojnažky. Sú 2 až 3 cm dlhé, smerom dopredu rozšírené a oblúkovite dovnútra ohnuté. Sprvu zelené, neskôr ich horné hrany dostávajú karmínovočervenú kontúru.

Rozšírenie 
Pôvodným domovom javora tatárskeho je juhovýchodná Európa, Malá Ázia, Irán a  Kaukaz. Slovenskom vedie jeho severná hranica a vyskytuje sa len v jeho južnej časti, tiahne sa od Senca po hranicu s Ukrajinou.

Ekológia 
Javor tatársky kvitne od mája do júna. Zo všetkých u nás rastúcich javorov najviac odoláva suchu a nie je náročný na pôdu. Je charakteristický pre panónsku oblasť. Netvorí čisté porasty ale vystupuje ako súčasť spodnej vrstvy v lužných lesoch, ďalej v predhoriach mezofilných lesov, na hlbokých sprašových pôdach ale aj na sutinách a skalných svahoch. Optimálne stanovištia má na sprašových pahorkatinách v suchších typoch dubových lesov, maximálne do výšky

Význam a využitie 
Je to drevina dosť tolerantná voči nízkym teplotám, má zaujímavú textúru a architektúru koruny, ktorá v priebehu roka niekoľko raz mení svoj vzhľad. Má veľkú sadovnícku hodnotu.

Hrozby a choroby 
Javor tatársky býva napadaný monofágnymi škodcami, ktorí sa bežne vyskytujú aj na ostatných druhoch z čeľade mydlovníkovité. Z motýľov sú to hlavne Phyllonorycter acerifoliella a Stigmella aceris, ktoré sa živia listovými pletivami a vytvárajú na nich typické úzke chodbičky (míny).

Hálky na listoch hostiteľa tvorí z dvojkrídlovcov, z čeľade byľomorovité (Cecidomyiidae), muška Dasineura rubella a z roztočov (Acari) Aceria cephalonea.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Javor
Listnaté stromy
Wikiprojekt:Rastliny

Vitajte vo WikiProjekte Rastliny. Wikiprojekt je sústava stránok na Wikipédii, ktoré sú venované riadeniu špecifických tém a diskusií v rámci úprav článkov z konkrétnej oblasti ľudského poznania. Zároveň združuje skupinu redaktorov a wikipedistov, ktorí sa usilujú svoje kroky pri editácii jednotlivých wikipedických článkov spoločne koordinovať s cieľom pracovať a obohacovať slovenskú wikipédiu efektívnejšie. Zameraním tohto wikiprojektu sú články z oblasti botaniky.

Krátkodobé ciele 
Rozšíriť druhy rastlín na slovenskej Wikipédii:

Šablóny 

 pridať šablónu Biologický výhonok do článkov, ktorých sa to týka

 vytvoriť a aplikovať šablónu Taxobox do všetkých článkov o rastlinách
 zvážiť vytvorenie šablóny pre taxonomické kategórie

Články 

 vytvoriť a rozšíriť všetky definície taxonomických kategórií
 vytvoriť nové články o rastlinách a encyklopedických botanických termínoch
 rozvíjať a spresňovať existujúce botanické články dopĺňaním a usporiadaním ich obsahu a dopĺňať ich zdrojmi informácií
 získať, vyrobiť a vložiť ilustrácie do článkov: fotografie, diagramy, mapy výskytu
 zlepšiť kvalitu informácií používaním aktuálnych a spoľahlivých zdrojov
 kategorizovať botanické predmety

Wikiprojekt 

 pomáhať a povzbudzovať nováčikov, aby prispievali k botanickému obsahu Wikipédie
 starať sa o stránku Wikiprojekt Rastliny s cieľom vytvoriť z nej nástroj spolupráce na upravovanie botanických článkov

Dlhodobé ciele 
Učiniť z kategórie rastliny rešpektovaný a dôveryhodný zdroj informácií.