joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Martin Babjak

Martin Babjak (* 15. september 1960 Banská Bystrica) je operný spevák (barytón) a moderátor.

Jeho otec bol slovenský barytónista Štefan Babjak, brat Štefan Babjak je operný spevák a primáš a spevák ľudovej hudby - Ľudová hudba Štefana Babjaka, brat Ján Babjak je tenorista  a sestra Terézia Kružliaková (Terézia Babjaková-Kružliaková) je mezzosopranistka.

Životopis 
Otec aj matka boli členmi v Opere Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici, otec Štefan Babjak bol sólistom a matka Terézia spievala v zbore. Pochádza z piatich súrodencov: Martin, Štefan (o šesť rokov mladší), Ján, Anna a Terézia (narodila sa keď mal Martin osemnásť rokov) . Základnú školu navštevoval v Banskej Bystrici. 

V roku 1976 - 1980 študoval na Strednej priemyselnej škole dopravnej vo Zvolene. Absolvoval štúdium na Konzervatóriu v Bratislave v triede profesorky Idy Černeckej v roku 1980 - 1985. Absolvoval 4-mesačný študijný pobyt v speváckej škole Centro di perfezionamento cantanti pri Milánskej La Scale v Miláne v roku 1985. Medzi rokmi 1987 - 1989 pôsobil ako operný spevák v opere Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Od roku 1989 o roku 2006 bol sólista Opery SND v Bratislave . V STV moderoval hudobnú reláciu o klasickej hudbe s názvom Clippato.

Rodina 
S manželkou má dve dcéry, Simonu a Andreu.

Ocenenie 
 prvá cena na speváckej súťaži slov. konzervatórií, (Žilina, 1984).
 druhá cena na celoštátnej speváckej súťaži Mikuláša Schneidra-Trnavského (1988).
 Laureát svetovej speváckej súťaže Luciana Pavarottiho vo Philadelphii (USA, 1992) .
 víťaz 27. ročníka medzinárodnej speváckej súťaže Totti dal Monte, za postavu Escamilla (Taliansko, 1995) .
 čestným občanom Muránskej Dlhej Lúky (Muránska Dlhá Lúka, 2013)

Tvorba

Vystúpenia 
Hosťovanie v zahraničí:
Česko, Rakúsko, Nemecko, Taliansko, USA, Švajčiarsko, Španielsko, Francúzsko, Egypt, Kanada, Japonsko

Repertoár 
Významné operné postavy:
 Almaviva (Wolfgang Amadeus Mozart: Figarova svadba)
 Figaro (Gioacchino Rossini: Barbier zo Sevilly)
 Amonasro (Giuseppe Verdi: Aida)
 Notthingham (Gaetano Donizetti: Roberto Devereux)
 Marcel (Giacomo Puccini: Bohéma)
 Onegin (Piotr Iľjič Čajkovskij: Eugen Onegin)
 Valentín (Charles Gounod: Faust)
 Jago (Giuseppe Verdi: Otello)
 Posa (Giuseppe Verdi: Don Carlos)
 Alfonzo (Gaetano Donizetti: Favoritka)
 Scarpia (Giacomo Puccini: Tosca)
 Wolfram (Richard Wagner: Tannhäuser)
 Escamillo (Georges Bizet: Carmen)  

 Valentín (Charles Gounod: Faust a Markétka)
 Golaud (Arnold Schönberg: Pelléas a Mélisanda)
 Mojmír (Eugen Suchoň: Svätopluk)

Diskografia

Moderovanie 
 Clippato, televízna relácia, STV, relácia bola zameraná na klasickú hudbu a všetko okolo nej

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka - martinbabjak.sk 
 SND - Slovenské národné divadlo 
 Martin Babjak - Hudobné centrum.sk
 Martin Babjak - Osobnosti.sk
 

 
Slovenskí speváci
Slovenskí operní speváci
Barytonisti
Členovia Štátnej opery
Členovia Opery Slovenského národného divadla
Slovenskí televízni moderátori
Osobnosti z Banskej Bystrice
Absolventi konzervatórií na Slovensku
Juraj Babka

Juraj Babka (* 17. november 1868 Háj – † 14. máj 1942, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník, včelár.

Pseudonym: J.B.Hýbel, Lambda, Palaeulogus, Vlastimila Otočková, Anna Španková, Hermuškin.

Jeho otec bol Juraj Babka a matka Veronika rod. Boďová.

Životopis 
Po skončení meštianskej školy v Martine študoval na učiteľskom ústave v Kláštore pod Znievom, kde získal učiteľský diplom. Pôsobil na rôznych miestach ako učiteľ, v Banskej Bystrici ako školský inšpektor. Vydával a redigoval časopisy Obzor, Slovenský včelár a Včelár začiatočník. Prispieval do rôznych časopisov, neskôr hlavný spolupracovník pedagogických časopisov. Funkcionár a člen spolkov, predseda Včelárskeho spolku v Banskej Bystrici (1931-1939), člen Matice slovenskej a Muzeálnej slovenskej spoločnosti a i. Senátor Národného zhromaždenia (1920-1925). Vydal zbierku štvorhlasných detských zborov "Fialôčky" a metodickú príručku "Opatrovanie dieťaťa v prvé tri roky".

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Slovenskí pedagógovia
Slovenskí včelári
Slovenskí novinári
Slovenskí autori náučnej literatúry
Osobnosti z Hája (okres Turčianske Teplice)
Zora Bachnárová

Zora Bachnárová (* 25. marec 1925, Ľubietová† 12. apríl 2017) bola slovenská režisérka a hlásateľka.

Životopis 
V rokoch 19431945 študovala na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. 1948 až 1956 hlásateľka Česko-slovenského rozhlasu v Košiciach a Bratislave. 19561983 režisérka a vedúca umeleckej realizácie Hlavnej redakcie vysielania pre deti a mládež Česko-slovenskej televízie v Bratislave. Od začiatku 60. rokov režírovala všetky typy bábkových inscenácií, rozprávky, baletné pásma, dramatické inscenácie a muzikály.

Režijná filmografia

Referencie

Literatúra 
 Encyklopédia dramatických umení Slovenska

Externé odkazy 
 
 

Slovenské televízne režisérky
Slovenské rozhlasové osobnosti
Pracovníci Československého rozhlasu
Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Osobnosti z Ľubietovej
Ján Slavoľub Badušek

Ján Slavoľub Badušek (* 1840 Zemianske Podhradie - † 28. máj 1867 Oslany) bol rímskokatolícky kňaz, publicista.

Životopis 
Kat. teológiu študoval v bohosloveckom seminári v Banskej Bystrici. Po vysvätení za kňaza od 1865 pôsobil ako r.k. v Oslanoch. Počas štúdií sa pod vplyvom Štefana Moyzesa v banskobystrickom seminári angažoval v slov. národnom hnutí, 1864-1865 predseda samovzdelávacieho spolku Kolo a cirkevného združenia Bratstvo sv. Karola Boromejského, 1865 hlavný organizátor a rečník na cyrilometodskej slávnosti. Venoval sa aj literárnej činnosti, torzo z nej vyšlo 1868 v časopise Sokol.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1840
Úmrtia v 1867
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Slovenskí publicisti
Osobnosti zo Zemianskeho Podhradia
Ján Bakoss

Ján Bakoss (* 31. marec 1895, Pukanec - † 31. január 1945, Martin, pochovaný v Banskej Bystrici) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, redaktor, protifašistický bojovník.

Rodina
 otec Michal Bakoss
 matka Anna rod. Gombkötőová
 deti: Ivan (†1945), Martin, Pavol

Životopis 
Roku 1915 maturoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici. Po návrate z ruského frontu, na ktorom utrpel zranenie,  vyštudoval teológiu v Bratislave. Roku 1920 ordinovaný za kňaza. Pôsobil ako evanjelický kaplán v Pukanci a v Martine. Od roku 1921 farár v Jabloňovciach, od 1924 v Hybiach, od 1932 v Poprade-Veľkej, od 1935 v Banskej Bystrici. Podieľal sa na záchrane viacerých rasovo prenasledovaných. Pokrstil viac než 100 židov, viacerým z nich tento krok zachránil život. Od roku 1944 senior Zvolenského seniorátu. Po vypuknutí SNP bol členom RNV v Banskej Bystrici. Po potlačení Povstania žil v ilegalite v Nemeckej Ľupči a neskôr v Martine. 5. januára 1945 bol v Martine zatknutý a neskôr zavraždený. Jeho telesné pozostatky našli v masovom hrobe spolu s ďalšími 10 obeťami na lokalite Pod stráňami. Pri exhumácii 21. apríla 1945 mali všetky obete drôtom zviazané ruky za chrbtom. Na žiadosť rodiny bol pochovaný v Banskej Bystrici 26. apríla 1945.

Bol autorom kázní, náboženských úvah, apologetických, biografických a popularizačných článkov, recezií. Prekladal z nemčiny. Od roku 1921 prispieval do Evanjelického posla zpod Tatier, Stráže na Sione, Cirkevných listov, Tranovského kalendára, Evanjelického kazateľa, Národných novín, Živeny. V rokoch 1927-1935 redigoval časopis Evanjelický posol spod Tatier, od roku 1938 Naša cirkev. Popri pastoračnej práci sa venoval i osvete a národno-kultúrnej činnosti.

Ocenenie 
Roku 1947 bol in memoriam vyznamenaný Radom SNP I. triedy, Československým vojnovým krížom 1939.

Referencie

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Slovenskí evanjelickí kňazi
Narodenia v 1895
Úmrtia v 1945
Boris Bálent

Boris Bálent (* 16. september 1912, Gorna Mitropolija – † 17. júl 1994, Bratislava) bol  bibliograf, knihovník.
Pseudonym: Cyril Todorov, Dr. Boris, C. Bálent. Jeho otec Teodor Bálent, jeho matka Mária rod. Kutlíková

Životopis 
V rokoch 1930-1936 študoval na Právnickej fakulte UK v Bratislave, kde 1947-1950 absolvoval doplnkové štúdium na Filozofickej fakulte, 1934 zložil pedagogické skúšky na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, 1936 JUDr. Spočiatku učiteľ v Starej Turej a v Hybiach, 1939-1946 úradník Ministerstva železníc v Bratislave, v Prešove, v Banskej Bystrici, 1946-1954 tajomník SNK v Martine, súčasne prednášal dejiny písma a tlače na Filozofickej fakulte SU, 1954-1961 odborný pracovník a začas vedúci Knihovedného strediska MS v Martine, 1961-1976 pôsobil na miestnom pracovisku MS v Bratislave. Odborne činný v oblasti kult. histórie, bibliografie, knihovedy, starých tlačí a dejín knítlačiarstva a exlibrisov.

V začiatkoch vychádzal z výskumu rodinných archívov, osvetlil prvý pokus o spisovný jazyk na východnom Slovensku, postupne sa  preorientoval na výskum inkunábulov, starých a púťových tlačí ap. Vydal súpis banskobystrických púťových tlačí (1947) a prvotlačí v 
banskobystrických knižniciach (1948), pripravil faksimilové vydanie Piesní Jána Sylvána (1957) a dvoch vzácnych textov bardejovského katechizmu. V oblasti bibliografie a knihovedy dopĺňal a korigoval st. súpisy knižnej tvorby, preskúmal mnohé fondy slov. hist. knižníc, pričom osobitne spracoval dejiny rob. knižníc na Slovensku. Sústavne sa venoval skúmaniu knižnej grafiky vydávaním exlibrisov a knižných značiek. Redaktor časopisu Slov. národná knižnica (1946-1948), Knižnica (1949-1958), Bibliografický zborník (1957) a Knižničný zborník (1958).

Dielo 
 Listy Jána Mocku Bohadonovi Kutlíkovi, Liptovský Mikuláš r. 1943
 Prvý pokus o spisovnú slovenčinu, Martin r. 1944
 Banskobystrické púťové tlače, Martin r. 1947
 Z dejín banskobystrického tlačiarstva, Banská Bystrica r. 1947
 Bardejovské katechizmy z roku 1581 a 1612, Martin r. 1947
 Exlibris na Slovensku, Martin r. 1947
 Prvotlače v banskobystrických knižniciach, Žilina r. 1948
 Knižná grafika a knižné značky národného umelca Martina Benku, Martin r. 1957 

 Piesne Jána Sylvána, Martin r. 1957 (editor)
 Slovenská knihovnícka terminológia, Martin r. 1965

Literatúra 
 BÁLENT, Boris. In:

Externé odkazy 
 

Slovenskí knihovníci
Slovenskí bibliografi
Miroslav Baran

Miroslav Baran (* 26. február 1950, Rimavská Sobota – † 2. apríl 2009, Slovenská Ľupča, Slovensko) bol spevák ľudových piesní, pedagóg a folklorista.

Zo života 
V r. 19701974 absolvoval štúdium na PF v Banskej Bystrici, odbor hudobná výchova. Pôsobil v Tisovci, v Revúcej a od roku 1984 na ZŠ v Banskej Bystrici a v Slovenskej Ľupči ako učiteľ hudobnej výchovy. Niekoľko rokov bol riaditeľom ZŠ na Kuznámyho ulici v Banskej Bystrici so zameraním na hudobnú výchovu.  Upravoval ľudové piesne pre súbory Dratvárik, Spievanky, Sedmokráska, Slnečnica, Ekonóm a pre verejné rozhlasové nahrávky. Účinkoval ako spevák ľudových piesní a interpret na kontrabas v ľudovej hudbe Folklórneho súboru Partizán  a v Ľudovej hudbe Borievka. Jeho umenie je nahraté na viacerých CD a mnohých rozhlasových nahrávkach. Ako muzikant precestoval takmer celú Európu. Je autorom rozhlasového cyklu relácií o Gemeri. V rádiu Lumen založil a moderoval reláciu Fujarôčka moja. Zomrel 2. apríla 2009.

Ocenenie 
 Ocenený Bronz. medailou Osvetového ústavu za rozvoj folklóru a poctou riaditeľa Osvetového ústavu za rozvoj hudobného folklóru na Slovensku

Literatúra 
 Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy 
 Za Mirkom Baranom
 

Slovenskí speváci ľudovej hudby
Slovenskí pedagógovia
Slovenskí folkloristi
Osobnosti z Rimavskej Soboty
Ervín Barta

Ervín Barta (* 30. marec 1929 Ľubietová - † 31. júl 1991 Bratislava) bol slovenský lekár, fyziológ a vysokoškolský pedagóg.

Životopis 
Navštevoval ľudovú školu v Ľubietovej, v štúdiu pokračoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na Lekárskej fakulte SU v Bratislave. 1952 MUDr., 1960 CSc. a doc., 1969 mimoriadny profesor. 

Popredný slovenský fyziológ, vysokoškolský pedagóg a vedeckovýskumný pracovník, ktorý obohatil česko-slovenskú i svetovú lekársku vedu. Člen výboru Československej kardiologickej spoločnosti, Fyziologickej spoločnosti, Spoločnosti patologickej a klinickej fyziológie. Autor a spoluautor monografií, vysokoškolských učebníc a skrípt z patologickej fyziológie, publikoval vyše 260 odborných štúdií v domácich i zahraničných časopisoch a zborníkoch.

Ocenenia 
 Cena Smělého (1963)
 Cena Čs. lekárskej spoločnosti J.E.Purkyně (1968)

Dielo 
 Fyziologické zväčšenie srdca. - Bratislava 1964 (s Ľ. Komadelom a M. Kokavcom)
 Metodologické problémy biologického experimentu. - Bratislava 1988 (s J. Bolfom)

Literatúra 
 BARTA, Ervín. In:

Externé odkazy 
 

Slovenskí lekári
Slovenskí fyziológovia
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Osobnosti z Ľubietovej
Absolventi Lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Vyučujúci na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Henrich Bartek

Henrich Bartek (* 25. marec 1907, Žilina – † 7. február 1986, Plattling) bol slovenský jazykovedec, vysokoškolský pedagóg a kultúrny pracovník.

Jeho otec Henrich Bartek, jeho matka Anna rod. Bayerová.

Životopis 
Študoval na gymnáziu v Žiline, potom na Filozofickej fakulte KU v Prahe, začas v Paríži a v Štrasburgu, v roku 1945 sa stal univerzitným profesorom. Po štúdiách bol prof. gymnázia v Banskej Bystrici, neskôr tajomníkom Ústredia ochotníckych divadiel, v rokoch 19321939 referent Matice slovenskej v Martine, zakladateľ a redaktor časopisu Slovenská reč a Naše divadlo. Od roku 1940 zakladateľ a redaktor časopisu Slovenský jazyk. V roku 1945 emigroval do Mníchova. Významný bádateľ v oblasti slovenskej jazykovedy, zaslúžil sa o ustálenie pravidiel slovenského pravopisu.

Autor samostatných prác a početných jazykovedných štúdií publikovaných v odborných časopisoch. V emigrácii publikoval štúdie v zborníkoch a v slovenských periodikách, samostatne vydal prácu Slovenský pravopis s gramatickými poučkami a slovníkom (1956).

Je pochovaný v Niederaltaichu.

Dielo 
 K základom slovenskej prozodie. Turčiansky Sv. Martin, 1935
 Príspevok k dejinám slovenčiny. Trnava, 1936
 Anton Bernolák 1787 – 1937. Trnava, 1937
 Ľ. Štúr a slovenčina. Martin, 1943
 Správna výslovnosť slovenská. Bratislava, 1944
 Nový pravopis slovenský. Whiting, 1954
 Slovenský pravopis s gramatickými poučkami a slovníkom. Whiting, 1956

Literatúra 
 BARTEK, Henrich. In:

Externé odkazy 
 

Slovenskí jazykovedci
Slovenskí kultúrni pracovníci
Slovenskí univerzitní profesori
Osobnosti zo Žiliny
Zuzana Bartková

Zuzana Bartková, rod. Paľová (* 22. november 1949, Hnúšťa) je slovenská historička umenia, dcéra maliara Jána Paľa.

Životopis 
Vyštudovala odbor výtvarná výchova na PF v Banskej Bystrici (1968-1972), a absolvovala štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, odbor veda o výtvarnom umení.
Od roku 1977 pracuje v Štátnej galérii v Banskej Bystrici, od roku 1983 ako historička umenia. Oblasť jej umenovedného výskumu je zameraná na súčasné slovenské umenie, umenie regiónu stredného Slovenska, na grafické slovenské umenie a na grafické medzinárodné umenie. Pôsobí ako usporiadateľka výstav, vydavateľka, zostavovateľka katalógov, skladačiek a autorka štúdií. Od roku 1989 je členkou Slovenskej výtvarnej únie - asociácie  historikov, teoretikov a kritikov výtvarného umenia.

Literatúra 
 Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy 
 

Slovenskí historici umenia
Osobnosti z Hnúšte
Štefan Bednár

Štefan Bednár (pseudonym Šimon Bis, * 15. máj 1909, Myjava - † 15. január 1976, Bratislava) bol slovenský maliar, grafik, kresliar a ilustrátor, publicista. Jeho synom bol prozaik Vlado Bednár.

Život 

Študoval na Umeleckopriemyselnej škole v Prahe, ktorú dokončil v roku 1927. Maľovať začal ako študent v Prahe, ale naplno sa rozvinul až v Paríži (veduty, cirkusové, artistické a športové námety, konské dostihy, tanečnice, voľné krajinárske a figurálne kompozície). Civilnými motívmi sa priblížil francúzskej a českej maľbe. 

Počas 1. slovenskej republiky spolupracoval s ilegálnou KSS na príprave SNP, ako spojka medzi Gustávom Husákom a miestnymi odbojovými organizáciami. Vystupoval pod pseudonymom Šimon. Podielal sa na tvorbe falošných dokladov pre ľudí žijúcich v ilegalite.

Dielo

Počas SNP bol redaktor týždenníka pre politiku Nové slovo v Banskej Bystrici, bol tiež publicista, výtvarník povstaleckej tlače a organizátor kultúry. V Banskej Bystrici vytvoril množstvo politických karikatúr, plagátov, letákov, niekoľko linorytov. Svoje pôsobenie v SNP popísal v diele Dvojník Šimon ide do povstania, a svoju následnú ilegalitu, väznenie a pobyt v nacistickom koncentračnom tábore v diele Ďaleko sú fronty, ďaleko je máj. Je autorom cyklu obrazov s povstaleckými a vojnovými námetmi a spoluautor publikácie o slovenskom výtvarnom umení, bibliografických publikácií, čŕt a článkov.

Ocenenie 
 Rad slovenského národného povstania I. triedy, 1945
 Rad práce, 1959
 zaslúžilý umelec, 1968

Literárne dielo 
 
 Bednár, Štefan: Bohém hľadá vlasť. 2 zv. Bratislava : Slovenský spisovateľ, 1984.

Externé odkazy 
Diela autora v zbierkach slovenských galérií

Zdroje 
 Slovenský biografický slovník
 

Osobnosti z Myjavy
František Eduard Bednárik

František Eduard Bednárik (niekedy sa podpisoval aj ako Edvard Bednařík) (* 11. február 1902, Bystřice pod Hostýnem - † 16. február 1960, Žilina) bol  architekt.   

Jeho otec František Bednárik, jeho matka Božena rod. Plánková

Životopis 
Študoval na Štátnej vyššej škole stavebnej v Brne, potom pracoval u architekta B. Hubschmanna v Prahe, kde pokračoval v štúdiu architektúry na ČVUT. V roku 1930 dosiahol titul Ing. Absolvoval študijné cesty v Nemecku, Francúzsku, Belgicku, Holandsku a i. Pôsobil ako samostatný architekt. Navrhoval verejné budovy najmä v Žiline a v Banskej Bystrici, naposledy sa zúčastnil súťaži návrhu športového areálu v Prešove. Bol členom Zväzu slovenských architektov. Patril pomerne k zreteľnej podskupine moderne funkcionalisticky orientovaných tvorcov, ktorí smerovali k organicky poňatej architektúre. Neuspokojila ich strohá racionálnosť funkcionalizmu, hoci ich diela vychádzali z tohto základu.

Dielo 
 Kaplnka Sedembolestnej Panny Márie v lesoparku Chrasť v Žiline (1928)
 Športhotel, Donovaly (1938-1939)
 Bývalý dom Zväzu obecných a obvodných notárov, Banská Bystrica
 Ústredná budova Stredoslovenských elektrární, Banská Bystrica, Švantnerova 9 (spolu s → V. Zraževským) (1938-1941, 1939-1941)
 Budova strednej školy a býv. notárskeho úradu, Banská Bystrica
 Sídlisko Banská Bystrica-Uhlisko, obytné domy postavené pre vojenských gážistov (1938)
 Budova Stredoslovenskej energetiky, Žilina, Republiky 5 (spolu s → F. Čapkom a Š. Paulíkom) (1941, 1942)
 Letné kúpalisko a hotel Laura, Rajecké Teplice, Ul. J. Gabčíka (Rajecká cesta) (1942, 1944)
 Budova bývalej notárskej ubytovne v Banskej Bystrici, Československej armády 25 (1935, 1936-1937)
 Budova na dnešnom Štefánikovom nábreží č.6 v Banskej Bystrici, pôvodne Štátny učiteľský ústav, neskôr Gymnázium Andreja Sládkoviča, v súčasnosti Základná umelecká škola,  (1932, 1934)
 Hvezdáreň, Tatranská Lomnica 154, Skalnaté pleso (spoolu s → V. Houdekom) (1940, 1943)
 Obecná ľudová škola v Kamennej Porube r. 1929

Zdroje 
 BEDNÁRIK, František Eduard. In: 
 Dulla, M. – Moravčíková, H.: Architektúra Slovenska v 20. storočí. Bratislava, Slovart 2002. 512 s., tu s. 400.
 Register modernej architektúry Slovenska
 Kronika obce Kamenná Poruba

Externé odkazy 
 Fotogaléria architektúry v Žiline podľa F. E. Bednárika

Slovenskí architekti
Absolventi Českého vysokého učení technického
Väčšinový volebný systém

Väčšinový volebný systém je najstarší typ volebného systému. Jeho základom je myšlienka vlády väčšiny, t. j. je založený na presvedčení, že vôľa väčšiny hlasov voličov je prvoradá. Predstavuje najjednoduchší spôsob delegovania vôle občanov na zastupiteľský orgán.
     
Jeho základnou črtou je, že sa štát rozdelí na množstvo jednomandátových volebných obvodov zodpovedajúce množstvu poslancov. 

V každom z týchto volebných obvodov zvedú volebný súboj stranícki alebo nezávislí kandidáti. Víťazom sa stáva ten, ktorý dosiahne väčšinu hlasov. Stáva sa reprezentantom daného obvodu v zastupiteľskom orgáne a ostatné hlasy určené pre zostávajúcich kandidátov prepadajú.

Delenie väčšinových volebných systémov 
Poznáme dva druhy volebných systémov založených na väčšinovej voľbe. 

 Väčšinový volebný systém s relatívnou väčšinou hlasov potrebných na získanie poslaneckého mandátu, pričom kreslo poslanca získava ten kandidát, ktorý dostane jednoduchú väčšinu voličských hlasov. 
 Väčšinový volebný systém s potrebnou absolútnou väčšinou hlasov, pričom poslanecký mandát získava kandidát, ktorý získal nadpolovičnú väčšinu hlasov, t. j. najmenej 50 % plus jeden hlas. Ak žiadny z kandidátov nezíska požadovaný počet hlasov, koná sa druhé kolo s dvoma kandidátmi, ktorí získali v prvom kole najviac hlasov, prípadne s kandidátmi, ktorí v prvom kole získali stanovené percento hlasov. Na získanie mandátu v druhom kole postačuje jednoduchá väčšina voličských hlasov. Tento spôsob sa nazýva väčšinovopluralitný.

Vplyv na stranícky systém 
Väčšinový volebný systém s relatívnou väčšinou hlasov potrebných na získanie poslaneckého mandátu vedie k bipolarizácii politickej scény. Volebná súťaž sa odohráva viac-menej za účasti dvoch silných politických strán. 

Väčšinový volebný systém s potrebnou absolútnou väčšinou hlasov vo všeobecnosti vedie k multistraníckemu systému, s dvoma dominantnými stranami a viacerými menšími.

Politické dôsledky väčšinového volebného systému 
Jedným z jeho dôsledkov je jeho disproporcionalita. Dôsledkom je aj racionálne hlasovanie, keď voliči kalkulujú s možnými dôsledkami väčšinového systému. Hlasujú preto za jednu z dvoch silných politických strán, aby ich hlas neprepadol. 

Z hľadiska optimálnosti použitia väčšinového systému sa tento systém ukázal ako vhodný pre stabilizované krajiny, ktorými neprechádzajú viacdimenzionálne sociálne štiepenia. Naopak, politológovia ho považujú za nevhodný pre transformujúce sa štáty a najmä pre krajiny rozštiepené

Politika
Demokracia
Spoločnosť
Politológia
Sociológia
Volebné systémy

de:Mehrheitswahl#Mehrheitswahl im Sinne der Repräsentantenwahl
Hematológia

Hematológia je veda zaoberajúca sa fyziologickými funkciami krvi a ochoreniami krvi.

Hematológia je samostatný špecializačný medicínsky odbor. Len málo lekárskych odborov môže hematológii konkurovať svojím progresívnym vývojom a rozsahom riešenej problematiky.
Pôvodne malý pododbor vnútorného lekárstva sa rozšíril na interdisciplinárny odbor v úzkom spojení s interným lekárstvom, kardiológiou, onkológiou, gynekológiou, chirurgickými disciplínami a medicínou neodkladných stavov. 
Názov hematológie je odvodený z gréckeho tó haima – krv a lógos – slovo. Zjednodušená charakteristika hematológie – odbor skúmajúci zloženie krvi a krvotvorných orgánov, ich funkcie za normálnych okolností a chorobných podmienok. 
Moderná hematológia je rozšírená o transplantačnú problematiku, transplantácie krvotvorných buniek a kostnej drene a svojimi poznatkami vrátane imunohematológie zasahuje do transplantácie orgánov. Hematológia je raritná svojou vyváženosťou klinickej a laboratórnej medicíny.

Zakladateľom hematológie je Antonie van Leeuwenhoek.

Iné projekty
Krupinská planina

Krupinská planina alebo staršie Krupinská výšina je geomorfologický celok v rámci Slovenského stredohoria.

Vymedzenie 
Na východe susedí pohorie Ostrôžky, severným smerom leží Javorie a Pliešovská kotlina. Severozápadným smerom nadväzujú Štiavnické vrchy, západne krajina klesá do Podunajskej pahorkatiny. Južný a juhovýchodný okraj lemuje Juhoslovenská kotlina.

Delenie 
Krupinská planina sa člení na 4 podcelky:

Modrokamenské úboče
Dačolomská planina
Bzovícka pahorkatina
Závozská vrchovina

Charakteristika 
Je sopečného pôvodu a má ráz plošiny. Najvyšší vrch je  vysoký Kopaný závoz neďaleko obce Senohrad, ktorý je však pre polohu vo vojenskom výcvikovom priestore Lešť neprístupný. Nad  dosahuje len niekoľko málo vrchov v Závozskej vrchovine na hranici s Ostrôžkami, pomerne časté sú však vrcholy nad  Nad obcou Horné Plachtince sa nachádza vrch Španí laz s vysielačom a chatou na vrchole. 

Smerom na juh sa objavujú hlboké údolia a planina sa postupne znižuje. Územie odvodňujú málo vodnaté vodné toky, ktoré patria do povodia Ipľa. Medzi významné patrí Krtíš, Tisovník, Stará rieka, Krupinica a Litava. 

Planina patrí do teplej a mierne teplej klimatickej oblasti, čo umožňuje rast teplomilnej flóry. V južnej časti sú vhodné podmienky na pestovanie viniča a zasahuje tu Stredoslovenská vinohradnícka oblasť. Územie je charakteristické laznícke osídlenie, čomu zodpovedá aj obhospodarovanie územia. Úrodné pôdy sú len na južnom okraji, planiny sú hojne využívané na pestovanie ovocia a pastiersky chov dobytka a oviec. Lesy sú predovšetkým hrabové a dubové.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Krupinská planina na infoglobe.sk
 Planina na najkrajsikraj.sk

 
Geomorfologické celky na Slovensku
Slovenské stredohorie
Planiny na Slovensku
Bábkové divadlo

Bábkové divadlo je divadlo, v ktorom sa uplatňujú bábky. Herec v bábkovom divadle sa nazýva bábkar alebo bábkoherec. Podľa skúseností umelcov z Bábkového divadla na rázcestí (BDNR) laická, ale aj odborná verejnosť "absolútne nevníma bábkové divadlo ako potencionálny priestor pre kvalitnú tvorbu pre dospelých". Podľa údajov BDNR vzniklo "za posledné 2 roky" v piatich bábkových divadlách na Slovensku celkom 8 nových inscenácií. Niektoré inscenácie rozprávajú skutočné príbehy, zatiaľčo iné sú vymyslené.

História bábkového divadla siaha až do staroveku, je typickým prejavom mnohých národov, najmä Ázie a Európy. Pôvodné bábkarstvo malo prevažne kočovný charakter. Dnes už okrem tradičných foriem existujú aj "kamenné" divadlá so stálym publikom.

Bábkové divadlo predstavuje špecifický druh zábavy, ktorý rozvíja tvorivosť a fantáziu človeka. Predstavenia bábkového divadla sú síce adresované najmä deťom, ale potešia aj starších divákov. Zaujímavé je, že bábky vedia vytvoriť nezvyčajný rozsah dojmov a zároveň zvládnuť oveľa náročnejšie efekty ako živí herci.

Druhy bábok 
Bábky sú schopné vytvoriť divadlo v malom i vo veľkom. Vyrábajú sa prevažne z tkaných látok, dreva alebo papiera. Existujú tri základné druhy bábok:

maňuška - bábka, ktorá je animovaná zdola. Bábkar je často nepriznaný, teda skrytý za bariérou, ktorú nazývame paravan. Tento typ bábky ma zospodu otvor, do ktorého sa dá navliecť ruka herca. On pomocou troch prstov (dva na ručičky bábky a jeden na hlavičku) dokáže prezentovať chôdzu, charakter a aj iné vlastnosti postavy, ktoré má figúra vyjadrovať. Vodenie aj hlas maňušky bývajú väčšinou štylizované.
marioneta - bábka vodená zhora. Obyčajne býva upevnená na drôtoch alebo nitiach, ktoré sú priviazané na tyčke v tvare písmena X. Bábkar drží tyčky jednou rukou a vodí bábku po malom javisku. Druhá ruka ťahá za nitky, ktoré bývajú priviazané k rukám, kolenám, členkom alebo chrbtu.
javajka - spodom vodená divadelná bábka (vajang). Zozadu sa pripevní na tyčku (čempurita), ktorá slúži ako držadlo pre bábkara. Ten sedí za plátnom a dvoma ďalšími tenkými tyčkami hýbe rukami bábok. Diváci sedia pred plátnom. Na podobnom princípe fungujú aj tieňové bábky, ktoré vrhajú tieň na plátno.

V posledných desaťročiach sa stali oveľa zložitejšími. Animatorika (počítačová elektronika na diaľkové ovládanie) sa používa na animáciu, čiže oživenie bábky (často využívané vo filmoch). Bábky sú schopné aj nepatrného pohybu, napríklad zmeny výrazu tváre. Výsledkom je komická scéna.

Bábkové divadlá na Slovensku 
 Bábkové divadlo Babadlo Prešov
 Bábkové divadlo Košice
 Bábkové divadlo na rázcestí, Banská Bystrica
 Bábkové divadlo Žilina
 Bratislavské bábkové divadlo
Divadielko Concordia, Banská Štiavnica
 Divadlo Dvoch
 Divadlo Harry Teáter
Divadlo v kufri Košice
 Staré divadlo Nitra

Okrem nich existuje množstvo súkromných bábkových divadiel, ktorých scéna, bábky a rekvizity sa zmestia do kufra a ktoré chodia priamo za divákom do škôl či nemocníc. Umelec sa vždy snaží pripravovať spontánne. Predstavenia preto často vychádzajú z priameho kontaktu s divákom.

Referencie 

 
Divadlo
Nitroglycerín

Nitroglycerín alebo 1,2,3-tris-nitroxy-propán alebo glyceroltrinitrát je chemická zlúčenina. Používa sa v priemysle ako výbušnina, ale aj v medicíne ako liek.

Vlastnosti 
Nitroglycerín je číra a bezfarebná olejovitá kvapalina. Má sladkastý pach a chuť. Technický produkt je svetložlto až bronzovo zafarbený. Nitroglycerín má dve formy, stabilnú a labilnú, ktoré sa líšia teplotou tuhnutia.
Rozpustnosť vo vode je 1,8 g/l pri 20 °C, dobre sa rozpúšta vo väčšine organických rozpúšťadiel. Nitroglycerín je rozpúšťadlom pre mnoho aromatických nitrolátok.

Výroba 
Pripravuje sa nitráciou glycerolu kyselinou dusičnou alebo zmesou kyseliny dusičnej a kyseliny sírovej.

Použitie 
V minulosti sa používal na výrobu dynamitu, prvej prakticky použiteľnej priemyslovej trhaviny. V súčasnosti sa používa na výrobu nitroglycerínových strelných prachov, tzv. balistitov, na výrobu ostatných druhov strelných prachov a na výrobu priemyslových trhavín na báze trhacej želatíny a na báze dusičnanu amónneho. 

Významné, hoci množstvami malé, je uplatnenie nitroglycerínu v lekárskej praxi, kde slúži ako liečivo na znižovanie krvného tlaku a liečbu srdcových arytmií.

Nitrozlúčeniny
Kvapalné výbušniny
Základné a špeciálne esenciálne liečiva podľa WHO
VH1

VH1 (do roku 1994 VH-1) je americká hudobná televízna stanica, založená 1. januára 1985. Názov stanice bol vytvorený skratkou slov Video Hits One. Je to sesterská stanica MTV. Vlastník oboch staníc je ViacomCBS Domestic Media Networks z mediálnej skupiny ViacomCBS. Stanica má niekoľko regionálnych a tematických mutácií ako napríklad VH1 Classic alebo VH1 Soul.

Zdroj 

Televízne stanice v USA
Hudobné televízne stanice
Štefan Belička

Štefan Belička (* 8. november 1962, Banská Bystrica) je slovenský maliar a režisér.

Životopis 
Študoval na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Kremnici. Pôsobil v Dome kultúry ROH Banská Bystrica ako divadelný režisér. Od 1988 pôsobí v slobodnom povolaní. Niekoľkokrát navštívil Egypt, kde v roku 1991 strávil pol roka. V roku 1992 žil v Španielsku. V roku 1994 cestoval po Kazachstane a Sibíri. Vystavoval na 11 samostatných výstavách.

Filmografia 
 2012 - Alfréd Hičkok a cesta do Iránu, spoluator Ivan Kršiak

Referencie 
 Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy 
 
 Oficiálna stránka

Osobnosti z Banskej Bystrice
Slovenskí maliari
Slovenskí divadelní režiséri
Absolventi Súkromnej školy umeleckého priemyslu (Kremnica)
Imrich Bende

Imrich Bende (* 28. august 1824, Baja, Uhorsko (dnes Maďarsko) – † 26. marec 1911, Nitra, Rakúsko-Uhorsko) bol náboženský spisovateľ a rímskokatolícky biskup, v rokoch 18871893 diecézny biskup banskobystrický a od roku 1893 nitriansky.

Životopis 
Teológiu študoval na univerzite vo Viedni ako chovanec Pázmanea. Štúdia ukončil ziskom titulu doktora teológie v roku 1847. 29. augusta 1847 ho v Kalocsi vysvätili na kňaza. V roku 1869 sa stal farárom v Novom Sade. V rokoch 1878 a 1884 ho zvolili v novosadskom obvode za poslanca vládnej liberálnej strany uhorského snemu.

V roku 1886 bol vymenovaný za biskupa banskobystrickej diecézy. Biskupskú vysviacku prijal 24. apríla 1887 z rúk uhorského prímasa, ostrihomského arcibiskupa kardinála Jána Simora. Počas svojho pôsobenia v rámci kanonických vizitácií farností navštívil aj všetky diecézne školy. Podporoval Jozefa Murgaša pri jeho štúdiu na Maliarskej akadémii v Mníchove

19. januára 1893 bol menovaný za nitrianskeho biskupa. V Nitre podporoval výstavbu dievčenskej meštianskej školy. V roku 1901 získal titul rímskeho grófa a v roku 1904 sa stal vnútorným tajným radcom. 15. apríla 1910 z dôvodu svojho veku a zdravotného stavu sa vzdal svojich výkonných právomocí v prospech svojho pomocného biskupa Viliama Batthyányho.

Počas svojho pôsobenia ako biskup presadzoval v cirkevnom živote politiku maďarizácie.

Je autorom viacerých pastierskych listov a kázní, prispieval do rôznych časopisov, poväčšine náboženských. Bol členom Nábožného združenia saleziánskych spolupracovníkov (tretí rád saleziánov), ktorý založil v roku 1876 taliansky kňaz Ján Bosco.

Ocenenie
 veľkokríž Radu Františka Jozefa, 1897

Referencie

Literatúra 
 BENDE, Imrich. In:

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Verejná knižnica M. Kováča B. Bystrica - katalóg Clavius - záznam Bende, Imrich, 1824-1911

Biskupi Banskobystrickej diecézy do roku 1918
Biskupi Nitrianskej diecézy do roku 1918
Poslanci uhorského snemu
Ľudovít Benický (politik)

Ľudovít Benický (Beniczky de Benicz et Micsinye; * máj 1813, Banská Bystrica-Dolná Mičiná - † 16. júl 1868, Budapešť) bol uhorský verejný činiteľ a úradník.

Životopis 
Jeho otec bol Ľudovít Benický (?-1836), jeho matka Agneša rod. Puchnerová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici a právo na univerzite v Pešti. Banícke a právnické štúdium nedokončil. Vládny komisár stredoslovenských banských miest. Začiatkom 40. rokov sa začlenil do reformného hnutia uhorskej šľachty vedeného Lajosom Kossutom. Hlavný organizátor vojenských akcií proti slovenským dobrovoľníkom počas slovenských dobrovoľníckych výprav, počas ktorých bol porazený slovenskými dobrovoľníkmi a cisárskym vojskom v známej bitke pri Budatíne. Roku 1861 poslanec uhorského snemu za Zvolenskú župu. Za účasť na tzv. Almášiho sprisahaní 1864 odsúdený, 1867 amnestovaný, zomrel násilnou smrťou. Autor spomienok na revolučné roky 1848-1849, historických a sociologicko-politických úvah.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Iné projekty

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrikefarnosi Banská Bystrica
 

Narodenia v 1813
Úmrtia v 1868
Úmrtia 16. júla
Poslanci uhorského snemu
Uhorské vojenské osobnosti
Príslušníci zemianskeho stavu
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Benickovci
Osobnosti z Banskej Bystrice
Edmund Beniczky

Edmund Beniczky (de Benicz et Micsinye; * 12. február 1878, Zvolen – † 20. január 1931, Budapešť) bol politik a novinár.

Životopis 
Jeho otec bol Ján Beniczky, jeho matka bola Hermína rod. Vianová. Pochádzal zo šľachtického rodu Beniczky de Benicz et Micsinye. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a Kalocsi, právo na univerzite v Budapešti (nedokončil). Od 1896 redaktor časopisu  Alkotmány, politik, 1916 tekovský, neskôr ostrihomský župan, 1918 komisár Károlyiho vlády, 19191920 štátny tajomník a minister vnútra vo Fridrichovej a Huszárovej vláde. V roku 19061910 poslanec uhorského snemu za Ružomberok, 1920 maďarského snemu. Politickými a ideologickými článkami a divadelnými kritikami prispieval do tlače.

Literatúra 
 BENICZKY, Edmund. In:

Externé odkazy 
 

Osobnosti zo Zvolena
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Príslušníci zemianskeho stavu
Benickovci
Obete samovrážd
Juraj Bernáth

Juraj Bernáth (* 11. marec 1899, Gelnica† 21. december 1976, Krompachy) bol slovenský banský odborník.

Jeho otec František Bernáth, jeho matka Gizela rod. Weidingerová.

Životopis 
Do roku 1916 študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi, 19161917 na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, od 1921 v Šoprone. V roku 1925 mu bol udelený titul Ing. Od 1926 banský merač, zamestnanec, neskôr riaditeľ Krompašských závodov v Slovinkách, 19391945 vedúci pracovník v Antimónových banských a hutných závodov v Banskej Bystrici, od 1945 poradca pre antimónové bane vo Vajskovej, 19481952 vo vedúcich funkciách v Rudných baniach a hutách v Banskej Bystrici, 19551958 vedúci výroby, neskôr hlavný geológ Rudných baní v Banskej Bystrici. Od 1958 pracoval v Št. ústrednom banskom archíve v Banskej Štiavnici. Spoluautor odborných štúdií z dejín banskej techniky a prvého projektu na zriadenie banského múzea v prírode.

Vyznamenaný Za zásluhy o výstavbu a rezortnými vyznamenaniami.

Literatúra 
 BERNÁTH, Juraj. In:

Externé odkazy 
 

Osobnosti z Gelnice
Slovenskí geológovia
Slovenskí banskí inžinieri
Absolventi Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici
Slovenskí archivári
Ján Bernolák (úradník)

Ján Bernolák (* 19. február 1827, Orávka – † 23. január 1893, Banská Bystrica) bol slovenský úradník.

Rodina 
Deti: 
 Ferdinand Bernolák de Haraszt
 Ján Bernolák de Haraszt
 Karol Bernolák de Haraszt
 Koloman Bernolák de Haraszt
 Matúš Bernolák de Haraszt
 Vojtech Bernolák de Haraszt
 Karolína Bernoláková de Haraszt

Životopis 
Úradník v službách Oravskej a Nitrianskej stolice, pomocník  slúžneho v Hontianskej stolici. Úradník Daňovej správy v Banskej Bystrici. Do Banskej Bystrice-Radvane sa presťahoval s rodinou v roku 1879.

Literatúra

Externé odkazy 
 
 Záznam o úmrtí v matrike záznam číslo 14 - farnosť Banská Bystrica

Príslušníci zemianskeho stavu
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Kalkulačka

Kalkulačka alebo kalkulačný stroj (najmä vrecková sa nazýva aj kalkulátor alebo minikalkulačka) je zariadenie na uskutočňovanie výpočtov. 

Môže byť mechanická alebo elektronická, a stolová alebo vrecková. 

Pôvodne bola kalkulačka zariadenie určené na výkon sčítania a odčítania a obmedzeného rozsahu logických operácií a na rozdiel od počítača nebola schopná modifikovať svoje vlastné programy. Neskôr dostali kalkulačky fakticky podobu malého (neskôr aj programovateľného) osobného počítača, ktorý pomocou tlačidlovej voľby vykonáva isté špecifické matematické operácie a je teda menej flexibilný ako bežný počítač. 

Moderné kalkulačky sú prenosnejšie ako väčšina počítačov (hoci niektoré PDA sú veľkosťou porovnateľné s vreckovými kalkulačkami).
Veronika Bodnáriková

Veronika Bodnáriková (* 1. marec 1958 Pohorelá) je speváčka ľudových piesní.

Jej matka Mária Vojtková

Životopis 
V roku 1973-1976 chodila na Stredné odborné učilište obchodné v Banskej Bystrici a v roku 1985-1988 študovala PSS-prevádzku spoločného stravovania v Banskej Bystrici. Pracovala v hoteli Lux v Banskej Bystrici ako prevádzkárka, od roku 1996 pracuje na Konzervatóriu J.L. Bellu v Banskej Bystrici ako vedúca školskej výdajne. Od piatich rokov navštevovala folklórny súbor Mladosť v Pohorelej. Po príchode do Banskej Bystrici 22 rokov pôsobila vo folklórnom súbore Urpín. Spievala s ľudovou hudbou Ondreja Mrázika, ktorá spolupracovala s Rozhlasovým štúdiom v Banskej Bystrici, s Brnianskym orchestrom ľudových nástrojov a s Orchestrom ľudových nástrojov Bratislava. Pod hlavičkou Slovkoncertu účinkovala v dychovej hudbe Banskobystrická dvanástka.

Spolupracovala s posádkovou hudbou a jej zložkou Bystrická kapela. V súčasnosti príležitostne spolupracuje s ľudovou hudbou Borievka a účinkuje v malej skupine pod názvom Salašníci.

Literatúra 
 Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001

Externé odkazy 
 

Slovenské speváčky ľudovej hudby
Osobnosti z Pohorelej
Jozef Bojsa

Jozef Bojsa (* 17. marec 1892, Banská Bystrica-Radvaň† 21. máj 1941, Bratislava) bol slovenský pedagóg.

Jeho otec bol Michal Bojsa, jeho matka Antónia rod. Žabková.

Životopis 
Vychodil ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani, gymnázium v Salzburgu. Po 1919 študoval na FF UK v Bratislave. Stredoškolský profesor na rozličných miestach Slovenska, po 1930 školský inšpektor v Bratislave, od 1939 knihovník Univerzitnej knižnice. Spoluautor učebnice zemepisu a štúdie zo surdopedagogiky, autor rukopisnej monografie Horné Ponitrie, prekladateľ a upravovateľ učebníc, ako aj zbierky úloh z matematiky.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 18 - farnosť Radvaň

Osobnosti z Radvane
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Ivan Bortel

Ivan Bortel (* 15. september 1943, Horná Lehota – † 18. máj 1970, Llanganuco Peru) bol slovenský horolezec, strojný inžinier.

Jeho otec Ľudovít Bortel, jeho matka Viera rod. Kusá.

Životopis 
Do základnej školy chodil v Hornej Lehote, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a do 1960 v Bratislave. Od roku 1960 študoval na Fakulte strojného inžinierstva na ČVUT v Prahe, titul Ing získal v roku 1965. Od detstva sa venoval športu, najmä horolezectvu. Prvé horolezecké skúsenosti získal najmä v pieskovcoých skalách Českého raja a vo Vysokých Tatrách. Bol členom reprezentačného družstva ČSSR. Od roku 1966 každoročne navštevoval oblasť Mont Blancu v Alpách, kde vyliezol stenové cesty na Aig. de Bionassay, Aig. du Triolet, Mt. Blanc cez Brenvu, Grandes Jorasses cez Rubáš i cez Walkerov pilier a Bonattiho cestu na Grand Capucin. Účastník čs. expedície v Peru, zahynul nešťastnou náhodou pri príprave prvovýstupu juž. stenou Nevado Huandoy. 31. mája 1970, počas zemetrasenia pod sev. vrcholom Huascaránu, zahynuli všetci ostatní (14) členovia expedície.

Pamiatky 
 pamätná tabuľa na Pamätníku obetiam hôr, Český ráj-Hrubá skála; mohyla v Peru, jeho hrob na cintoríne v Prahe – Motole.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník
 I. Dieška a kol.: Horolezectvo: encyklopédia, Šport 1989.
 J. Suchl: Vteřiny mezi životem a smrtí / Cesta končí pod Huascaránem, Severografia Liberec 1987.

Zdroj 
 

Slovenskí horolezci
Absolventi Českého vysokého učení technického
Osobnosti z Hornej Lehoty (okres Brezno)
Juraj Boško

Juraj Boško (* 27. apríl 1913 Záriečie - † 18. september 1996 Brezno) bol slovenský pedagóg, kantor.

Životopis 
Jeho otec bol Ondrej Boško a jeho matka Božena rod. Jancíková. Ľudovú školu vychodil v Záriečí, meštianku v Púchove. Juraj Boško absolvoval učiteľský ústav v Banskej Štiavnici v roku 1936. V rokoch 1936 – 1938 vyučoval vo Vyšnej Boci, nasledujúci rok pôsobil v Uhorskom pri Málinci. Po skúške spôsobilosti, ktorú urobil v Novej Bani, bol roku 1939 zvolený za učiteľa vo Veľkých Levároch. Po roku pôsobenia prichádza 20. septembra 1940 do Jasenovej, kde účinkoval osem rokov. 16. februára 1948 bol preložený na štátnu meštiansku školu v Brezne. Tu účinkoval v rokoch 1948 – 1953. Učiteľskú profesiu opustil pre rozpory medzi cirkvou a vtedajšími predstaviteľmi školstva. Zamestnal sa v Mostárni Brezno, kde sa z robotníka vypracoval na projektanta vo výpočtovom stredisku. Naďalej však pokračoval v kantorskej práci v cirkevnom zbore, vyučoval hru na klavír a akordeón. V roku 1987 v Brezne založil a dlhé roky viedol spevokol, na ktorého základoch v novembri 1995 vznikol evanjelický miešaný spevácky zbor Chrámový zbor apoštola Pavla v Brezne, ktorý pôsobí aj v súčasnosti. Napísal okolo 100 básní, niektoré zhudobnil.

Po príchode do Jasenovej v roku 1940 mladý učiteľ Juraj Boško sa zaoberal aj výskumom jaskýň v oblasti Chočských vrchov. Juraja Bošku možno považovať za prvého speleológa, ktorý sa systematickejšie zaoberal prieskumom Choča. Po príchode do Brezna sa stal členom Slovenskej speleologickej spoločnosti, zúčastnil sa výskumu jaskyne Bystrá a ďalších jaskýň v Nízkych Tatrách a Horehroní.

Juraj Boško je známy aj ako autor jaskyniarskych piesní. S piesňami Hora, hora, ty si dobrá, Klenotnica a Hľadať krásu... sa umiestnil na prvom mieste v súťaži, ktorú vypísala Slovenská speleologická spoločnosť. Jeho ďalšou záľubou bolo maľovanie. Učil ho maľovať akad. maliar prof. Jaroslav Augusta, občas ho navštevoval aj akad. maliar Martin Benka. Namaľoval niekoľko desiatok obrazov, najmä krajinky, ktoré väčšinou rozdal rodine a priateľom. Juraj Boško bol zanieteným matičiarom. V rokoch 1985 – 1988 bol predsedom miestneho odboru v Brezne.

Referencie

Externé odkazy 
 
 Osobnosti matičného života v Brezne

Slovenskí pedagógovia
Slovenskí jaskyniari
Osobnosti zo Záriečia
Miroslav Brozman

Miroslav Brozman (* 16. október 1920 Brezno – † 22. apríl 1993 Bratislava) bol  lekár-patológ, vysokoškolský pedagóg.

Jeho otec Samuel Brozman, jeho matka Irena rod. Brečková.

Životopis 
Navštevoval ľudovú školu v Brezne (1927-1932), študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1932-1937), na Lekárskej fak. UK v Bratislave (1940-1947), roku 1947 MUDr., 1959 doc., 1963 DrCSc., 1966 univ. prof. Absolvoval študijné cesty a pobyty v Taliansku, v býv. NDR a NSR. Sprvu odborný asistent, doc., od 1966 prof. a vedúci Katedry patologickej anatómie Lekárskej fak. UK, súčasne prednosta Ústavu patologickej anatómie, od 1988 vedúci Laboratória pre výskum histochémie a ultraštruktúrnej patológie Výskumného ústavu lekárskej bioniky v Bratislave. Zakladateľ a popredný predstaviteľ  imunopatológie na Slov., kt. ovplyvnil vývoj čs. patológie a dosiahol uznanie aj v zahraničí. Zameriaval sa najmä na problematiku embólie plodovou vodou, hemokoagulácie a na otázky imunológie. Lokalizoval pomocou imunochem. metód hormóny v ľudskej adenohypofýze, zaoberal sa patológiou hepatocytu, sleziny, novými imunopatologickými metódami a i. V Ústave patolog. anatómie sa zameriaval na imunologické bazálne membrány, analýzy chorobných proc. pľúc, gastrointestinálneho traktu, obličiek, placenty a i. Popri vedeckej práci sa venoval aj pedagogickej činnosti. Autor a spoluautor publikácií, 
vysokošk. učebníc a skrípt, početných štúdií, kt. uverejňoval v domácich i zahraničných čsp. a zborníkoch. Roku 1944 účastník SNP. Člen a funkcionár viacerých spolkov a spoločností..

Ocenenie
 Roku 1947 vyznamenaný Radom SNP, 1958 Cenou Čs. lekárskej spoločnosti J.E. Purkyňu, 1963 Škorpilovou cenou a i.

Dielo
 Trombolické a embolické procesy pri embólii plodovou vodou, Bratislava roku 1963
 Základy všeobecnej patologickej anatómie, Bratislava roku 1953 (spoluautor)
 Príručka patologickej histológie, Martin roku 1957 (spoluautor)
 Základy onkológie, Bratislava roku 1957
 Úvod do histopatológie, Martin roku 1968 (s B. Ondrušom)

Literatúra 
 BROZMAN, Miroslav. In:

Externé odkazy 
 

Slovenskí lekári
Slovenskí autori náučnej literatúry
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Osobnosti z Brezna
Absolventi Lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Vyučujúci na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Ján Bruck

Ján Bruck (* 1775, Horné Jaseno† 7. máj 1819, Žaškov) bol slovenský pedagóg, veršovník.

Jeho otec bol Ján Bruck, jeho matka Zuzana rod. Čaplovičová, jeho syn Leopold Bruck.

Životopis 
Študoval v Martine a v Banskej Bystrici. Rektor evanjelickej školy v Žaškove. V rokoch 17941800 zapisoval príležitostné básne, veršované mravoučné výstupy a dialógy, žartovné, satirické a iné verše. V zapisovaní básní pokračoval jeho syn Leopold (18191829).

Dielo 
 rukopis: Rozličné verše, které... roku 17941800 sepsal na památku v Žaškove

Literatúra 
 Biografický lexikón Slovenska

Externé odkazy 
 

Slovenskí pedagógovia
Osobnosti z Turčianskeho Jasena
Narodenia v 1775
Úmrtia 7. mája
Úmrtia v 1819
Terézia Brunšviková

Grófka Terézia Brunšviková z Krupej alebo staršie Brunswicková (; * 27. júl 1775, Bratislava – † 17. september 1861, Duka) bola uhorská šľachtičná, pedagogička a sociálna pracovníčka.

Životopis 
Narodila sa v rodine grófa Antona Brunšvika a jeho manželky Alžbety, rodenej barónky Wankel von Seeberg. Rodina udržiavala blízke kontakty so skladateľom Ludwigom van Beethovenom, ktorý sa viackrát zdržiaval v ich kaštieli v Dolnej Krupej a vyučoval Teréziu a jej súrodencov hru na klavír. V roku 1809 jej venoval Sonátu č. 24 Fis dur op. 78 pre klavír. Niektorými autormi bola považovaná za adresátku známeho Beethovenovho listu „nesmrteľnej milenke“.

Pri svojom pobyte vo Švajčiarsku v roku 1808 sa v meste Yverdon stretla so švajčiarskym pedagógom Pestalozzim, ktorý ju výrazne ovplyvnil.

V roku 1828 v Budíne založila prvú materskú školu v Uhorsku s názvom  (Anjelská záhrada). Jej pričinením vznikla 1829 prvá detská opatrovňa na území Slovenska v Banskej Bystrici a v roku 1830 dve materské školy v Bratislave (na Vydrici a na Valónskej ulici). Jej zásluhou vznikali detské opatrovne aj na iných miestach monarchie, zakladala a propagovala ženské dobročinné spolky. Založila prvú dievčenskú priemyselnú školu v Uhorsku a propagovala polytechnickú výchovu žien. Rozvinula zásady, obsah a metódy predškolskej výchovy škótskeho pedagóga Samuela Wilderspina. Vydávala výzvy, informačné letáky, plagáty a stanovy spolkov propagujúcich zakladanie materských škôl. V 20. storočí vyšli ďalšie práce čerpajúce z jej pozostalosti.

Terézia zomrela 21. septembra 1861. V literatúre sa uvádzajú rôzne miesta úmrtia, napr. Budín, Duka, Drážďany. V úmrtnom oznámení, ktoré vydali jej súrodenci, je uvedené ako miesto úmrtia obec Duka a miesto pochovania rodinná hrobka v meste Martonvásár.

Poznámky

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Záznam o narodení a krste v matrike (č. 527) 

Osobnosti z Bratislavy
Uhorskí pedagógovia
Sociálni pracovníci
Uhorskí šľachtici