joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Claude Monet

Claude Oscar Monet (* 14. november 1840, Paríž, Francúzsko – † 5. december 1926, Giverny) bol významný francúzsky maliar. Je považovaný za zakladateľa umeleckého smeru impresionizmu, ktorého názov je odvodený od jeho obrazu Impression, soleil levant (Impresia, východ slnka).

Životopis 
Narodil sa v Paríži ako druhé dieťa Claude Adolpha a Louise-Justine Monetovcov. Keď mal päť rokov, jeho rodina sa presťahovala do mestečka Le Havre, ktoré sa nachádza v severnom Francúzsku v Normandii. Tam sa stal známym najmä vďaka svojim karikatúram kreslených uhlíkom. Neskôr sa zoznámil s maliarom Eugènom Boudinom, ktorý odhalil Monetov maliarsky talent a stal sa jeho učiteľom. Naučil ho používať olejové farby, a tiež ako využívať techniky plenérizmu (z franc. en plein air  – na voľnom priestranstve) pri maľovaní.

V roku 1859 odišiel na radu svojho učiteľa študovať maliarstvo do Paríža. Cítil sa však spútaný pravidlami tej doby a odmietol dlhodobo zaužívané princípy v maľovaní. Práve z toho dôvodu radšej vstúpil na nezávislú Academie Suisse, kde spoznal ďalších maliarov Pissarra a Cézanna.

V rokoch 18601862 absolvoval povinnú vojenskú službu v Alžírsku. Bol ovplyvnený tamojším prostredím a farebnosťou krajiny, a to sa pre neho stalo v nasledujúcich rokoch inšpiráciou. V roku 1862 sa kvôli chorobe vrátil predčasne domov, ale pod podmienkou, že dokončí svoje štúdium na univerzite. Vstúpil preto do súkromného ateliéru Charlesa Gleyra, kde spoznal maliarov Pierre-Augusta Renoir, Frédérica Bazille, Alfreda Sisleyho. Títo spoločne zdieľali podobné myšlienky a názory na umenie, ktoré sa neskôr stali známe pod názvom impresionizmus.

Počas francúzsko-pruskej vojny (18701871) Monet utiekol do Anglicka, aby sa vyhol odvodu, kde spolu s Pissarrom maľovali v londýnskych parkoch a na brehu rieky Temža.

V roku 1866 sa pri maľovaní jedného obrazu zoznámil s modelkou Camille Doncieuxovou. O dva roky neskôr sa im narodil prvý syn Jean. V roku 1870 sa zosobášili a po troch rokoch manželstva odsťahovali do mestečka Argenteuil, neďaleko Paríža. Tam sa im v roku 1878 narodil druhý syn Michael. Pani Monetová zomrela v roku 1879 na tuberkulózu. Rodinná priateľka Alice Hoschedéová, ktorú opustil manžel, sa podujala vychovávať Monetove deti spolu so svojimi vlastnými. Spoločne žili v meste Poissy, ktoré však Monet nemal rád, a preto sa v roku 1883 presťahovali do Normandie, do mestečka Giverny. Tam sa natrvalo usadili a v roku 1892 zosobášili. Keďže sa mu konečne začalo dariť a jeho obrazy sa dobre predávali, kúpili tam dom a Monet si postavil vlastné štúdio. Popri cestách do Londýna, Nórska či Talianska sa začal venovať záhradkárstvu a vytvoril nádhernú záhradu s jazierkom, ktorá sa stala námetom pre mnohé jeho obrazy. Jeho druhá žena Alice zomrela v roku 1911 a syn Jean v roku 1914.

Na sklonku svojho života trpel mnohými chorobami. Zlý zrak a ťažká reuma spôsobili, že bolo pre neho čoraz ťažšie maľovať. Napriek tomu sa však nevzdával a do posledných chvíľ tvoril. Zomrel na konci roku 1926 a je pochovaný na cintoríne v Giverny.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Obrazy Claude Moneta
 Claude Monet

Osobnosti z Paríža
Francúzski maliari
Impresionistickí maliari
Gramatický rým

Gramatický rým je rým, ktorý vzniká ak sa rýmujú slová, ktoré majú zhodné všetky základné gramatické kategórie – rovnaký slovný druh, rod, číslo, pád, prípadne aj osobu a čas... Ak sa v rýme použije slovo rovnakého slovného druhu a má zhodné všetky základné gramatické kategórie, ale je aspoň o dve slabiky dlhšie, za gramatický rým sa nepovažuje. Gramatické rýmy znižujú umeleckú hodnotu básne a básnici sa im vyhýbajú.

Príklady
písať - knísať
krásny - spásny
zavlniť - doplniť
pomalé - nemalé
skúsiť - dusiť
vráska - láska
mladosť - starosť
krb - Srb - hrb
ohník – koník
pobrali - ostali

Literárne pojmy
Poézia
Institute of Space and Astronautical Science

Institute of Space and Astronautical Science (skr. ISAS preklad: Inštitút pre vesmírnu vedu) bola jedna z troch japonských organizácií pre výskum vesmíru. Založená bola pri Tokijskej univerzite a zodpovedá za vývoj a prevádkovanie výskumných satelitov, mesačných a medziplanetárnych sond. 

1. októbra 2003 bola táto organizácia zlúčená s ostatnými dvoma japonskými organizáciami pre výskum vesmíru (NASDA a NAL), čím vnikla Japan Aerospace Exploration Agency (skr. JAXA).

Úspešné minulé a súčasné misie 
Ohsumi
Tansei-1
Shinsei
Denpa
Tansei-2
Taiyo
Tansey-3
Kyokko
Jikiken
Hakucho
Tansei-4
Hinotori
Tenma
Ohzora
Sakigake
Suisei
Ginga
Akebono
Hiten
Yohkoh
Geotail
ASCA
HALCA
Nozomi
Akari

Plánované misie 
Lunar-A
MUSES-C
SELENE
Solar-B

Základňa 
ISAS používa pre svoje štarty raketodrom Kagoshima Space Center a ako nosiče využíva rakety M-Series.

Astronómia
Kozmonautika
European Retrievable Carrier

European Retrievable Carrier (skr. EURECA) je voľne lietajúca vedecká základňa, konštruovaná na viacnásobné použitie. Jej vynesenie do výšky  na obežnú dráhu okolo Zeme sa uskutočnilo raketoplánom Atlantis 31. júla 1992 misiou STS-46. Jej úloha je zbierať údaje o experimentoch s mikrogravitáciou, testovanie technológií a materiálov a sledovanie vesmírneho žiarenia. 1. júla 1993 bola dopravená na Zem raketoplánom Endeavour.

Iné projekty 

Umelé družice Zeme
Tripolis

Tripolis ( alebo na odlíšenie od rovnomenného mesta v Libanone tiež dlhým názvom ) je hlavné mesto Líbye.
Leží na pobreží Stredozemného mora. V meste je medzinárodné letisko, pobrežná magistrála, univerzita (založená v roku 1955) a rozsiahly priemysel a obchod.

Mesto založili v 7. storočí pred Kr. Feničania, od 105 pred Kr. až do 7. storočia po Kr. bolo súčasťou Rímskej ríše resp. Byzantskej ríše (dočasne obsadené Vandalmi).  V 7. storočí ho dobyli Arabi, v roku 1551 Osmanskí Turci. Po dobytí talianskymi vojskami v roku 1911 sa stal centrom talianskej kolonizácie severnej Afriky. Od roku 1951 je hlavným mestom Líbye.

Partnerské mestá 
  Alžír
  Bejrút
  Belo Horizonte
  Izmir
  Madrid
  Sarajevo

Iné projekty 

Hlavné mestá v Afrike
Mestá v Líbyi
Prístavné mestá Stredozemného mora
Nukleárna zima

Nukleárna zima je názov pre hypotetický stav na Zemi po prípadnom vojnovom konflikte s použitím jadrových zbraní, alebo po dopade asteroidu na Zem. Ide o zmenu celosvetového podnebia. Po výbuchoch atómových zbraní by sa v atmosfére nachádzalo také veľké množstvo prachu, popola, dymu a úlomkov, že sa predpokladá zaclonenie celej Zeme a z toho vyplývajúci obrovský pokles teploty na jej povrchu a zmenu klímy. Vplyvom rýchlej zmeny klímy by pravdepodobne došlo k vymretiu mnohých druhov, ktoré by neboli schopné prispôsobiť sa novým klimatickým podmienkam, teplotám, prípadne rádioaktívnemu prostrediu.

Možné príčiny vzniku

Jadrový výbuch 
Pri explózii je do atmosféry vymrštené veľké množstvo aerosólu, ktorý následne bráni prenikaniu slnečných lúčov na zemský povrch, čo má za následok, že sa teplo odráža už v stratosfére, alebo v troposfére a nedopadá na zemský povrch. Zmenšený príkon energie zo Slnka má za následok ochladzovanie planéty. Predpokladá sa, že by častice mohli zostať v atmosfére niekoľko mesiacov až rokov. V prípade jadrovej vojny by bolo najväčšie množstvo aerosólu sústredené medzi 30 až 60 stupňom severnej šírky, nakoľko v tejto oblasti sa nachádza najviac strategických cieľov (najväčší počet miest).

Dopad asteroidu 
V prípade dopadu asteroidu by záležalo na jeho mieste dopadu a veľkosti. Vplyvom dýzového prúdenia, ktoré obklopuje celú planétu, by bol materiál priebežne transportovaný okolo celej planéty, čo by z dopadu asteroidu urobilo globálny problém.

Horiace ropné vrty 
Počas druhej vojny v Perzskom zálive ustupujúce iracké vojská zapálili 526 kuvajtských ropných vrtov, čo malo za následok únik veľkého množstva dymu a aerosólu do atmosféry v priestorovo obmedzenej oblasti. Následné modelácie ukázali, že teplota v oblasti klesla približne o 10 °C vo vzdialenosti 200 km od miesta požiaru. Ďalšie dôsledky v podobe kyslých dažďov boli zaznamenané až do vzdialenosti 1000 až 2000 km.

Supervulkán 
V britskom programe BBC „Supervulkán“ bola naznačená situácia, keď po extrémne silnom výbuchu vulkánu (tzv. supervulkánu) dochádza k vyvrhnutiu enormného množstva sopečného popola a prachu. Okrem zasypania oblastí do vzdialenosti niekoľkých sto kilometrov od miesta výbuchu tu došlo aj k vyvrhnutiu tohoto materiálu do horných vrstiev atmosféry, čo na niektorých miestach znamenalo krátkodobé ochladenie až o 20 °C. Nasledovala globálna zmena svetovej klímy, čo viedlo k lokálnym kolapsom poľnohospodárstva.
Obdobná situácia by mohla nastať (alebo už možno nastala) pri zvýšenej sopečnej aktivite, ktorá by zasiahla viac miest sveta.

Referencie 

Jadrová vojna
Klimatológia
Ján Koleník

Mgr. art. Ján Koleník (* 11. november 1979, Banská Bystrica) je slovenský herec. 

Po skončení VŠMU v roku 2004 sa stal členom Činohry SND. V roku 2004 získal Cenu za najlepší herecký výkon na festivale Istropolitana projekt (postava Valena Connora v hre Opustený západ). Bol nominovaný na cenu Objav roka v rámci Divadelných ocenení sezóny 2003 (postava Levitu v hre Veľké šťastie). V roku 2008 mu bola udelená Výročná cena literárneho fondu za postavu Kráľa Františka (Kráľ sa zabáva) s prihliadnutím k postave Nika Dubčiča (Dom v stráni). V roku 2014 účinkoval v medzinárodnom projekte „1914“ v pražskom Národnom divadle, pod vedením režiséra Roberta Wilsona. Pravidelne vyhráva ankety popularity - Je najobľúbenejším hercom v televíznej ankete OTO 2010/11/12 a v internetovej ankete Telkáč roka 2011/12/14/15.

Medzi jeho najvýznamnejšie divadelné postavy patria: Valene (Opustený západ), Levita (Veľké šťastie), Oront (Mizantrop), Jago (Othello), Kampen (Rozhovor s nepriateľom), Katurian (Ujo Vankúšik), Fontanet (Tak sa na mňa prilepila), Bassanio (Kupec benátsky), Frank N' Further (Rocky Horror Show), Dorant (Stratégie a rozmary), Miro (Neberte nám princeznú), Ján Holub (Pod cudzou vlajkou), Laertes (Hamlet), František I. (Kráľ sa zabáva), Lucentio (Skrotenie zlej ženy), Niko Dubčič (Dom v stráni), Antonius (Antonius a Kleopatra), Joachim (Plantáž), Jochanan (Herodes a Herodias), Evaristo (Vejár), Aigisthos (Oresteia), Rakitin (Bratia Karamazovovci), Samo (Bál), Ondrej (Bačova žena), Kossuth (Prorok Štúr...), Dr. Caius (Veselé paničky z Windsoru), Kreón (Antigona), Andrej (Vojna a mier), Chris (Celé zle), účinkuje v agentúrnych divadlách v komédiách Kto zhasol svetlo a Len si pospi, miláčik, venuje sa dabingu a reklame.

Účinkoval v televíznych seriáloch Medzi nami, Panelák, Keby bolo keby, Kriminálka Staré Mesto, Zlomok sekundy, První republika, Zoo, najnovšie účinkoval v pomerne na slovenské pomery pokrokovom seriáli Za sklom. V roku 2017 ho máme možnosť vídať v dobovej kriminálke 1890. Od roku 2019 účinkuje v seriáli Oteckovia, v roku 2021 v seriáli Ultimátum ale aj vo filmoch Šťastný nový rok, V lete ti poviem ako sa mám, Šťastný nový rok 2. V roku 2022 si zahral si hlavnú úlohu Andreja Fabiána v seriáli Druhá šanca. V rokoch 2005 až 2006 moderoval spolu so Zuzanou Novákovou reláciu Digitál.

Filmografia 
 2007 – 2017: Panelák (Marcel „Maslák“ Maslovič)
 2009 – 2011: Keby bolo keby
 2010 – 2013: Kriminálka Staré Mesto (Vyšetrovateľ Krajčo)
 2011 – 2011: Zlomok sekundy
 2014 – 2018: První republika (Vladimír Valenta)
 2016 – 2016: Zoo (Peter Baláž)
 2016 – 2019: Za sklom (major; Nórbert „Noro“ Višváder)
 2017 – 2017: 1890 (detektív; János Marton)
 2019 – 2021: Oteckovia (Adam Mak)
 2019: Šťastný nový rok (majiteľ hotela grand)
 2022 – súčasnosť: Ultimátum
 2022: V lete ti poviem, ako sa mám (David) 
 2022 – súčasnosť: Druhá šanca (Andrej)

Iné projekty 

Slovenskí speváci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí televízni herci
Slovenskí herci divadelných muzikálov
Osobnosti z Banskej Bystrice
Kohút nezaspieva

Kohút nezaspieva (angl. Until the Cock Crows) je slovenský film natočený podľa divadelnej hry Ivana Bukovčana Kým kohút nezaspieva. 

Vojnová dráma z konca druhej svetovej vojny o vzťahoch medzi desiatimi rukojemníkmi, ktorých zatknú fašisti počas odvetnej akcie za vraždu nemeckého vojaka.

 Architekt: Juraj Červík ml.
 Návrhy kostýmov: Milan Čorba
 Strih: Maximilián Remeň
 Vedúci výroby: Igor Fábry
 Exteriéry: Bratislava, Trnava, Slatinské Lazy, Zvolenská Slatina, Kostiviarska, Stupava, Győr
 Premiéra: 27. august 1986

Ocenenia 
 1987: Cena Antonína Zápotockého za réžiu - Martin Ťapák
 1987: Cena Čs. filmu - 25. Festival československého filmu - FČSF Bratislava 1987

Externé odkazy 
 Kohút nezaspieva na stránke 1. Slovenskej filmovej databázy

Filmy režírované Martinom Ťapákom
Slovenské filmy
Filmy podľa názvu
Filmy z 1986
Filmy s tematikou druhej svetovej vojny
Česko-slovenské filmy
Windhoek

Windhoek [vinthuk] je hlavné mesto Namíbie. Počet obyvateľov: 330 000.

Leží v nadmorskej výške až  na plošine Khomas Highland pri horskom masíve Auasberg

V meste je sídlo katolíckeho arcibiskupstva a anglikánskeho biskupstva, univerzita (1990, predtým „Akadémia“), konzervatórium, meteorologická stanica, múzeá a vedecká spoločnosť s knižnicou. 

Zastúpený je potravinársky a strojársky priemysel, veľké tepelné elektrárne. Windhoek je obchodné (obchod s ovčou kožou) a poľnohospodárske stredisko (mliekáreň, továreň na rybie konzervy, pivovar). Medzinárodné letisko leží 43 km od mesta.

V meste je veľa budov z čias nemeckej kolonizácie (okolo 1900). Koncom 80. rokov 20. storočia bolo mesto značne rozšírené.

V polovici 19. storočia sa osady zmocnil náčelník Jan Jonker Afrikaner (17901861). Nemci územie obsadili roku 1885, v roku 1891 sa stalo hlavným mestom Nemeckej juhozápadnej Afriky, v roku 1893 sa tu usadili prví belosi. Počas 1. svetovej vojny mesto obsadili juhoafrické vojská. V roku 1990 sa spolu s Namíbiou juhoafrický vplyv skončil.

Významní rodáci 
 Frankie Fredericks, namíbijský atlét

Galéria

Iné projekty 

Hlavné mestá v Afrike
Mestá v Namíbii
Niamey

Niamey je hlavné mesto Nigeru.

Poloha 
Nachádza sa v juhozápadnej časti krajiny, na rieke Niger. Je administratívnym, ekonomickým a kultúrnym centrom a s počtom 1,3 milióna obyvateľov aj najväčším sídlom. Mestom prechádza dôležitá cesta Dakar – N’Djamena, spájajúca 7 krajín a 5 hlavných miest.

Dejiny 
Niamey bolo založené pravdepodobne v 18. storočí, no až do konca 19. storočia bol menším regionálnym mestom bez väčšieho významu. K nárastu populácie a dôležitosti prišlo po príchode francúzskych kolonistov, ktorí urobili z mesta dôležité centrum a v roku 1926 aj hlavné mesto Nigeru. V tej dobe malo Niamey okolo 3000, o tridsať rokov neskôr už 30 000 a v roku 1988 už 400 000 obyvateľov. Prudký nárast populácie pokračuje dodnes, nakoľko do mesta sa sťahujú ľudia zo širokého okolia za prácou, a tak je aktuálny počet odhadovaný na 1,5 milióna ľudí. Vysoký populačný rast je príčinou, že väčšinu obyvateľov tvoria mladí ľudia. 

V priemysle dominuje výroba materiálov pre stavebníctvo (cement a tehly), keramiky a textílií.

Iné projekty 

Hlavné mestá v Afrike
Mestá v Nigeri
San Maríno

San Maríno (v slovenčine staršie: San Marino; po taliansky: San Marino [vyslov: sanmaríno]), dlhý tvar Sanmarínska republika (staršie: Sanmarinská republika), patrí medzi veľmi malé štáty Európy. Hlavné mesto je San Maríno.

San Maríno je najmenšia republika a tretí najmenší štát v Európe a je piatym najmenším samosprávnym štátom na svete. Sanmarínska republika je pokojná enkláva ležiaca na východných svahoch Apenín. San Maríno nie je členom Európskej únie, no napriek tomu používa ako svoju menu euro. S Talianskom vytvorili colnú a menovú úniu. 

Úradným jazykom je taliančina, aj napriek tomu, že väčšina obyvateľov rozpráva starším dialektom.

Dejiny 
Legendy kladú počiatok San Marína do obdobia okolo roku 301, keď tu Svätý Marinus, dalmátsky kamenár so svojimi kresťanskými následníkmi založil opevnený kláštor.  Vznik štátu je doložený listinami z roku 1253.

V roku 1600 bola zavedená ústava, ktorá zostala platná až dodnes. Viedenský kongres, ktorý rozhodoval o budúcom usporiadaní Európy po napoleonských vojnách, súhlasil so zachovaním nezávislosti San Marína. V 19. storočí našli v San Maríne útočisko vodcovia hnutia za zjednotené Taliansko, medzi nimi aj Giuseppe Garibaldi. Pevnejšie postavenie spolu s výstavbou nových komunikácií odstránilo niekdajšiu izoláciu krajiny. Mnohí pôvodní obyvatelia sa odsťahovali do Talianska alebo USA, ale veľké množstvo Talianov sa zase nasťahovalo do San Marína. 

 Najvyššie položený bod: Monte Titano ()
 Najväčšie mestá: Serravalle (8 700 obyv.), San Maríno (4 252 obyv.)
 Národnostné zloženie: Sanmarínci 80 %,Taliani 17,5 %
 Náboženská príslušnosť: rímski katolíci 95%

Administratívne členenie 

San Maríno sa delí na 9 cirkevných obcí nazývaných kastely.

Hospodárstvo 
Turistika tvorí v San Maríne 62,24% HDP. V roku 1997 navštívilo San Maríno viac ako 3,3 milióna turistov. Poľnohospodárstvo nemá veľký význam. Pestuje sa obilie, vínna réva a olivy, vyrábajú sa syry, rozšírený je chov kôz. Tradičná je výroba keramiky, textilný priemysel - výroba vlny a trikotáže, ďalej papier, sklo. Vydáva cenné zberateľské známky a mince.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam miest v San Maríne

Iné projekty 

 
Členovia OSN
Európske mikroštáty
Štáty v Európe
Skopje

Skopje (macedon. Скопје) je hlavné a najväčšie mesto  Severného Macedónska. Má rozlohu  a žije v ňom 507 000 obyvateľov (2004).

Poloha 
Mesto sa nachádza v severnej časti Severného Macedónska, v údolí rieky Vardar. V okolí sa rozprestiera kotlina, obklopená vysokými horami masívu Jakupica (Torbešija). V Skopje sa križovali stredoveké obchodné cesty z Belehradu, Dubrovníku, Konštantínopolu a Solúnu. V ich trase dnes vedú medzinárodné cesty E75 zo Srbska k Egejskému moru a E65 z pobrežia Jadranu do Grécka.

Dejiny 
Prvé stopy po osídlení lokality Skopje pochádzajú už z obdobia pred naším letopočtom. V období antiky sa na území mesta nachádzal hrad Scupi, ktorý bol zničený pri zemetrasení. Územie patrilo Byzantskej ríši a práve tu sa narodil slávny byzantský cisár Justinián I.

V stredoveku ovládali územie Bulhari, po nich Srbi, ktorí si zo Skopje urobili v roku 1346 hlavné mesto svojej ríše. Už v roku 1392 obsadili celú oblasť Turci, ktorí tu vládli celých 5 storočí.

Po balkánskych vojnách (1912 – 1913) sa Skopje stáva súčasťou Srbska a po ukončení 1. svetovej vojny kráľovstva Srbov, Chorvátov a Slovincov. V roku 1929 sa kráľovstvo premenovalo na Juhosláviu, no už počas 2. svetovej vojny bola veľká časť územia Vardaru, teda dnešného Severného Macedónska pripojená k Bulharsku. Po skončení vojny sa Skopje stalo hlavným mestom Macedónskej socialistickej republiky, čo podnietilo jeho veľký rozvoj.

Mesto sa stalo dôležitým hospodárskym a kultúrnym centrom krajiny, bolo vybudovaných množstvo tovární, úradov a inštitúcií. Veľkou ranou mestu bolo silné zemetrasenie v roku 1963, ktoré vážne poškodilo infraštruktúru, budovy, továrne a vyžiadalo si množstvo obetí. Na obnove metropoly sa podieľali okrem Juhoslávie aj ČSSR, USA a ďalšie.

Po rozpade Juhoslávie sa v roku 1991 stalo Skopje hlavným mestom Macedónska (dnes nazývaného Severné Macedónsko) a následne sa pristúpilo k jeho zatraktívneniu a modernizácii. Bola vybudovaná a stále je rozširovaná moderná infraštruktúra (medzinárodné letisko, diaľnice M1 a M3) a v meste pribudlo množstvo sôch, múzeí a iných umeleckých objektov.

Napriek veľkému poškodeniu v minulosti a obnove je mesto charakteristické starobylou zástavbou z čias tureckej nadvlády, s najstaršími budovami zo 14. storočia. Táto časť mesta nebola počas zemetrasenia výraznejšie poškodená a teda ani stavebne upravovaná.

Administratívne delenie 

1. Centar
2. Čair
3. Šuto Orizari
4. Butel
5. Karpoš
6. Gjorče Petrov
7. Saraj
8. Kisela Voda
9. Aerodrom
10. Gazi Baba

Osobnosti mesta 
 Justinián I. (* 482 – † 566), byzantský cisár
 Matka Tereza (* 1910 – † 1997), katolícka mníška, misionárka, humanitárna pracovníčka, zakladateľka rádu Kongregácia misionárok lásky a nositeľka Nobelovej ceny za mier
 Zvonko Taneski (* 1980), básnik, literárny vedec, prekladateľ a univerzitný profesor

Partnerské mestá

Podnebie

Referencie

Iné projekty 

 
Mestá v Macedónsku
Hlavné mestá v Európe
Výpočtová zložitosť

Výpočtová zložitosť alebo výpočtová náročnosť je pojem z teórie algoritmov, vyjadruje nakoľko je výpočet podľa zvoleného algoritmu zložitý. Výpočtovú zložitosť študuje teória zložitosti.

Výpočtová zložitosť má dve základné miery:
 časová zložitosť
 pamäťová zložitosť

Optimalizácia algoritmu sa týka minimalizácie jednej alebo obidvoch mier zložitosti.

Výpočtová zložitosť algoritmu priamo nesúvisí so zložitosťou samotného algoritmu z ľudského pohľadu. Algoritmus môže byť veľmi jednoduchý na pochopenie i implementáciu, napriek tomu môže byť jeho výpočtová zložitosť veľká a naopak.

Druhy výpočtovej zložitosti v závislosti od počtu vstupných prvkov n, (a,b,c sú konštanty, t je čas):
lineárna zložitosť: 
logaritmicko lineárna: 
polynomiálna: t je funkciou nejakého polynómu n
algoritmy so zložitosťou väčšou než je polynomiálna

Za rýchle algoritmy sa pokladajú prvé tri druhy.

Ilustráciou zložitosti je nasledujúca tabuľka, predpokladajme, že vykonanie jednej operácie trvá jednu mikrosekundu:

Z uvedenej tabuľky vidno, že aj keby sme rýchlosť operácii zväčšili 1000x, posledný algoritmus by bol tak či tak neriešiteľný v rozumnom čase a predposledný pre väčšie n tiež.

Tú istú úlohu možno väčšinou riešiť rôznymi algoritmami s rozličnou výpočtovou zložitosťou. Napríklad triedenie sa dá jednoducho implementovať s výpočtovou zložitosťou n2, ale existujú aj algoritmy triedenia so zložitosťou n.log n. 

 
Matematika
Informatika
Krištof (svätec)

Svätý Krištof () (*? – † okolo 250) je katolícky a pravoslávny svätec. Žil počas vlády rímskeho cisára menom Decius (vládol 249-251). Je patrónom cestovateľov, pútnikov, v modernej dobe prenesene automobilistov. Jeden zo štrnástich svätých pomocníkov.

Katolíci o ňom rozprávajú príbeh odlišný od príbehu pravoslávnych kresťanov. Jeho sviatok sa svätí u pravoslávnych kresťanov 9. mája, u evanjelikov 24. júla.

Svätý Krištof je uvedený vo v súčasnosti platnom Rímskom martyrológiu na 25. júl. Pavol VI. 14. februára 1969 zmazal jeho spomienku zo Všeobecného kalendára Rímskej cirkvi kvôli spornosti jeho existencie, kult samotný však nebol zrušený. Predtým (a v súčasnosti v rámci používania liturgických kníh z roku 1962) sa sv. Krištof v rímskom obrade liturgicky slávil 25. júla, na sviatok sv. Jakuba apoštola, ako commemoratio (komemorácia, spomienka).

Referencie

Iné projekty 

Svätci
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Osobnosti na španielskych poštových známkach
Vyšné Wahlenbergovo pleso

Vyšné Wahlenbergovo pleso ( , ) je v hornej časti Furkotskej doliny a je druhým najvyššie položeným plesom v Tatrách. Takmer celý rok je pokryté ľadom.

Názov 
Obe plesá Vyšné i Nižné Wahlenbergovo pleso dostali meno po švédskom botanikovi a lekárovi Göranovi Wahlenbergovi, ktorý v roku 1813 prebádal vegetáciu Vysokých Tatier.  Na rozdiel od nižšie položených Furkotských plies, označujú staršie pramene dvojicu plies ako Vyšné furkotské plesá.

Turistika 
Po   žltej turistickej značke zo Štrbského Plesa   okolo Vodopádu Skok na Bystré sedlo.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
Wahlenbergove plesá
Turistika po Furkotskej doline

Plesá Vysokých Tatier
Pas

Pas môže byť:
úradný preukaz, najmä cestovný, napr. cestovný pas, zvierací pas, dobytčí pas
v niektorých kartových hrách oznámenie hráča, že sa na hre nezúčastní; v bridži hláška, ktorou hráč dáva najavo, že v danej fáze licitácie nechce dať žiadnu ponuku
vzdanie sa ťahu v hre Go
nemožnosť zúčastniť sa jedného ťahu v hre Domino
v športe: dlhá prihrávka spoluhráčovi (vo futbale, hokeji a pod.)
v umení: česká umelecká skupina

PAS je skratka pre:
kyselina p-aminosalicylová, liek proti tuberkulóze
process automation system (systém automatizácie procesov)
Parti Islam Se-Malaysia (Islamská strana Malajzie)
 parental alienation syndrome (doslova: syndróm rodičovského odcudzenia), nekompromisné odvrátenie sa dieťaťa od rodiča
 postabortálny syndróm, telesné a duševné následky potratu
 polynomial approximation scheme (aproximácia polynómami), pozri aproximačný algoritmus
 Polish Academy of Sciences
 Publicly Available Specification od DIN:
PAS 1032-1 a PAS 1032-2 z februára 2004 pre e-learning(Weblink)
PAS 1054 z marca 2005 pre mamografy s digitálnym obrazovým prijímačom
 Personal Access Standard, iné meno pre čínsky štandard Xiaolingtong pre bezdrôtové telefóny
 Pas Ioannina, grécky futbalový klub
 Pas Teherán, iránsky futbalový klub
 physician-assisted suicide (doslova: samovražda asistovaná lekárom)
 Percussive Arts Society, medzinárodná organizácia pre perkusie
 PepsiAmericas
produkce aktivit současnosti, skupina vznikla v roku 1999 v Prahe, založili ju spolu Jiří Skála a kurátor a teoretik Vít Havránek. Patril sem napríklad Ján Mančuška.
Ión (častica)

Ión je elektricky nabitá častica, ktorá vzniká z elektricky neutrálneho atómu alebo molekuly pridaním resp. ubraním elektrónov pri ponechaní pôvodného počtu protónov.

Ak atóm odovzdá elektrón, stáva sa katiónom (kladným iónom). Ak je počet elektrónov vyšší ako počet protónov, atóm sa mení na anión (záporný ión). V prípade viacatómových aniónov, ktoré vo svojej štruktúre obsahujú kyslík (napr. uhličitany, sírany, atď.), sa takéto anióny nazývajú oxoanióny.

Ióny sa označujú zapísaním chemickej značky častice (prvku, alebo molekuly), pričom veľkosť náboja sa uvedie ako horný index vpravo od zápisu značky: Al3+, Cl−, SO42−, Co2+, [Fe(CN)6]3−...

Vznik iónov 

Na odtrhnutie elektrónu z valenčnej vrstvy je potrebné určité množstvo energie, ktorá sa nazýva ionizačná (EI).  Jej hodnota nie je konštantná, závisí od prvku a od toho, o koľký odtrhnutý elektrón v poradí ide (následne sa označuje ako prvá, druhá, n-tá ionizačná energia). Hodnota ionizačnej energie sa mení s postavením prvku v periodickej tabuľke, prvky ležiace vľavo majú hodnoty ionizačných energií nízke, prvky ležiace vpravo naopak vysoké. Taktiež klesá so vzrastajúcou periódou, v ktorej sa nachádza prvok a naopak.

Z toho vyplýva, že najnižšiu hodnotu ionizačnej energie (ide o prvé ionizačné energie) má cézium – 375 kJ/mol (ak nerátame rádioaktívne a umelo pripravené prvky) a najvyššiu fluór – 1 681 kJ/mol (opäť nie sú brané do úvahy vzácne plyny). Čiže cézium najochotnejšie elektróny odovzdáva, naopak fluór najmenej ochotne. Všeobecne sa dá povedať, že kovy majú nižšie ionizačné energie ako nekovy.

Opačný proces prijímania elektrónu atómom sa vyjadruje pomocou elektrónovej afinity (Eea), čo je energia ktorá sa uvoľní pri prijatí elektrónu prvkom a prechode z neutrálneho stavu do záporného.

Stabilita iónov 
Samotné ióny nie sú stabilné a snažia sa dostať do elektricky neutrálneho stavu. Ich existencia môže byť udržiavaná vysokou teplotou (napr. v plazme), prípadne stabilizovaním v roztoku (napr. vodné roztoky solí). Dôkazom existencie iónov je elektrická vodivosť plazmy, resp. roztokov.

Pozri aj 

 Iónová väzba
 Katión
 Anión
František Hrubín

František Hrubín (* 17. september 1910, Praha – † 1. marec 1971, Praha) bol český spisovateľ, dramatik, scenárista, prekladateľ, autor prírodnej a milostnej lyriky, neskôr básnik obáv. Jeho dielo do slovenčiny prekladal básnik Milan Rúfus.

Životopis 
Narodil sa v Prahe, ale mladosť prežil v Lešanoch v Posázaví. Vyštudoval gymnázium v Prahe (1932), potom sa neúspešne pokúšal vyštudovať filozofiu a pedagogiku na Karlovej univerzite. Od roku 1934 bol zamestnaný v Mestskej knižnici v Prahe a neskôr na ministerstve informácií. Od roku 1946 bol spisovateľom z povolania.

Roku 1939 sa oženil, mal dve deti.

Výrazne sa podieľal na založení detského časopisu Mateřídouška, v rokoch 1945–1950 ho redigoval. 

Na II. zjazde Zväzu československých spisovateľov (1956) spolu s J. Seifertom odvážne kritizoval spojenie literatúry a politiky, zastali sa na ňom nielen perzekvovaných, ale aj väznených spisovateľov. Jeho vystúpenie viedlo najprv k zákazu literárnej činnosti, veľmi skoro mu ale bolo povolené prekladať, a písať literatúru pre deti, jeho samostatná tvorba prechádzala rôznymi obdobiami zákazov a vydávaní.

Dielo

Básnické zbierky 
 Zpíváno z dálky – 1933
 Krásná po chudobě – 1935
 Země po polednách – 1937
 Včelí plást – 1940
 Země sudička – 1941
 báseň Jobova noc – 1945, vyjadrovanie pocitu ohrozenia rodnej zeme
 Říkejte si se mnou – 1943
 Hirošima – 1948, v tejto lyrickoepickej skladbe varoval pred nukleárnou katastrofou 
 Proměna – 1957
 Romance pro křídlovku – 1962
 Zlatá reneta – 1964

Dráma 
 Srpnová neděle – 1958 tu sa Hrubín odvracia od pracovného prostredia a volí prostredie juhočeského rybníka, o jeho postavách sa dá jednoznačne povedať, či sú kladné alebo záporné. Tým sa táto dráma značne odlišuje od vtedajších československých hier, a dá sa povedať, že bola určitým signálom k pomalej reakcii na svetovú tvorbu.
 Křišťálová noc – 1961

Pre deti 
 Špalíček pohádek – 1957

Literatúra 
FORST, Vladimír, a kol. Lexikon české literatury : osobnosti, díla, instituce. 2/I. H–J. Praha : Academia, 1993. 589 s. ISBN 80-200-0468-8. 
 PUTNA, Martin C. Česká katolická literatura v kontextech : 1918-1945. Praha : Torst, 2010. 1390 s. ISBN 978-80-721-5391-6.

Pozri aj 
 Zoznam českých spisovateľov
 Česká literatúra v rokoch 1945 – 1990

Externé odkazy 
 Ukázka z knihy – Iva Málková – Adresát František Hrubín
 Ukázky básní
 Recenze Romance pro křídlovku 
 
 
 Křídla lásek mých; nejnovější básnický výbor

Českí básnici
Českí spisovatelia pre deti a mládež
Českí scenáristi
Českí dramatici
Českí prekladatelia
Česko-slovenskí národní umelci
Pochovaní v Prahe
Násobenie

Násobenie je jedna z oblastí zo štyroch základných operácii v aritmetike. Násobenie prirodzených čísel predstavuje ich opakované sčítanie.

a a b sa nazývajú činitele. Výsledok, „a krát b“, sa nazýva súčin.

Napríklad sa zapisuje 3 . 4 pre 4 + 4 + 4. Tento zápis sa číta „trikrát štyri“. Podľa PSP sa násobenie píše s bodkou a s vynechanými medzerami.

Namiesto 3 . 4 sa niekedy píše 3×4, niekedy sa môže znamienko vynechať úplne. Pri násobení premennou môžeme zapisovať napr.(5x, xy). V programovacích jazykoch sa často používa znak *.

Pri násobení viac čísel sa používa grécky znak 

 
alebo tiež
 

Opakované násobenie rovnakých činiteľov zvyčajne nahradzujeme umocňovaním
  
 

Inverzná operácia k násobeniu je delenie.

Pravidlá 
V algebrickom telese (napríklad  a  s operáciami násobenia a sčítania) platí:

 Asociatívnosť: ;  
 Komutatívnosť: ; 
 Neutrálny prvok: ; 
 Inverzný prvok: ; 
 Distributívnosť:

Referencie

Pozri aj 
 faktoriál

Binárne operácie
Aritmetika
Vaiaku

Vaiaku je obec v Tuvalu. Nachádza sa na južnom pobreží na ostrove Fongafale v atole Funafuti a má približne 4 900 obyvateľov. Nachádzajú sa tu všetky administatívne budovy a jediný hotel v Tuvalu, Vaiaku Langi Hotel.

Tuvalu
Harare

Harare je hlavné mesto Zimbabwe. Na rozlohe 872 km2 žije približne 1 600 000 ľudí (v metropolitnej oblasti 2 800 000) a je tak najväčším mestom krajiny.

Charakteristika 
Centrum Harare leží v nadmorskej výške  na náhornej plošine v provincii Mashonaland Central v severovýchodnej časti krajiny. Priemerná teplota v januári sa pohybuje okolo 21 °C, v júli okolo 14 °C a prší najmä na prelome roka, kedy spadne v januári priemerne 140 mm zrážok.

Mesto založila ako Salisbury v roku 1890 Britská juhoafrická spoločnosť a v roku 1899 bola otvorená železničná trať z mesta Beira v Mozambiku. Mestské práva mu boli udelené v roku 1935 a počas druhej svetovej vojny nastal jeho prudký rozvoj. Rapídne sa zvýšil počet obyvateľov a v rokoch 1953-1963 bolo hlavným mestom kolónie Rodézia, od 1965 štátu Rodézia a od 18. apríla 1980 Zimbabwe. O dva roky neskôr sa mesto premenovalo na Harare, podľa pôvodného názvu mesta Chitungwiza a jeho pôvod sa odvodzuje od mena náčelníka Neharaweho.

Harare je dnes moderné a veľmi čisté mesto s výškovými budovami a ulicami, lemovanými zeleňou. Nachádza sa tu bulvár Samora Machel avenue, katedrály rímsko-katolíckej a anglikánskej cirkvi, múzeum, Knižnica kráľovny Viktórie, Zimbabwianska národná galéria a Národný archív.

Iné projekty 

 
Mestá v Zimbabwe
Hlavné mestá v Afrike
Cape Canaveral

Cape Canaveral (doslova: Mys Canaveral; ; v rokoch 1963 až 1973 známy pod oficiálnym názvom Cape Kennedy) je pobrežný pás a mys v strede východného pobrežia Floridy v USA.

Nachádza sa na ňom vesmírna raketová základňa. Oficiálny názov komplexu je Eastern Range. Delí sa na dve časti. Na juhu je Cape Canaveral Space Force Station, ktorá patrí Vesmírnym silám. Štartujú odtadiaľ rakety Atlas, Delta a Titan. Sú tu tiež štartovacie rampy z čias programov Mercury a Gemini. Severnejšie sa nachádza Kennedyho vesmírne stredisko (Kennedy Space Center), ktoré patrí NASA. Nachádzajú sa tu dve štartovacie rampy – 39A a 39B. Z nich štartovali rakety Saturn V k Mesiacu (program Apollo) a tiež raketoplány (program Space Shuttle). Neďaleko sa nachádza montážna hala Vehicle Assembly Building (VAB).

Iné projekty 

Polostrovy USA
Mysy v USA
Eratostenovo sito

Eratostenovo sito je jednoduchý algoritmus pre nájdenie všetkých prvočísel menších ako zadaná horná hranica. Algoritmus je pomenovaný po gréckom matematikovi Eratostenovi, ktorý žil v rokoch 276–194 pred Kr.

Algoritmus funguje na postupnom „presievaní“ zoznamu čísel – na začiatku zoznam obsahuje všetky čísla v danom rozsahu (2, 3, 4, …, zadané maximum). Potom sa opakovane prvé číslo zo zoznamu vyberie, toto číslo je prvočíslom; zo zoznamu sa potom odstránia všetky násobky tohto čísla (to sú zložené čísla). Tak sa pokračuje až dovtedy, kým sa zo zoznamu neodstráni posledné číslo (alebo dovtedy, keď je ako prvočíslo označené číslo vyššie ako odmocnina najvyššieho čísla – v tomto prípade všetky zostávajúce čísla v zozname sú určite prvočísla).

Príklad 

Pre nájdenie prvočísel medzi prvými 20 číslami :

Krok 1: Zoznam obsahuje všetky čísla v rozsahu 2–20:
 Zoznam: 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20

Krok 2: Odoberieme prvé číslo zo zoznamu a označíme ho ako prvočíslo:
 Známe prvočísla: 2
 Zoznam: 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20

Krok 3: Odoberieme zo zoznamu všetky násobky práve odobratého prvočísla:
 Známe prvočísla: 2
 Zoznam: 3 5 7 9 11 13 15 17 19

Krok 4: Pokračujeme opäť bodom 2, pokiaľ  ostávajú nejaké čísla :
 Známe prvočísla: 2 3
 Zoznam: 5 7 11 13 17 19

 Známe prvočísla: 2 3 5
 Zoznam: 7 11 13 17 19

 5 je vyšší než √19, takže ostávajú už iba prvočísla.

Výsledný zoznam prvočísel v rozsahu 2–20: 2, 3, 5, 7, 11, 13, 17, 19.

Príklad (Inak) 
Ak máme vyhľadať napríklad všetky prvočísla menšie ako prirodzené číslo n = 30, napíšeme si (na papier) čísla od 2 do 30 (číslo 1 nie je prvočíslo!), zakrúžkujeme číslo 2 a vyškrtáme všetky jeho násobky. Potom zakrúžkujeme ďalšie najmenšie nevyškrtnúte číslo, čiže 3, a vyškrtáme všetky jeho násobky. To isté spravíme aj s číslami 5 a 7. Zakrúžkované čísla sú prvočísla.

Externé odkazy
Interaktívna animácia (JavaScript)
 Eratostenovo sito

Prvočísla
Ribonukleová kyselina

Ribonukleová kyselina alebo kyselina ribonukleová (slovenská skratka RNA alebo RNK; anglická skratka je RNA a pochádza z angl. názvu ribonucleic acid) je nukleová kyselina tvorená jedným vláknom kovalentne naviazaných ribonukleotidov. Je biochemicky odlíšiteľná od DNA vďaka prítomnosti dodatočnej hydroxylovej skupiny pripojenej ku každej pentózovej molekule reťazca a prítomnosti uracilu (U) namiesto tymínu (T). Jednou z hlavných funkcií RNA je okopírovať genetickú informáciu z DNA (transkripcia) a fyzicky ju preniesť na miesto, kde dôjde k jej preloženiu (translácia) na výsledný proteín (priamo túto funkciu plní iba jedna trieda RNA, mediátorová RNA (mRNA).

Chemická štruktúra 
RNA tvoria štyri rozdielne bázy: adenín, guanín, cytozín a uracil. Prvé tri sú totožné s tými, ktoré sa nachádzajú v DNA, ale uracil v RNA nahrádza tymín v jeho komplementárnej funkcii k adenínu. Zdôvodnenie, prečo sa uracil nachádza v RNA môže byť v tom, že je energeticky menej nákladný, a to aj napriek tomu, že ľahko dochádza k jeho degenerácii na cytozín.

Porovnanie s DNA 
RNA má v princípe rovnakú štruktúru ako DNA. Podobným spôsobom je vlákno RNA zložené z nukleotidov. Rozdielom je však prítomnosť hydroxylových skupín, ktoré sú pripojené na druhý uhlík pentózového cyklu (ribóza). DNA má v tejto pozícii iba jeden atóm vodíka (deoxyribóza). Hydroxylová skupina robí RNA menej stabilnou ako DNA.

DNA vytvára dlhú dvojitú špirálu (helix), zloženú z dvoch komplementárnych vlákien. RNA vytvára relatívne kratšie jednovláknové reťazce. V niektorých prípadoch má komplementarita dvoch molekúl RNA aj fyziologickú funkciu (RNAi).

Vznik 
RNA vzniká na jednom z dvoch vlákien DNA v procese, ktorý sa nazýva transkripcia. Prepisovaný reťazec sa nazýva matrica. Aby sa DNA mohla prepísať do RNA, musí byť najprv jej dvojzávitnica rozdelená a vodíkové väzby medzi purínovými a pyrimidínovými bázami prerušené. Na samotnej transkripcii sa podieľa enzým nazývaný RNA-polymeráza. Tá na základe princípu komplementarity pridáva na novovznikajúce vlákno RNA ribonukleotidy, ktoré vzájomne spája fosfodiesterovou väzbou. Reťazec RNA sa postupne predlžuje v smere 5´ → 3´. Pri raste sa RNA postupne oddeľuje od matrice a v mieste oddelenia sa obnovuje dvojvláknová štruktúra DNA.

Typy RNA 
Typy RNA:
 mediátorová (messengerová) RNA (mRNA) - je matricou pre proteosyntézu
 transferová RNA (tRNA) - pomerne krátka RNA, ktorá prenáša jednotlivé aminokyseliny na miesto tvorby proteínov v ribozómoch
 ribozomálna RNA (rRNA) - je súčasťou ribozómov
 malá RNA:
 malá jadrová RNA (snRNA)
 malá jadierková RNA (snoRNA)
 malá cytoplazmová RNA (scRNA) 
 mikroRNA (miRNA)
 malá interferujúca RNA (siRNA)
 vírusová RNA - nesie genetický materiál RNA vírusu

Zdroje

 
Nukleové kyseliny
Žlčník

Žlčník alebo žlčový mechúr () je dutý orgán podobný vaku hruškovitého tvaru, nachádzajúci sa pod pravým pečeňovým lalokom.  Je súčasťou tráviacej sústavy. Jeho hlavnou funkciou je zhromažďovanie žlče a jej následné vypudenie pri zvýšenej potrebe v procese trávenia.

Anatómia 
Žlčník je umiestnený pod pravým pečeňovým lalokom v mieste pomenovanom ako lôžko žlčníka. Má sivozelenú až sivomodrú farbu, keď v ňom neprebieha žiadny patologický proces. Je približne 8 až 12 centimetrov dlhý, 4 až 5 centimetrov široký a má objem zhruba 50 až 80 mililitrov. Jeho vnútorný povrch je vystlaný žlčovým epitelom. V stene sa nachádzajú hladké svalové vlákna, ktoré umožňujú kontrakciu a následné vypudenie obsahu žlčníka, teda žlče.

Fyziológia 
Slúži na zhromažďovanie a zahusťovanie žlče, ktorá do neho priteká cez žlčovod a odteká žlčovým vývodom do tenkého čreva. Jeho funkciou však nie je len zhromažďovanie, ale aj zahustenie žlče. To prebieha vstrebaním vody a sčasti aj niektorých elektrolytov na 10-násobne koncentrovanú žlč. K uvoľňovaniu žlče zo žlčníka dáva povel hormón cholecystokinín, uvoľňovaný dvanástnikom po príjme potravy do žalúdka. Žlč napomáha predovšetkým pri trávení tukov ich emulgáciou, t. j. neutralizáciou kyslej potravinovej hmoty putujúcej zo žalúdka do ďalších častí tráviacej sústavy – dvanástniku (duodenum). Obsahuje zmes žlčových kyselín, cholesterolu, vybraných pigmentov, bielkovín a minerálnych solí, napr. ióny sodíka alebo draslíka. Žltohnedá farba žlče má svoj pôvod v žlčovom farbive bilirubíne, vznikajúcom predovšetkým rozpadom červených krviniek.

Najdôležitejšou súčasťou žlče sú žlčové kyseliny tvorené z cholesterolu v pečeni. Primárne žlčové kyseliny (kyselina cholová a chenodeoxycholová) sú po vylúčení žlče do čreva premenené na tzv. sekundárne žlčové kyseliny, ktoré sa uplatňujú pri emulgácii primárnych tukov – teda po každom mastnom jedle. Strávenie sýtejších pokrmov si žiada niekoľko gramov týchto kyselín. Pretože ľudské telo ich má k dispozícii iba asi 2 až 4 gramy, je ich potrebné množstvo zaisťovať cirkuláciou medzi črevom a pečeňou. Prevažná časť žlčových kyselín (95%) je totižto v poslednom úseku tenkého čreva, bedrovníka, vstrebávaná naspäť do krvi a transportovaná do pečene, kde sa opäť stáva súčasťou novovytvorenej žlče.

Pečeňové bunky denne vytvoria 0,50,7 l žlče. Pečeňovými žlčovými vývodmi potom putuje sčasti priamo do počiatočnej časti tenkého čreva, dvanástniku (duodenum), sčasti odteká do žlčníka, kde sa ako v rezervoári hromadí a zahusťuje a je k dispozícii na plnenie svojich ďalších funkcií.

Ochorenia žlčníka 
 Žlčníkové kamene - cholecystolitiáza (cholé, lat. žlč, lithos, lat. kameň)
 Zápal žlčníka - cholecystitída
 Karcinóm žlčníka - nádor

Pozri aj 
 Laparoskopia
 Cholecystektómia

Iné projekty 

Tráviaca sústava
Orgány
Kannadčina

Kannadčina (ಕನ್ನಡ Kannaḍa) je úradným jazykom v juhoindickom federálnom štáte Karnátaka. Patrí do rodiny drávidských jazykov. 

S približne 45 miliónmi ľudí, pre ktorých je tento jazyk materiským, patrí kannadčina k štyrom veľkým juhoindickým jazykom. Ak k tomu pripočítame ľudí, ktorí ju používajú ako druhý jazyk, dostaneme číslo asi 55 miliónov hovoriacich týmto jazykom. Kannadčina je jedným z 23 oficiálnych jazykov Indie. 

Podobne ako veľa ostatných jazykov rozšírených na indickom subkontinente, prebrala aj kannadčina veľa slov zo sanskritu. Okrem toho moderná slovná zásoba obsahuje značné množstvo prevzatých slov z angličtiny.

Dejiny 

Kannadčina, jeden z najstarších drávidských jazykov, má dlhé a bohaté dejiny literatúry. Predpokladá sa, že pred približne 2500 rokmi vznikla ako samostatný jazyk. Prvým písomným dokladom o jej existencií je nápis z polovice 5. storočia.  Z polovice 9. storočia pochádza Kavirajamarga,  rozprava o básnickom umení, ako najstaršia v kannadčine napísaná literárna práca. Obsahuje odkazy na predchádzajúcich básnikov, čo značí, že kannadčina musela byť už dlho predtým vyspelým literárnym jazykom. 

Dejiny kannadského jazyka môžeme rozdeliť zhruba na tri vývojové stupne: starokannadčina (do polovice 13. st.), stredná kannadčina (do 16. st.) a moderná kannadčina,  približne od 16. storočia .

Geografické rozšírenie 

Hlavnou oblasťou rozšírenia kannadčiny je juhoindický štát Karnátaka, kde je aj úradným jazykom. V hraničných regiónoch štátov Ándrapradéš, Maháraštra a Tamilnádu existujú tiež veľké skupiny ľudí používajúce tento jazyk. Pôvodne bola Kannadčina rozšírená aj v častiach Maháraštry, kde ale bola pozvoľna vytlačená indoeurópskym jazykom maráthčinou. Menšiny hovoriace kannadčinou žijú v USA, v Spojenom kráľovstve a v menšom množstve v Kanade a Austrálii.

Nárečia 

Dovedna existuje približne 20 rôznych nárečí. V Nilgirskom pohorí Tamilnádu rozšírenú badagčinu niektorí jazykovedci tiež považujú za kannadské nárečie. Ďalší ho považujú za samostatný jazyk.

Gramatika 

Kannadčina má tri gramatické rody (mužský rod, ženský rod, stredný rod), dve čísla  (singulár, plurál) a sedem pádov (nominatív, genitív, datív, akuzatív, lokál, ablatív, vokatív). 
Predložky nie sú, ako pri mnohých indoeurópsky jazykoch, situované vpredu (prepozícia), ale postavené za slovom (postpozícia).

Písmo 

Kannadčina disponuje, ako mnoho indických jazykov, vlastným písmom, ktoré sa veľmi podobá telugčine.

Externé odkazy 

 Ethnolouge report for Kannada
 Description of the Kannada language
 Dejiny kannadského jazyka a litertúry (anglicky)
 Kannada Learning Center 
 Learn Kannada (with audio)
 Learn Kannada
 Basic sentences in Kannada
 Indian Language Converter A means to transliterate from romanized English to Unicode Kannada

Drávidské jazyky
Ferdinand von Zeppelin

Ferdinand von Zeppelin celým menom  Ferdinand Adolf Heinrich August von Zeppelin (* 8. júl 1838, Konstanz, Nemecko – † 8. marec 1917, Berlín) bol známy  konštruktér stužených vzducholodí.

Narodil sa württemberskému dvornému maršalovi grófovi Friedrichovi von Zeppelin a jeho manželke Amélie Macaire. Vyrastal v Konstanzi pri Bodamskom jazere a na neďalekých majetkoch vo švajčiarskom Girsbergu.

Od roku 1853 študoval vojenskú školu v Ludwigsburgu pri Stuttgarte. Od roku 1863 pôsobil ako pozorovateľ v americkej občianskej vojne, ktorej sa neskôr zúčastnil na strane Severu. Tam aj 19. augusta 1865 vzlietol k svojmu prvému balónovému letu. Od roku 1865 bol pobočníkom württemberského kráľa. Osvedčil sa počas prusko-rakúskej vojny a bol prevelený do Berlína. Vojenskú službu ukončil roku 1891 ako generálporučík. 

Prvú vzducholoď začal stavať v roku 1899 ako 61-ročný.  V roku 1900 vzlietla nad Bodamským jazerom prvá vzducholoď LZ 1 dlhá 128 m, a zotrvala vo vzduchu 18 minút. Nemecká vláda, ktorá v roku 1894 nepodporila Zeppelinov projekt na stavbu vzdušného plavidla, sa po tomto prvom lete ponúkla, že bude spolufinancovať projekt. 

Počas ďalších rokov svoje vzducholode zdokonaľoval, ale po kríze LZ 4 v roku 1907, kedy vzducholoď zničila silná búrka, sa zdalo, že jeho projekty končia. Zachránila ich ale ľudová zbierka, kedy sa na výstavbu novej vzducholode vyzbieralo šesť miliárd mariek. 

Pred prvou svetovou vojnou patrili Zeppelinove podniky k najväčším v Nemecku. Postupne v nich ale strácal vplyv, a stal sa skôr národnou ikonou. Bola po ňom pomenovaná najslávnejšia vzducholoď medzivojnového obdobia LZ 127 Graf Zeppelin.

Pozri aj 
 Vzducholoď  

Nemeckí vynálezcovia
Držitelia Radu Pour le Mérite
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Rozdiel množín

V matematike sa ako rozdiel dvoch množín označuje množina obsahujúca všetky prvky, ktoré sa nachádzajú v prvej z týchto množín a nenachádzajú sa v druhej z množín. Rozdiel množín A a B sa označuje symbolom A - B, prípadne A \ B.

Formálny zápis:

 

Rozdiel nie je komutatívny, ani asociatívny.

Externé odkazy 
 Rozdiel množín na  pohodovamatematika.sk 
 Rozdiel množín na  http://www.oskole.sk 

Teória množín
Logika
Jan Czochralski

Jan Czochralski (čítaj čochralský) (* 23. október 1885, Kcynia Poľsko – † 22. apríl 1953, Poznaň) bol poľský chemik, ktorý objavil Czochralskyho proces, ktorý sa vyskytuje v jednoduchom raste kryštálov a je používaný v produkcii polovodičových dostičiek.

Životopis 
Narodil sa v Kcynii. Okolo roku 1900 sa presťahoval do Berlína, kde pracoval v lekárni. Vyštudoval Charlottenburg Polytechnic v Berlíne, kde sa špecializoval na metalurgickú chémiu. Czochralski v roku 1907 začal pracovať ako inžinier pre Allgemeine Elektrizitäts Gesellschaft (AEG).

V roku 1916 objavil Czochralského metódu, keď náhodou ponoril pero do kelímka s roztaveným cínom namiesto do kalamára. Hneď nato vytiahol pero a videl, že tenké vlákno stuhnutého kovu sa kýve z hrotu pera. Hrot nahradil kapilárou a Czochralski overil, že kryštalický kov bol jednoduchý kryštál. Czochralského experiment vytváral jednoduché kryštály ktoré mali milimeter v priemere a boli 150 centimentrov dlhé. Czochralski publikoval článok s jeho objavom v roku 1918 v Zeitschrift für Physikalische Chemie (nemecké chemické noviny), pod titulkom Ein neues Verfahren zur Messung des Kristallisationsgeschwindigkeit der Metalle (Nová metóda pre meranie a klasifikovanie kryštalických kovov). Po publikovaní sa metóda začala používať pre kryštalické kovy ako cín, zinok a olovo. V roku 1950, američania G.K. Teal a J.B. Little z Bell Labs použili túto metódu pre rast jednoduchých germániových kryštálov, s čím sa začala produkcia polovodičov.

V roku 1917 Czochralski zorganizoval výskumné laboratórium Metallbank und Metallurgische Gesellschaft, ktoré riadil do roku 1928. V roku 1919 bol jedným zo zakladateľom Nemeckej spoločnosti pre metalurgickú vedu (Deutsche Gesellschaft für Metallkunde), kde bol prezidentom do roku 1925. V roku 1928, na žiadosť prezidenta Poľska Ignacyna Mościckiho, sa vrátil do Poľska a stal sa profesorom Metalurgického a kovového výskumu na Chemickom úrade na Varšavksej vysokej škole technologickej.

Počas 2. svetovej vojny bol jedným z popredných vynálezcov a konštruktérom ručného granátu R wz. 42, známeho pod menom Sidolówka, pre Armia Krajowa. Po 2. svetovej vojne bol zbavený postu profesora kvôli obvineniu z kolaborácie s Nemcami počas vojny. Bol očistený od krivého obvinenia poľským súdom. Vrátil sa do svojho rodného mesta Kcynia, kde otvoril malý obchodík. Zomrel v roku 1953.

Iné projekty

Externé odkazy 
 http://www.janczochralski.com
 http://www.itme.edu.pl/czochralski.htm
 http://www.tf.uni-kiel.de/matwis/amat/elmat_en/kap_6/advanced/t6_1_4.html
 http://www.ptwk.org.pl/php/patron.php?p=eng,pa

Poľskí chemici