joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Július Torma

Július Torma (* 7. marec 1922, Budapešť – † 23. október 1991, Praha) bol slovenský boxer. Na olympijských hrách v Londýne získal zlatú medailu pre Československo v hmotnostnej kategórii do 67 kg.

Životopis 
Narodil sa v Budapešti, kde jeho rodičia, pochádzajúci zo Štúrova, odišli po prvej svetovej vojne za prácou. Vyučil sa za zámočníka. Boxoval od trinástich rokov, už ako devätnásťročný získal svoj prvý titul majstra Maďarska a po ňom nasledovalo ešte päť ďalších v nepretržitej sérii. Trénoval ho Zsigmond Ádler, ktorému vďačný Torma zachránil život tým, že mu pomohol utiecť zo zberného tábora a do konca vojny ho ukrýval. 

Po zisku šiesteho maďarského titulu v roku 1946 sa rodina Tormovcov "repatriovala" do Partizánskeho a Torma sa stal členom klubu ŠK Baťovany. Získal aj nové občianstvo a o rok neskôr pre svoju novú vlasť na majstrovstvách Európy v Dubline bronz v strednej váhe. V prvom kole tam porazil práve László Pappa. 
V roku 1948 vybojoval pre ČSR historicky prvé boxerské olympijské zlato v ľahkej strednej váhe napriek tomu, že k finálovému zápasu proti Američanovi Hankovi Herringovi nastúpil so zlomeným palcom ľavej ruky. Finále welteru bolo vyhlásené za najlepší zápas a Július Torma za najlepšieho boxera celého turnaja. O váhu vyššie získal svoje prvé zlato jeho priateľ z Maďarska László Papp. 

Počas svojej kariéry vybojoval 996 zápasov, z toho len v siedmich prehral. Doma, v Československu, neprehral ani jediný raz. Získal olympijské zlato, zlatú a dve bronzové medaily z majstrovstiev Európy a tiež šesť titulov majstra Maďarska a desať titulov majstra Československa.

Po skončení kariéry pôsobil ako tréner v klube Uhelné sklady Praha.

Referencie

Externé odkazy 
 Článok na sportovci.cz

Maďarskí boxeri
Slovenskí boxeri
Česko-slovenskí boxeri
Česko-slovenskí olympijskí víťazi
Slovenskí olympijskí víťazi
Osobnosti z Budapešti
František Janeček (konštruktér)

František Janeček (* 23. január 1878, Klášter nad Dědinou – † 4. júl 1941, Praha ) bol český konštruktér a zakladateľ firmy Jawa.

Jeho starší brat Josef v období 1. svetovej vojny ťažil uhlie v Mutejoviciach. Po roku 1925 začal pracovať v Lhoticiach, kde ťažil antracit. Mladší brat Rudolf v Prahe vyrábal elektrické bojlery. František vyštudoval vyššiu priemyslovku v Prahe. Neskôr študoval jeden rok na vysokej škole v Berlíne, študoval tu elektrotechniku.

Po štúdiu v Berlíne nastúpil v roku 1898 do Kolbenových továren firmy Schuckert a spol. v Prahe. V roku 1901 ho firma vyslala do Holandska, kde v Maarssene postavil továreň na dynamoelektrické stroje. V tomto roku si tiež prihlásil svoj prvý patent. V roku 1904 sa vrátil späť do Čiech, tu už pracoval ako šéf dielní. V roku 1906 z Kolbenových tovární odišiel.

Súkromie 

V roku 1901 sa v Nemecku oženil s dcérou miestneho starostu Johannou Carolinou van Strick Linschotten. 29. februára 1904 sa im narodil syn František Karel.

Externé odkazy 

 Životopis
 Quido.cz
 sidecar-cz
 Spomienka na Františka Janečka

Českí podnikatelia
Českí konštruktéri
Ariane 5

Nosná raketa Ariane 5 je súčasťou vesmírneho programu Európskej vesmírnej agentúry. Raketa je konštruovaná najmä na vynášanie telekomunikačných družic na geostacionárnu dráhu z kozmodrómu Kourou vo Francúzskej Güyane na americkom kontinente.

Základná charakteristika 
Nosná raketa Ariane 5 sa konštrukčne veľmi podobá americkej rakete Titan 3. Hmotnosť celej rakety je takmer 700 ton. Nosnosť na geostacionárnu dráhu je 6 200 kg pri štarte s jednou družicou a alebo 5 700 kg pri štarte s viacerými družicami naraz.

Konštrukcia

Centrálny stupeň 
Centrálny (prvý stupeň) nosnej rakety Ariane 5 sa označuje ako H-155 a poháňa ho kryogénny motor Vulcain Mk. 1 s ťahom 1 440 kN. Počas svojej činnosti motor spotrebuje približne 150 ton pohonnej zmesi, ktorú tvorí kvapalný kyslík a kvapalný vodík.

Pomocné štartovacie bloky 
Spoločne s centrálnym stupňom pracujú pri štarte aj dva mohutné urýchľovacie motory P-230 na pevné pohonné látky. Každý z týchto motorov vyvinie ťah 5,4 MN a za 130 sekúnd svojho chodu spotrebuje 240 ton HTPB.

Druhý stupeň 
Druhý stupeň L-9 slúži na konečné navedenie užitočného zaťaženia na požadovanú obežnú dráhu okolo Zeme. Pohonnú jednotku tvorí motor Aestus s ťahom 27 kN. Ako pohonná zmes sa využíva monometylhydrazín a oxid dusičitý.

Testovacie lety

AR-501 
Prvý testovací let Ariane-5 zo dňa 4. júna 1996 bol neúspešný a skončil niekoľko desiatok sekúnd po štarte explóziou vo výške 3500 metrov a to vrátane družíc Cluster za 500 miliónov dolárov.

AR-502 
Druhý testovací let bol úspešnejší. Raketa odštartovala vo štvrtok 30. októbra 1997 o 14:34 SEČ z kozmodrómu Kourou vo Francúzskej Guyane. Na obežnú dráhu sa tak dostali dve nefunkčné makety a malý experimentálny vedecký satelit. Raketa však vypla o 7 sekúnd skôr a dosiahla výšku iba 27 000 km namiesto plánovaných 35 000 km.

AR-503 
Tretí testovací, tzv. kvalifikačný let odštartoval 21. októbra 1998 a bol úspešný. Preto bola raketa kvalifikovaná na komerčné lety.

Komerčné využitie 
Raketa Ariane 5 s označením AR-503 absolvovala prvý úspešný komerčný let 10. decembra 1999, na obežnú dráhu vyniesla družicu XMM.

Externé odkazy 

  Matej Gavlák, Rakety Európskej vesmírnej agentúry
  Raketa Ariane v Malej encyklopédii kozmonatiky
  Oficiálne stránky spoločnosti Arianespace
  M. Václavík, Kosmonautika XVIII - Čtvrtstoletí s Ariane, Hvězdárna Vsetín, 2004

Nosné rakety ESA
Feyenoord Rotterdam

Feyenoord je holandský futbalový klub sídliaci v meste Rotterdam. Spoločne s Ajaxom a Eindhovenom tvoria špičkové tímy holandskej ligy. Posledný iný klub získal v Holandsku titul ešte v roku 1980 (bol to AZ Alkmaar).

Klub vyhral 14-krát titul v Eredivisie, 11-krát Holandský pohár a dvakrát Holandský superpohár. Na európskej scéne bol klub úspešný najmä začiatkom 70-tych rokov, v roku 1970 získal Európsky pohár a Interkontinentálny pohár, v roku 1974 Pohár UEFA. Úspech v Pohári UEFA sa mu podaril zopakovať v roku 2002, keď vo finále zdolali Borussiu Dortmund.

Klub je známy tiež svojimi lojálnymi fanúšikmi, ktorý sa prezývajú Het Legioen (Légia).

Iné projekty

Externé odkazy 
 http://www.feyenoord.nl/

 
Holandské futbalové kluby
Futbalové kluby založené v 1908
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1985

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1985 boli 50. majstrovstvami sveta v tomto športovom odvetví, na ktorých Česko-Slovensko získalo svoj šiesty a zároveň posledný titul v ére spoločného štátu. Konali sa v Prahe od 17. apríla do 3. mája. Súčasťou turnaja boli aj 61. majstrovstvá Európy, ktorých víťazom sa stali hokejisti Sovietskeho zväzu.

Štadióny

Konečné poradie

Majstrovstvá sveta
Poradie mužstiev na 1. až 4. mieste bolo stanovené na základe výsledkov vo finálovej skupine, poradie na 5. až 8. mieste na základe všetkých výsledkov, dosiahnutých v základnej časti aj v skupine o udržanie.

Majstrovstvá Európy 
Poradie 61. majstrovstiev Európy bolo stanovené na základe vzájomných výsledkov európskych mužstiev v základnej časti turnaja.

Výsledky

Základná časť

Finálová skupina

Skupina o udržanie 
 zostúpila do  I. divízie.

Najproduktívnejší hráči v kanadskom bodovaní 
 Sergej Makarov (ZSSR) - 14 (8+6) 
 Jiří Lála (ČSSR) - 13 (8+5)
 Viačeslav Fetisov (ZSSR) - 13 (6+7)
 Nikolaj Drozděckij (ZSSR) - 12 (5+7)
 Hannu Järvenpää (Fínsko) - 11 (9+2)
 Vladimír Růžička (ČSSR) - 11 (8+3)
 Kent Nilsson (Švédsko) - 11 (6+5)
 Michail Varnakov (ZSSR) - 10 (6+4)
 Alexej Kasatonov (ZSSR) - 10 (5+5)
 Dieter Hegen (NSR) - 10 (5+5)
 Mario Lemieux (Kanada) - 10 (4+6)
 Viktor Tjumeněv (ZSSR) - 10 (4+6)
 Viačeslav Bykov (ZSSR) - 9 (6+3)
 Pekka Arbelius (Fínsko) - 9 (5+4)
 Raimo Helminen (Fínsko) - 9 (4+5)

Externé odkazy 
 Údaje o MS na hockeyarchives.info

1985
Ľadový hokej v 1985
Ľadový hokej
Robert Zemeckis

Robert Lee Zemeckis (* 14. máj 1952, Chicago, Illinois, USA) je americký filmový režisér, producent a spisovateľ. 

Zemeckis ukončil štúdium na Univerzite Južná Kalifornia na škole kinematografie. Poháňaný dopredu po víťazstve svojho filmu „A Field of Honor“ v súťaži študentskej filmovej akadémie pokračoval v písaní a režírovaní viacerých filmov, ktoré sa dočkali mnohých ocenení.

Po svojich prvých filmoch, ktoré sa ukázali finančne neúspešné, Zemeckis režíroval Romancing the Stone s Michaelom Douglasom. Film mal veľký úspech a Zemeckis pokračoval réžiou trilógie filmov Návrat do budúcnosti. Tieto filmy mu dopomohli k postaveniu vodcovského režiséra Hollywoodu.

Zemeckis je známy svojim novátorským použitím trikov, ako hlavne vo filme „Who Framed Roger Rabbit“, ktorý hladko kombinuje živú akciu s tradičnými animáciami a film Forrest Gump, v ktorom umiestnil Toma Hanksa v scénach so známymi historickými osobnosťami, ako je John F. Kennedy. V jednom z jeho posledných projektov z roku 2004 Polárny expres, založenom na detskej knihe Chrisa Van Allsburga využil techniku počítačovej animácie známej ako performance capture, ktorou sú pohyby hercov zachytené digitálne a použité ako základ pre animované postavy.

Zemeckis často pracuje so skladateľom Alanom Silvestrim a spisovateľom Bobom Galom.

Bol ženatý s herečkou Mary Ellen Trainor, s ktorou má syna Alexandera Zemeckisa. V súčasnosti je ženatý s herečkou Leslie Harter Zemeckis.

Vybraná filmografia 
 The Lift (1972), krátkometrážny
 A Field of Honor (1973), krátkometrážny
 I Wanna Hold Your Hand (1978)
 Used Cars (1980)
 Romancing the Stone  (1984)
 Back to the Future (1985)
 Amazing stories (1986), TV seriál, (Go to the Head of Class)
 Who Framed Roger Rabbit (1988)
 Back to the Future Part II  (1989)
 Back to the Future Part III  (1990)
 Two-Fisted Tales (1992), TV film, (segment "Yellow")
 Death Becomes Her (1992), režisér
 Johnny Bago (1993), TV seriál, (Johnny Bago Free at Last)
 Forrest Gump  (1994)
 Tales from the Crypt (1989-1995), TV seriál, (And All Through the House)(1989), (Yellow)(1991), (You, Murderer)(1995)
 Contact (1997)
 The 20th Century: Pursuit of Happiness (1999), TV dokument
 Robert Zemeckis on Smoking, Drinking and Drugging in the 20th Century (1999), dokument
 Pod povrchom (2000) What Lies Beneath
 Cast Away (2000)
 The Polar Express (2004)
 Monster House (2006)
 Beowulf (2007)
 A Christmas Carol (2009)
 Flight (2012)

Externé odkazy 
 Robert Zemeckis v Česko-Slovenskej filmovej databáze
 Academy of Achievement Biography http://www.achievement.org/autodoc/page/zem0bio-1

Zdroj 

Filmoví režiséri USA
Osobnosti USA litovského pôvodu
Osobnosti zo Chicaga
Hollywoodsky chodník slávy
Držitelia Oscara za najlepšiu réžiu
Držitelia ceny Zlatý glóbus za najlepšiu réžiu
Narkondam Dvíp

Narkondam Dvíp (po hindsky) alebo Narcondam Island/Narcondum Island (-po anglicky) je ostrov vulkanického pôvodu ležiaci v Andamanskom mori, patriaci pod správu Indie. Ostrov patrí do súostrovia Andamany, od ktorého je vzdialený asi 130 km smerom na východ. Rozmery Narcondamu sú 3 × 4 km, najvyšší bod je 710 m nad hladinou mora.

Ostrov je v podstate vrchol andezitového stratovulkánu, ktorého základňa leží asi 1 km pod hladinou mora. Vulkán je klasifikovaný ako spiaci, vek poslednej erupcie nie je známy. Zemetrasenie v Indickom oceáne z konca roka 2004 však mohlo viesť k nárastu aktivity - dokladom je práva prof. Chandrasekharama z Indického technologického inštitútu (IIT) z 4. januára 2005 o úniku sopečných plynov z krátera ostrova.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - ostrov Narcondam na Global Volcanism Program 

Ostrovy Andamanských ostrovov
Sopky Indického oceánu
Sopky Indie
Stratovulkány
Vrchy pod 1000 metrov
Léon-Philippe Teisserenc de Bort

Léon-Philippe Teisserenc de Bort (* 5. november 1855 Paríž, Francúzsko - † 2. január 1913, Cannes) bol francúzsky meteorológ.

Životopis 
Stal sa slávnym keď roku 1902 objavil stratosféru a tropopauzu.  Použil po prvý raz balónové sondy a bol prvý kto spoznal oblasť atmosféry. Medzi rokmi 1892 a 1896 bol šéfom Administratívneho centra medzinárodnej meteorológie (úrad francúzskej vlády). Potom ako odstúpil z tohto postu, založil súkromnú meteorologickú stanicu v Trappes blízko Versailles. Viedol tam experimenty s balónovými sondami a bol vôbec prvý kto ich používal.

Referencie

Literatúra 
 Jean Mascart: L’étude de la haute atmosphère et les travaux de Léon Teisserenc de Bort, La Nature, 1913, S. 296-300

Iné projekty

Externé odkazy 
Teisserenc de Bort observatory

Francúzski meteorológovia
Osobnosti z Paríža
Calatrava (sopka)

Calatrava je menšie vulkanické pole nachádzajúce sa v centrálnej časti Španielska neďaleko mesta Ciudad Real. Pole sa rozprestiera na ploche cez  a pozostáva z viac ako 300 troskových kužeľov maarov a lávových dómov prevažne bazaltového zloženia. Vek poslednej aktivity sa datuje na stredný holocén Volcán Columba – 3600 pred Kr. (± 500 rokov). Ešte v 18. storočí boli v oblasti Sierra de Venezuela aktívne fumaroly.

Zoznam vulkanických foriem poľa Calatrava 
 Troskové kužele
 Volcán Columba – 
 Maary
 El Mortero
 Las Maestras
 Vega de Castellanos – 
 Volcán de el Cabezuelo – 
 Volcán las Cuevas –

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – vulkanické pole Calatrava na Global Volcanism Program 

Sopky Španielska
Troskové kužele
Maary
Lávové dómy
Pulau Weh

Pulau Weh (alebo len krátko Weh) je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v Andamanskom mori, asi  od severozápadného okraja ostrova Sumatra. Ostrov patrí pod správu provincie Aceh a v roku 1993 na ňom trvalo žilo 24 700 obyvateľov. Najväčším sídlom (23 654 ľudí) ostrova je Sabang, ktorý je zároveň aj najsevernejším sídlom Indonézie.

Pobrežie ostrova je domovským prostredím pre vzácneho žraloka veľkoústeho, koralové útesy skrývajú veľké množstvá rôznych druhov rýb. Indonézska vláda vyhlásila v roku 1982 plochu  pobrežných vôd a  pobrežia ostrova za prírodnú rezerváciu.

Geologický vývoj 
Ostrov predstavuje zvyšky staršieho vulkanického centra, ktoré bolo v minulosti spojené s pevninou, zničeného erupciou. Vek tejto katastrofy nie je známy. V súčasnosti sú jedinými prejavmi vulkanickej aktivity termálne pramene a fumaroly na severnom okraji ostrova.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu ostrov Pulau Weh na Global Volcanism Program 

Ostrovy Indonézie
Sopky Indonézie
Stratovulkány
Geureudong

Geureudong je masívny stratovulkanický komplex, nachádzajúci sa na severovýchode Sumatry. Je to jeden z najväčších sopečných útvarov v tejto časti ostrova. Sopka leží na starších bridliciach a granitoch a jej vek sa odhaduje na pleistocén. Na južnom a severnom svahu sa nachádzajú termálne pramene.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Geureudong na Global Volcanism Program 

Sopky Indonézie
Stratovulkány
Bur ni Telong

Bur ni Telong je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na severozápade indonézskeho ostrova Sumatra, na južnom okraji masívu Geureudong, asi 4,5 km od jeho krátera. V 19. a 20. storočí bolo zaznamenaných niekoľko menších explozívnych erupcií vulkánu.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Bur ni Telong na Global Volcanism Program 

Sopky Indonézie
Stratovulkány
Kembar

Kembar je neaktívny štítový vulkán, nachádzajúci sa na ostrove Sumatra. Sopka leží na križovatke dvoch zlomových systémov, jej masív je tvorený prevažne andezitmi. Vek poslednej erupcie nie je známy, jediným prejavom aktivity sú viaceré fumaroly a termálne pramene, nachádzajúce sa na viacerých lokalitách na úbočiach sopky.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - štítový vulkán Kembar na Global Volcanism Program 

Sopky Indonézie
Štítové vulkány
František Ziči

Gróf František Ziči (staršie František Zichy, , „Zichy de Zich et Vásonkeö“; * 24. jún 1811 Bratislava† 17. júl 1900, Káloz) bol gróf, krajinský hodnostár a diplomat.

V roku 1848 bol cisárskym zmocnencom Bratislavskej stolice, od roku 1861 županom Novohradskej župy a v rokoch 18741879 vyslancom Rakúsko-Uhorska v Carihrade.

Narodil sa v rodine grófa Františka Serafína Ziči (17741861) a jeho prvej manželky grófky Amálie rod. Esterházy († 1817).

Založil sirotinec na Valónskej ulici v Bratislave a podporoval dobročinné inštitúcie v tomto meste.

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 61 - farnosť Sv. Martina; pokrstený ako Franciscus Seraphinus Joannes Nepomucenus Josephus Zichy

Zdroje 
 Kempelen, Béla; Magyar nemes családok (I-XI. kötet, Bp., 1911-1932)
 Nagy, Iván; Magyarország családai czímerekkel és nemzékrendi táblákkal. I-XII. Pest 1857-1868

Uhorskí diplomati
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Zičiovci
Osobnosti z Bratislavy
Helatoba-Tarutung

Helatoba-Tarutung je geotermálne pole, nachádzajúce sa na severe Sumatry, južne od jazera Toba. Pole je tvorené viacerými fumarolami a termálnymi prameňmi so zvýšeným obsahom sírnych zlúčenín a rozprestiera sa v dĺžke 40 km pozdĺž zlomového systému v smere severozápad-juhovýchod.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - fumarolové pole Helatoba-Tarutung na Global Volcanism Program 

Sopky Indonézie
Sibualbuali

Sibualbuali je menší neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na ostrove Sumatra. Masív vulkánu je tvorený prevažne dacitmi a ryolitmi a je značne erodovaný. Na východnom svahu sopky sa nachádzajú dve fumarolové polia. Vek poslednej erupcie nie je známy.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Sibualbuali na Global Volcanism Program 

Sopky Indonézie
Stratovulkány
Lubukraya

Lubukraya je menší neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na indonézskom ostrove Sumatra neďaleko stratovulkánu Sibualbuali. Masív sopky je tvorený prevažne andezitmi a vek poslednej erupcie sa odhaduje na holocén. Vrchol vulkánu je ukončený rozmerným kráterom a na južnom úpätí sa nachádza masívny lávový dóm.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – stratovulkán Lubukraya na Global Volcanism Program 

Sopky Indonézie
Stratovulkány
Zoznam piesní s textami Tomáša Janovica

Toto je zoznam textárskej tvorby k piesňam, ktoré napísal Tomáš Janovic.

Zoznam 
poz. 
 pieseň - interpret - (h:autor hudby)

(h:/) - doteraz nezistený autor hudby 
 (na doplnenie)

A 
 „Aladinova lampa“ - Helena Vondráčková - (h: Ján Siváček)
 „Album“ - Peter Lipa (M. Svoboda/Tomáš Janovic a Peter Petiška)

B 
 „Buď mojím prílivom“ - Peter Stašák - (h:I.Horváth)

C 
 „Cesta do neba“ - Zora Kolínska - (Peter Smékal/Tomáš Janovic a Milan Lasica)

Č 
 „Čarovná flauta“ - Ivan Krajíček - (Peter Smékal/Milan Lasica a Tomáš Janovic)

D 
 „Dívam sa z okna svojho kupé“ - Marcela Laiferová - (Dežo Ursíny/Milan Lasica a Tomáš Janovic)

H 
 „Hľadám tvoju tvár“ - Karol Duchoň - (h:M.Cejka)
 „Hodvábny príbeh“ - Karol Duchoň - (h:Ali Brezovský)

CH 
 „Chvála humoru“ - Karol Duchoň (h:Igor Bázlik)
 „Chvála humoru“ - Karol Duchoň a Eva Kostolányová - (h:Igor Bázlik)

K 
 „Kamarátka samota“ - Peter Lipa - (Peter Breiner/Tomáš Janovic a Peter Petiška) 
 „Kamenný kvietok“ - Marcela Laiferová a Karol Duchoň - (h:Igor Bázlik)
 „Keby som bol Nór“ - Dežo Ursíny - (h:Juraj Lihosit)

M 
 „Malá nočná hudba“ - Zora Kolínska - (h:Igor Bázlik)
 „Matkina tvár“ - Karol Duchoň - (h:John Lenon)
 „Môj svet“ - Peter Lipa - (h:Emil Viklický)
 „Moje piesne“ - (h:Ali Brezovský)

O 
 „Orfeus a Eurydika“ - Eva Máziková - (h:Ján Siváček)

P 
 „Pamäť“ - Peter Lipa - (h:Pavol Bodnár a Peter Lipa) 
 „Pár chvíľ byť lúkou“ - Petra Černocká - (h:Zdeněk Merta)
 „Podnájomník strach“ - Peter Lipa - (h:Peter Lipa) 
 „Polnočný dážď“ - Marcela Laiferová - (h:Vieroslav Matušík) 
 „Ponáhľaj sa za ozvenou (Never Grow Old)“ - Zora Kolínska - (h:Mladen Franko) 
 „Prvý pohľad“ - Zora Kolínska - (h:Peter Smékal)

S 
 „Schovaj ma v dlani“ - Tatiana Hubinská - (h:Milan Novák)
 „Skús objať dym“ - Zora Kolínska - (Peter Smékal/Milan Lasica a Tomáš Janovic)
 „Snehová kráľovná“ - Marcela Laiferová - (h:Ali Brezovský)
 „Sprav mi jar“ - Marcela Laiferová - (Mario Panas, Klaus Munro, s.t. Tomáš Janovic a Ján Štrasser)
 „S tebou“ - Karol Duchoň - (h:Pavol Zelenay)
 „Stratil som hlavu“ - Peter Stašák - (h:I.Horváth)
 „Svet bez teba“ - Karol Duchoň - (h:F.Schopin)

T 
 „Tieňohra“ - Marcela Laiferová - (h:Ján Melkovič)
 „Traja snehuliaci“ - Michal Dočolomanský, Ivan Krivosudský, Milan Markovič - (h:Ali Brezovský)

V 
 „Verše písané na vodu“ - Zora Kolínska -(h:Peter Smékal)
 „V jedálnom vozni“ - Milan Lasica a Július Satinský a Jaroslav Filip - (Jaroslav Filip/Milan Lasica a Tomáš Janovic))

Z 
 „Záhrada víl“ - Tatiana Hubinská - (John Lennon a Paul McCartney/Tomáš Janovic a Peter Petiška)
 „Zvony pre šťastie“ - Karol Duchoň - (h:Ali Brezovský)

Referencie 

Janovic, Tomáš
Komajota

Komajota je slovenská hudobná skupina, ktorej členovia pochádzajú z Prešova. Vznik kapely sa datuje na jar 2005. V slovenských hitparádach sa so svojím prvým singlom „Ráno v novinách“ z debutového albumu Časopriestor umiestnila na piatom mieste, v susednom Česku na 26. mieste. V roku 2007 skupina získala Slávika a Aurela v kategórii objav roka.

6. októbra 2008 sa na pulty predajní dostal v poradí druhý album s názvom Bludisko. Prvým singlom nasadeným v rádiách bola skladba Mesto v nás, ktorá bola použitá aj v rámci kandidatúry mesta Prešov na titul Európskeho hlavného mesta kultúry 2013. Druhým singlom sa stala pieseň Sedem nocí. Skupina s ňou zaznamenala mimoriadny úspech, keďže vo finále Eurovízie 2009 sa skladba Sedem nocí umiestnila na 11. mieste. V rádiách rotoval aj tretí singel Cez škáry, ktorý sa v októbri 2008 stal nahranejšou skladbou v rádiách.

V období príprav tretieho albumu sa Martin Husovský venoval aj uspávankám, ktoré vyšli na albume pre najmenších v spolupráci so sestrami Koščovými, resp. s Katkou Koščovou a Veronikou Husovskou, jeho manželkou. V novembri roku 2010 skupina Komajota vydala svoj tretí štúdiový album Kolobeh. 

Bubeník Stanislav Čorej sa okrem Komajoty venuje aj sólovému projektu Úzka krajina a hudobnému projektu White Place.

Zostava 
 Martin Husovský – klávesové nástroje, syntetizátory, spev (2005 - súčasnosť)
 Stanislav Čorej – bicie nástroje (2005 - súčasnosť)
 Marek Belanský - basová gitara, spev (2017 - súčasnosť)

Hosťujúci hudobníci

 Juraj Kováč – sólová gitara, doprovodná gitara
 Jany Pastirčák  syntetizátory
Daniel Špiner – klávesové nástroje

Bývalí členovia
 Michal Kráľ – basová gitara (2005 - 2017)

Diskografia

Albumy 
 Časopriestor – Universal Music, CD (2007)
 Bludisko – Universal Music, CD (2008)
 Kolobeh – Universal Music, CD (2010)
 Druhé Slnko – Komajota s.r.o., CD (2015)
 Priame prenosy – Komajota s.r.o., CD (2016)
 Potrubis – Komajota s.r.o., USB (2018)

Single  
 2011 „Žiarovka“
 2013 „Most“
 2013 „Dve muchy“
 2014 „Január“
 2014 „Do tla“
 2014 „Everybody dies alone“ 
 2014 „Schody“
 2014 „Krížové pravidlo“
 2015 „Dym“
 2016 „Druhé slnko“
 2017 „Nikam“
2018 „Laura"
2019 „Iba"
2021 „Poštové holuby"

Ocenenia  
 Aurel Album roka 2007
 Aurel Objav roka 2007
 Slavik Objav roka 2007

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky skupiny

 
Slovenské poprockové hudobné skupiny
Slovenské popové hudobné skupiny
Slovenské rockové hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 2005
Adolf Dux

Adolf Dux (* 25. október 1822, Bratislava – † 29. november 1881, Budapešť) bol spisovateľ, prekladateľ a publicista židovského pôvodu. Stredoškolské a vysokoškolské štúdium absolvoval väčšinou v Bratislave, v rokoch 18471849 prispieval do novín Pressburger Zeitung. V rokoch 18491852 žil vo Viedni, kde získal titul doktor filozofie. V roku 1852 sa vrátil do Bratislavy, tu pôsobil ako profesor mestskej reálky a spolupracoval s Pressburger Zeitung. Patril medzi najplodnejších a najtalentovanejších spisovateľov v Uhorsku. Okrem mnohých vlastných diel prekladal Petőfiho, Jókaia, Aranya, Katonu, Eötvösa, Gyulaia a iných.

Narodenia v 1822
Úmrtia v 1881
Osobnosti z Bratislavy
Osobnosti židovského pôvodu
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí prekladatelia
Slovenskí publicisti
Posledných 24 hodín

Posledných 24 hodín (Final 24) je kanadský dokumentárny seriál vysielaný televíziami Discovery Channel, Global Television Network v Kanade a A&E Biography v USA. Skúma posledných 24 hodín života známych osôb. Príbehy sú rozprávané Daveom McRaeom.

Epizódy

Externé odkazy 
 Posledných 24 hodín na biography.com 
 Posledných 24 hodín na discoverychannel.com 

Kanadské dokumentárne seriály
Televízne seriály z roku 2006
Dingle

Dingle môže označovať:

geografický objekt:
mesto v Írsku, pozri Dingle (mesto v Írsku)
polostrov v Írsku, pozri Dingle (polostrov)
záliv v Írsku, pozri Dingle Bay
zátoka v Írsku, pozri Dingle Harbour
mesto vo Švédsku, pozri Dingle (mesto vo Švédsku)
mesto v Spojených štátoch amerických, pozri Dingle (mesto v USA)
dištrikt mesta Liverpool v Anglicku, pozri Dingle (Liverpool)
prírodná rezervácia vo Walese, pozri The Dingle (Anglesey)

ľudí:
Herbert Dingle, anglický astrofyzik
Johnny Dingle, americký futbalista
Dingle Mackintosh Foot, britský politik a právnik
Nemecký špic trpasličí

Nemecký špic trpasličí alebo Pomerianský špic (Pomeranian) je variant nemeckého špica. Plemeno pochádza z oblasti Pomoranska v západnej Európe medzi dnešným východným Nemeckom a severným Poľskom.

Vzhľad 
S priemernou hmotnosťou 1.4 - 3.2 kg je podľa štandardov AKC trpasličí špic najmenším zo severných plemien. Avšak môžu sa vyskytnúť jedince vážiace až 15 kg, takže trpasličia veľkosť nie je pri tomto plemene garantovaná. 

Hlava trpasličieho špica má klinovitý tvar, ktorý mu dodáva mierne líščí vzhľad. Uši sú malé a vysoko položené. Chvost je charakteristický pre toto plemeno, mal by byť zahnutý ponad chrbát, hladký a zdvihnutý. Po narodení chvost nie je rozprestretý a môže trvať niekoľko mesiacov, kým dorastie ponad chrbát a srsť sa rozprestrie. Pod srsťou je trpasličí špic malý ale svalnatý pes, vzhľadom podobný plemenu Čivava. Po kúpaní sa mokrý trpasličí špic dá ľahko pomýliť s čivavou.

Srsť a farba 
Trpasličí špic má srsť zloženú z dvoch druhov: podsady a krycej srsti. Prvá je mäkká, hustá a páperovitá, druhá je dlhá, rovná a drsná. Podsada sa vymieňa u psov raz do roka a u súk počas hárania, po vrhu a počas stresového obdobia. 

Farba srsti u tohto plemena kolíše. Podľa AKC je trinásť štandardných farebných kombinácií tohto plemena: čierna, čierno-hnedá, modrá, modro-hnedá, čokoládová, čokoládovo-hnedá, krémová, krémovo-sobolia, oranžová, oranžovo-sobolia, červená, červeno-sobolia a sobolia. AKC tiež rozlišuje päť alternatívnych farieb: bobria, strakatá, čokoládovo-sobolia, biela a vlko-sobolia. Stopy jednej alebo viacerých farieb na bielej podsade sa označujú ako rôznofarebnosť.

Iné projekty 
 

Špice a pôvodné plemená
Plemená psov z Nemecka

lv:Spitz
lt:Vokiečių špicas
de:Kleinspitz
Ďumbier lekársky

Ďumbier lekársky (zastarano ďumbier pravý, zázvor pravý; lat. Zingiber officinale) je rastlina z čeľade ďumbierovité (Zingiberaceae).

Pochádza z juhovýchodnej Ázie ako väčšina ďumbierovitých. Podzemok, ktorý sa používa ako korenina a liečivka sa nazýva takisto ďumbier.

Iné projekty 

Ďumbierovité
Liečivé rastliny
Kyjovský prales

Kyjovský prales, v minulosti nazývaný Vihorlatský prales, je národná prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza vo Vihorlatských vrchoch v strede vojenského obvodu Valaškovce na Slovensku. Patrí pod správu CHKO Východné Karpaty. Rozprestiera sa na severovýchodnom svahu vrchu Kyjov.

Bola vyhlásená v roku 1974, kedy mala rozlohu okolo 50 hektárov. V roku 2007 bol však prales mnohonásobne rozšírený aj vďaka aktivite Lesoochranárskeho zoskupenia VLK a v súčasnosti tak má rozlohu 400 hektárov (). V pralese sa nachádzajú predovšetkým listnaté stromy ako buk a pod.

Kyjovský prales bol aj kandidátom na zápis do Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Karpatské pralesy.

Územie s rozlohou  na rovnakom mieste a s rovnakým názvom patrí medzi lokality európskeho významu sústavy Natura 2000.

Prevládajúcou drevinou vo vrcholovej časti Kyjova, ktorá ma kamenitý charakter je jaseň štíhly, ktorý tu dosahuje mohutné rozmery. Najhrubší nameraný obvod kmeňa jaseňa dosiahol . Z ďalších drevín sa tu vyskytuje buk, javor horský, brest horský a javor mliečny. Južné svahy Kyjova sú strmšie ako severné, majú prevažne kamenitý, miestami až sutinový charakter. Nachádza sa tu zachovalý bukový les s prímesou jaseňa štíhleho, javora a bresta horského, ktoré sa presadzujú najmä v kamenitých častiach, kde je oslabená konkurenčná schopnosť buka. Pri javore horskom bol najhrubší nameraný obvod kmeňa .

Galéria 
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.

Referencie

Pozri aj 
 Kyjov
 Vihorlatské vrchy
 Vihorlatský prales
 Chránená krajinná oblasť Vihorlat

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 Poloha na turistickej/cykloturistickej mape
 Turistická mapa Karpatská turistická cesta, časť 1 (Aurius, 2013), časť 2 (v súborovom formáte PDF)

Národné prírodné rezervácie v Prešovskom kraji
Územia európskeho významu na Slovensku
Chránená krajinná oblasť Východné Karpaty
Chránené územia v okrese Humenné
Pavol Farkaš

Pavol Farkaš (* 27. marec 1985, Vráble) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub FC Nitra. Na drese nosí číslo 26 a hráva ako stredový obranca.

Farkaš odštartoval svoju futbalovú kariéru v Nitre, odkiaľ sa v roku 2007 presunul do Petržalky. Po jednej sezóne v klube prestúpil do Vaslui. V roku 2012 odišiel do talianskeho Chieva Verona, odkiaľ v sezóne 2013/14 hosťoval v Ternane. Hral aj za Gabalu, Xanthi a AEL. V roku 2018 sa vrátil do Nitry a v sezóne 2019/20 je jej kapitánom.

Externé odkazy 

 Profil hráča na oficiálnej stránke klubu FC Nitra
 Profil hráča na oficiálnej stránke slovenskej Fortuna ligy
 Profil hráča na stránke Futbalnet
 Profil hráča na stránke Transfermarkt
 Profil hráča na stránke Soccerway

Zdroj 

Slovenskí futbalisti
Futbaloví obrancovia
Hráči FC Petržalka 1898
Hráči Chievo Verona
Hráči FC Nitra
Osobnosti z Vrábeľ
Talang

Talang je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v západnej časti ostrova Sumatra, asi 20 km juhovýchodne od mesta Padang. Zaujímavosťou sopky je to, že nemá vrcholový kráter, všetky erupcie sa odohrávali z trhlín na severovýchodnom úbočí. Na svahu sopky sa nachádzajú aj dve jazierka, väčšie z nich má rozmery 1 × 2 km. V 19. storočí bolo zaznamenaných niekoľko menších erupcií, sopka sa neskôr ozvala aj v roku 1963 a naposledy v rokoch 2001, 2005, 2006 a 2007.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Talang na Global Volcanism Program 

Sopky Indonézie
Stratovulkány
Aktívne sopky
Kostihoj hľuznatý

Kostihoj hľuznatý (lat. Symphytum tuberosum) je liečivá rastlina z čeľade borákovité (Boraginaceae).

Iné projekty 
 

Borákovité
Liečivé rastliny
Flóra na Slovensku
Tiberius Coruncanius

Tiberius Coruncanius († 241 pred Kr.) bol rímsky politik a vojenský veliteľ počas vojny s Pyrrhom. Ako prvý plebejec dosiahol úrad najvyššieho kňaza (Pontifex Maximus). Preslávil sa ako právnik a učiteľ práva.

Životopis 
Coruncianius údajne pochádzal z Tuscula. Roku 280 pred Kr. bol zvolený spolu s Publiom Valeriom Laevinom za konzula a viedol rímsky útok proti etruským mestám v Etrúrii. Po porážke Laeviniových légii gréckym kráľom Pyrrhom v bitke pri Herakleie bol Coruncanius odvolaný do Ríma, aby ho bránil pred možným útokom epirského kráľa.

V roku 254 alebo 253 pred Kr. bol Coruncianius zvolený za pontifika (tento úrad bol doživotný, teda v ňom zotrval až do roku 241 pred Kr.). V tejto funkcii mal na starosti mnohé právne procedúry, ako uzatváranie sobášov, adopciu a vykonávanie závetov, s čím súvisela jeho právnická kariéra.

Kariéra právnika 
Coruncianius bol údajne prvý Riman, ktorý sa právnej činnosti nevenoval len z titulu svojho kňazského úradu, ale aj ako verejný činiteľ. Umožňoval tak svojim žiakom ako širokej verejnosti, aby sa zúčastňovali na jeho právnych jednaniach, uskutočňovaných pravdepodobne na verejnom priestranstve pred Kolégiom pontifikov (Collegium Pontificum). Ako prvý zaviedol v Ríme kategóriu osôb, ktoré boli zbehlé v práve a slúžili ako právni poradcovia pre verejnosť (iurisprudentes). Po jeho smrti bolo právne poradenstvo podchytené aj predpismi a k jeho potrebe začali byť vydávané právne príručky. Sám žiadne dielo nenapísal.

Pre Rimanov bol Coruncianius prvý skutočný učiteľ práva. Do histórie vstúpil svojimi rozsiahlymi znalosťami a veľkou výrečnosťou.

Literatúra 
 

Úmrtia v 3. storočí pred Kr.
Právnici starovekého Ríma
Rímski konzuli
Úbytok ľadu v Arktíde

Pod úbytkom ľadu v Arktíde rozumieme v posledných rokoch zaznamenané zmenšovanie objemu ľadu v Severnom ľadovom oceáne a pozorované roztápanie Grónskeho ľadovca. Počítačové modely ukazujú, že úbytok ľadu v Arktíde bude pokračovať aj v budúcnosti, zatiaľ však nie je isté kedy bude Severný ľadový oceán v lete úplne bez ľadu. Bežne akceptované je rozmedzie rokov 2040 až 2100, ale podľa niektorých štúdií z roku 2008 mohlo nastať už toho leta. Severný ľadový oceán bol úplne bez ľadu naposledy pred viac ako 700 tisíc rokmi. Predmetom štúdia sú možné príčiny a dôsledky ako napríklad nezvyklé smerovanie vetrov, zvyšovanie teploty v Arktíde alebo zmeny morských prúdov.

Podľa IPCC bolo otepľovanie v Arktíde oveľa výraznejšie ako v iných častiach sveta. Zmenšovanie ľadovej prikrývky má ale za následok, že do vesmíru sa odrazí menej slnečného svetla, čím sa opäť zvyšuje teplota a urýchľuje sa roztápanie ľadu. 

Grónsky ľadovec viaže také množstvo vody, ktoré by zdvihlo hladinu svetového oceánu o 7 metrov. Podľa počítačových modelov by v 21. storočí mohla hladina stúpnuť o 5 cm len vďaka roztápaniu grónskeho ľadovca. Predpokladá sa, že do konca storočia sa Grónsko oteplí natoľko, že sa ľadovec za 1000 rokov úplne roztopí.

V lete roku 2007 bola ľadová pokrývka rekordne malá, ale v zime sa obnovila a na prelome rokov 2007/2008 bola blízko normálu. Avšak merania ukázali, že celoročný (večný) ľad bol tenší ako predošlú zimu.

Referencie 

Arktída
Ekologické katastrofy
Vladimir Vladimirovič Vasiutin

Vladimir Vladimirovič Vasiutin (; ; * 8. marec 1952, Charkov – † 19. júl 2002, Moskva) bol sovietsky kozmonaut zo Saľutu 7 a Sojuzu T-14.

Život

Mladosť a výcvik 
Po ukončení základnej školy začal študovať na Charkovskom vyššom leteckom učilišti. Tam sa naučil lietať a neskôr sa sám stal učiteľom lietania nováčikov. V roku 1976 bol prijatý do tímu kozmonautov. Bol členom štyroch rezervných posádok, na piaty pokus sa už do vesmíru dostal.

Lety do vesmíru 
Do vesmíru sa dostal iba raz, na palube Sojuzu T-14 ako jeho veliteľ na jeseň roku 1985. Stal sa 182 kozmonautom Zeme. Na Sojuze, ktorý odštartoval z kozmodrómu Bajkonur, spolu s ním leteli  Georgij Grečko a Alexandr Volkov. Pripojili sa k orbitálnej stanici Saľut 7, kde sa stali jeho piatou základnou posádkou. V polovici novembra však vážne ochorel (bolesti brucha) a tak sa posádka musela predčasne vrátiť na Zem. Pplk. Vasiutin ihneď putoval do nemocnice v Moskve a skoro sa uzdravil. Mal za sebou 64 dní vo vesmíre. 

 Sojuz T-14 , Saľut 7 (17. september 1985 – 21. november 1985)

Po lete 
Ako všetci kozmonauti hneď po prílete a uzdravení obdržal v Kremli sovietske vyznamenanie. Zo zdravotných dôvodov od oddielu vo februári 1986 odišiel. Zamestnaný bol potom vo VVA (Vojenno-Vozdušnaja Akademia A. Gagarina). Zomrel v päťdesiatich rokoch na rakovinu.

Zdroje

Literatúra

Externé odkazy 
 Biografia v Malej encyklopédii kozmonautiky 
 Biografia na stránkach Space40  

Narodenia v 1952
Úmrtia v 2002
Sovietski kozmonauti
Ukrajinskí kozmonauti
Sovietski letci
Ukrajinskí letci
Nositelia Radu Lenina
Kozma a Damián

Svätí Kozma a Damián boli bratia (udajne dvojčatá) žijúci v 3. storočí, mučeníci. Pochádzali z Arábie a pôsobili ako nezištní lekári v Sýrii. Boli popravení okolo roku 305. Sú patrónmi lekárov, chirurgov a niektorých ďalších profesií. Ich sviatok sa v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi svätí 1. novembra a tiež 1. júla, v rímskokatolíckej cirkvi 26. septembra.

Literatúra 
 "Kozma a Damián, nezištní lekári a divotvorcovia : 1. november, 1. júl." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 60-62. ISBN 80-967341-1-3
 "Dňa 1. júla : Svätí čudotvorci a bezsrebrennici Kozma a Damián." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 377. ISBN 80-7165-381-0

Iné projekty

Pozri aj 
 Chrám svätých Kozmu a Damiána
 Kostol svätých Kozmu a Damiána

Externé odkazy 
 Vyobrazenie sv. Kozmu a Damiána
 Opátstvo sv. Kozmy a Damiána v Ludaniciach
 Obnova kostola v Sedliackej Dubovej
 Gréckokatolícky chrám sv. Kozmy a Damiána v Prahe

Svätci
Chrám svätých Kozmu a Damiána

Chrám svätých Kozmu a Damiána môže byť:

na Slovensku:

 gréckokatolícky chrám
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Cernina)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Čičava)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Cigeľka)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Fulianka)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Kolbovce)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Lukov)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Malý Lipník)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Nižná Polianka)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Okrúhle)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Petkovce)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Prituľany)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Renčišov)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Soboš)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Staškovce)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Vislanka)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Vyšná Jedľová)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Vyšný Komárnik)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Vyšný Mirošov)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Vyšný Tvarožec)

 pravoslávny chrám
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Kružlová)
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Vyšný Mirošov)

v Česku:
 Chrám svätých Kozmu a Damiána (Praha)

Pozri aj 
 Kostol svätých Kozmu a Damiána
Chrám svätých Kozmu a Damiána (Cigeľka)

Chrám svätých Kozmu a Damiána je gréckokatolícky chrám v rusínskej obci Cigeľka (okres Bardejov), ktorý sa nachádza na západnej strane hlavnej cesty cez Cigeľku, približne v strede obce pri kultúrnom stredisku. Obklopuje ho cintorín.

História 
Chrám bol postavený v roku 1816 na mieste staršej drevenej stavby. Pri výstavbe boli najprv vybudované obvodové múry okolo dreveného chrámu, potom bola položená strecha a až potom veriaci rozobrali drevený chrám, v ktorom sa počas výstavby nerušene konali bohoslužby. Chrám bol vysvätený 17. novembra 1816 dekanom Jánom Závadským.

V chráme slúžil svoju primičnú svätú liturgiu neskorší prešovský biskup Pavol Peter Gojdič. Jeho narodenie v obci a primičnú omšu pripomína pamätná tabuľa osadená na múre kostola.

Až do roku 2004 išlo o farský chrám, aj keď v niektorých obdobiach nebol ustanovený farár a duchovnú správu vykonával administrátor excurrendo (napríklad v roku 2000 z Kurova). V roku 2004 bola farnosť v Cigeľke zrušená a obec sa stala filiákou farnosti v Kurove a od roku 2008 farnosti v Petrovej.

Duchovní správcovia farnosti 
 Ján Dudrovič (1781 až 1805)
 Peter Rojkovič (1807 až december 1812)
 Gervar Smoligovič (január 1813 až január 1829, ako farár od júna 1829)
 Ondrej Kovalický (február 1829 až marec 1842)
 Michal Smoligovič (jún 1842 až august 1873, ako farár od apríla 1843)
 Ján Čorňák (máj 1874 až september 1874, administrátor)
 Peter Karafanda (október 1874 až november 1887)
 Anton Kerekeš (január 1888 až 1890, najprv ako administrátor)
 Štefan Gojdič (august 1890 až 1929, najprv ako administrátor), otec biskupa-mučeníka Pavla Gojdiča
 Július Vislocký (1929 až 1947)
 Teodor Sedlák (1947 až 1950)
 Michal Čižmár (1968 až 1986)
 Michal Drahňovský (1968 až 1986, administrátor)

Referencie

Externé odkazy 
 Farnosti gréckokatolíckeho protopresbyterátu Bardejov

Cigeľka (obec)
Cigeľka
Cigeľka
Cigeľka
Alexej Alexejevič Brusilov

Alexej Alexejevič Brusilov (* 31. august 1853, Tbilisi, Gruzínsko – † 17. marec 1926, Moskva, Sovietsky zväz) bol významný ruský a sovietsky generál a vojvodca. Vyznamenal sa najmä počas prvej svetovej vojny, keď viedol úspešnú tzv. Brusilovovu ofenzívu.

Život 
Alexej sa narodil 31. augusta 1853 v gruzínskom Tbilisi. Službu dôstojníka v cárskej armáde vykonával na Kaukaze a aktívne sa zúčastnil rusko-tureckej vojny v rokoch 18781879. Po istú dobu bol profesorom jazdeckej taktiky. V rokoch 19021906 bol veliteľom jazdeckej školy. Vo vojenskej kariére bol aj úspešným veliteľom gardovej jazdeckej divízie a taktiež aj armádneho zboru.

Po začiatku 1. svetovej vojny bol vymenovaný do funkcie veliteľa 8. armády. Na jeseň 1914 jeho vojská prenikli a obsadili východnú Halič a vstúpili do predhoria Karpát. Taktiež prenikli aj na severovýchodné územie dnešného Slovenska od Medzilaboriec skoro až po Starú Ľubovňu, do hĺbky 15-20 km, niekde aj viac. Na území Svidníckeho okresu sú vojenské cintoríny, na ktorých sú pochovaní príslušníci 8. ruskej armády: Bodružal, Hunkovce, Hutka, Ladomirová, Krajná Poľana, Mlynárovce, Svidník a v ďalších obciach. 

Po ústupe (1915) z Karpát bol 1916 vymenovaný za veliteľa Juhozápadného frontu, v lete 1916 začal ofenzíva, ktorá dostala pomenovanie podľa jej hlavného veliteľa (Brusilovova ofenzíva – útok ruských vojsk na východnom fronte 1916, keď jeho vojská postúpili od Pripiatskych močarísk až k rumunským hraniciam. Útočil proti 4. rakúsko-uhorskej armáde, do ktorej boli začlenení aj vojaci pochádzajúci z územia dnešného Slovenska. Brusilovovej armáde sa podarilo prelomiť front v šírke skoro 50 km. Rakúsko–Uhorska armáda stratila za tri dni skoro 200 000 mužov.

Po februárovej revolúcii 1917, za Kerenského vlády bol určitú dobu hlavným veliteľom ruských vojsk. Po revolúcii presadzoval tzv. kerenského ofenzívu, ktorá však zlyhala. Neskôr ho vystriedal jeho zástupca generál Kornilov. Bol odporcom boľševikov a presadzoval preventívny zákrok proti ich vzrastajúcej moci. Napokon však bol lojálny k výsledkom októbrovej revolúcie a preto ho Leninova vláda ponechala vo funkcii. Od roku 1920 bol vo vysokých veliteľských funkciách v Červenej armáde. V rokoch 19231926 vykonával funkciu inšpektora vojenského jazdectva. Je autorom memoárov „Moje spomienky“ (Moi vospominanija). Kniha vyšla až po jeho smrti v roku 1929.

Iné projekty 

Ruské vojenské osobnosti
Sovietske vojenské osobnosti
Ruské osobnosti prvej svetovej vojny
Ruskí generáli
Osobnosti z Tbilisi
Kliešťová encefalitída

Kliešťová encefalitída je infekčné vírusové ochorenie napádajúce mozog a mozgové blany pacienta. Neskôr nastupuje druhá vlna príznakov, ktorá už je teda komplikovanejšia a prejavuje sa najmä príznakmi zápalu centrálnej nervovej sústavy. Sú to najmä vysoké teploty 40 - 41 stupňov, zvracanie či bolesti hlavy. Prenos pôvodcov zo skupiny Flaviridae sa uskutočňuje kliešťami alebo alimentárnou cestou.
Na Slovensku je známy prípad z Rožňavy (1951)
, kedy ochorelo na kliešťovú encefalitídu po konzumácii nepasterizovaného mlieka od infikovaných kôz vyše 500 ľudí; tzv. Rožňavská epidémia kliešťovej encefalitídy
.
Podľa Úradu verejného zdravotníctva SR výskyt tohto ochorenia na Slovensku od roku 1985 do 2008 vzrastal (pozri nasledovnú tabuľku(2)):

Referencie

Externé odkazy 
  Rožňavská epidémia kliešťovej encefalitídy (RNDr. Viktória Majláthová; majlat@saske.sk)
  Výskyt kliešťovej encefalitídy na Slovensku v rokoch 1985-2008 (www.uvzsr.sk)
  Článok: Helena Libíková- Spoluzakladateľka virológie na Slovensku (RNDr. Ľudmila Ďuranová; ludmila.duranova@snk.sk)
  Článok: Kliešťová encefalitída na Slovensku (MUDr. Eva Máderová, CSc.; maderova@uvzsr.sk)
  Prírodné ohniská kliešťovej encefalitídy na Slovensku (www.uvzsr.sk)

Vírusové choroby
A84 Vírusová encefalitída prenášaná kliešťami
Ľudovít Okánik

ThDr. Ľudovít Leopold Okánik (* 15. august 1869, Skalica – † 21. marec 1944, Bratislava, pochovaný v Skalici) bol slovenský politik, cirkevný hodnostár, signatár Martinskej deklarácie.

Narodil sa ako prvorodené dieťa mokrohájskeho notára Františka Okánika a Márie, rod. Franczen, v Skalici č. p. 270. Druhé krstné meno Leopold dostal po svojom krstnom otcovi – koválovskom farárovi Leopoldovi Hrachovskom. Základnú školu absolvoval v rodisku. Študoval na gymnáziu v Skalici a Ostrihome. Teológiu vyštudoval v Ostrihome a na univerzite v Budapešti. 21. decembra 1891 bol vysvätený za kňaza. V rokoch 18901892 a 18951896 pôsobil ako učiteľ na učiteľskom ústave v Ostrihome, kde vyučoval nemčinu. Po vysvätení pôsobil ako chórový kaplán ostrihomskej kapituly. V roku 1899 sa vrátil do Skalice, kde sa stal farárom.

V Skalici začal spolupracovať s Pavlom Blahom. Podieľal sa na zakladaní slovenských kruhov, úverových spolkov, potravných družstiev. Venoval sa cirkevnej náboženskej publicistike. V roku 1910 sa neúspešne pokúšal kandidovať do Uhorského snemu.

Počas prvej svetovej vojny udržiaval styky s českou Maffiou. Na jar roku 1918 patril medzi iniciátorov vytvorenia Slovenskej národnej rady. 30. októbra 1918 sa zúčastnil zhromaždenia v Martine, kde podpísal Martinskú deklaráciu.

Bol členom Revolučného národného zhromaždenia od novembra 1918 do januára 1919, keď prevzal úrad nitrianskeho župana. V tejto funkcii pôsobil do roku 1920. Od roku 1921 bol kanonikom a apoštolským protonotárom v Bratislave. V rokoch 19231929 sa ako primátor Bratislavy zaslúžil o rýchly rozvoj mesta. V roku 1923 sa podieľal na založení Mestskej sporiteľne v Bratislave, ktorej bola 24. júla 1923 vydaná koncesia. V roku 1925 bol zvolený za senátora do Národného zhromaždenia za agrárnu stranu, ale v máji 1926 sa mandátu vzdal. Od roku 1930 pôsobil ako farár farnosti sv. Martina v Bratislave. Za druhej svetovej vojny sa stiahol z verejného života.

Bol spoluzakladateľom časopisu Pokrok (1903), Slovenských ľudových novín (1919) a Katolíckych novín (1940). Vydal štúdiu z kanonického práva. Bol autorom príležitostných dramatických hier s náboženskými motívmi (Narodenie Pána, 1900; Víťazstvo Mesiáša, 1901; Príchod Spasiteľa, 1902; Štedrý večer, 1903; Mária zvíťazila, 1919) či s dôrazom na národné uvedomenie (Dedinský kovár, 1907). V prozaickom diele Povesti hradu nitrianskeho (Skalica 1921) podal v zjednodušenej náučnej podobe svoje predstavy o historických udalostiach a osobnostiach z obdobia Veľkej Moravy.

Referencie

Literatúra 
 Politická elita meziválečného Československa 1918 – 1938. Kdo byl kdo. (Ed. F. Kolář a kol.) (Praha, Pražská edice, 1998) ISBN 8090150985

Externé zdroje 
 Záznam o pokrstení v matrike farnosti Skalica
 ThDr. Ľudovít Okánik – nitriansky župan

Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Slovenskí politici
Signatári Martinskej deklarácie
Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Primátori Bratislavy
Osobnosti zo Skalice
Elektronické peniaze

Elektronické peniaze (iné názvy: e-peniaze, elektronická hotovosť, elektronická mena, digitálne peniaze, digitálna hotovosť, digitálna mena) sú peniaze, ktoré sa vymieňajú výhradne elektronicky. Využívajú sa hlavne pri používaní počítačových sieti, internetu. Elektronický prevod peňazí (EFT), kreditné či debetné karty sú príkladom elektronických peňazí.

Technicky sú elektronické peniaze reprezentáciou, alebo systémom debetov a kreditov, používaných najmä na výmenu hodnoty s iným systémom alebo samotným systémom, na ktorom sa nachádzajú. 

Niektoré súkromné organizácie, ako napríklad Americká armáda, používajú svoju vlastnú súkromnú menu nazývanú Eagle Cash. Súkromná mena môže byť na zvýšenie bezpečnosti krytá zlatom, potom hovoríme o zlatých elektronických peniazoch. Systém elektronických peňazí môže byť úplne krytý zlatom, čiastočne krytý alebo vôbec nemusí byť krytý zlatom. 

Veľa systémov predáva elektronické peniaze priamo svojim koncovým používateľom ako napríklad PayPal, Payza a Web Money, ale niektoré, ako napríklad FoxPay, na to využívajú výlučne tretie strany nazývané digital currency exchangers. Digital currency exchangers sú nezávislí obchodníci, ktorí obchodujú na trhoch a vymieňajú elektronické peniaze za nekryté peniaze (teda peniaze, ktoré majú hodnotu na základe prísľubu vlády alebo si ich vláda vyžaduje napr. pri platení daní).

So vznikom elektronických peňazí sa otvorilo veľa nových možností ako napríklad Ripple monetary system. Je to projekt, ktorý vyvíja distribuovaný systém elektronických peňazí, ktorý bude nezávislý od lokálnej meny. Vynorilo sa aj veľké množstvo otázok napríklad so zabezpečením proti krádeži, inflácií a podobne.

Externé odkazy 
 FoxPay
 Pay Pal
 Payza
 Web Money

Platobné systémy
Čierťaž

Čierťaž môže byť:
 hraničná čiara, pozri hranica
geomorfologický podcelok Veporských vrchov, pozri Čierťaž (geomorfologický podcelok)

osada:
obce Oščadnica, pozri Čierťaž (Oščadnica)
obce Senohrad, pozri Čierťaž (Senohrad)

potok:
prítok Lehotského potoka v povodí Muráňa, pozri Čierťaž (prítok Lehotského potoka)
prítok Zázrivky v povodí Oravy, pozri Čierťaž (prítok Zázrivky)

vrch:
v Bukovských vrchoch (), pozri Čierťaž (vrch v Bukovských vrchoch)
vo Veporských vrchoch (nad Lomom nad Rimavicou; ), pozri Čierťaž ()
vo Veporských vrchoch (nad Nemeckou; ), pozri Čierťaž ()
v Malej Fatre, pozri Čierťaž ()
v Malej Fatre, pozri Čierťaž ()
v Spišskej Magure (), pozri Čierťaž (vrch v Spišskej Magure)