joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Impedancia

Impedancia je zdanlivý odpor elektrotechnickej súčiastky a fázový posun napätia oproti prúdu pri prechode harmonického striedavého elektrického prúdu danej frekvencie. Podobne ako elektrický odpor charakterizuje vlastnosti prvku pre jednosmerný prúd, impedancia charakterizuje vlastnosti prvku pre striedavý prúd. Impedancia je základná vlastnosť, ktorú potrebujeme vedieť pre analýzu striedavých elektrických obvodov.

Impedancia sa zapisuje pomocou komplexných čísiel.

Značka: 

Základná jednotka: ohm, značka Ω

Ďalšie jednotky: rovnaké ako pre elektrický odpor

Výpočet: , kde R je rezistancia ( el. odpor) X je reaktancia prvku, a j je komplexná jednotka.

Polárny zápis: , kde |Z| je veľkosť modulu resp. amplitúdy a φ je fáza.

S impedanciou sa formálne počíta rovnako ako s odporom, platia tu rovnaké pravidlá pre
sériové a paralelné radenie, len namiesto okamžitých hodnôt napätí a prúdov pracujeme s fázormi:

, kde U je fázor napätia a I je fázor prúdu.

Impedancia základných prvkov striedavých elektrických obvodov 

Impedancia (Z) sa v schémach obvodov môže znázorňovať ako prázdny obdlžnik t.j. Európske značenie, alebo "zubatý" drôt, Americké značenie.

Impedancia odporu:  , kde R je rezistancia tzv. ideálneho odporu (rezistora)

Impedancia cievky:  , kde L je indukčnosť tzv. ideálnej cievky (induktora) a ω je uhlová rýchlosť

Impedancia kondenzátora: , kde C je kapacita tzv. ideálneho kondenzátora (kapacitora) a ω je uhlová rýchlosť 

Impedancia závisí od frekvencie, pretože , kde f je frekvencia.

Elektrotechnika
Elektromagnetizmus
Riccardo Broschi

Riccardo Broschi, (* ? 1698?, Neapol - † ? 1756, Madrid) bo taliansky hudobný skladateľ, predstaviteľ neapolskej opernej školy.

Život 

Narodil sa okolo roku 1698 v Neapole. V roku 1725 tu mala premiéru jeho jediná komická opera „La vecchia sorda“. V rokoch 1728 až 1735 skomponoval niekoľko hrdinských opier s jediným cieľom, ukázať všetky možnosti spevackého umenia svojho mladšieho brata Carla, ktorý sa preslávil, ako pravdepodobne najslávnejší kastrát v dejinách hudby, pod menom Farinelli.

Neskôr sprevádzal brata na jeho úspešných turné po Európe. V rokoch 1736 až 1737 slúžil pri kráľovskom dvora v Stuttgarte. Zakotvil v Španielsku, celkom opustil hudobnú dráhu a stal sa komisárom vojnového námorníctva španielskej koruny.

Opery 

 La vecchia sorda, (Neapol, 1725)
 lL’isola di alcina, (Rím, 1728)
 Idaspe, (Benátky, 1730) 
 Ezio, (Turín, 1731) 
 Arianna e teseo, (Miláno, 1731)
 Merope, (Turín, 1732)
 Artaserse, (Londýn, 1734) 
 Nerone, (Rím, 1735)
 Adriano in siria, (Miláno, 1735)
 Anagilda, (1735 v rukopise);

Externé odkazy 

 http://www.wqxr.com/cgi-bin/iowa/cla/learning/grove.html?record=1333
 http://www.haendel.it/compositori/broschi.htm
 http://www.hoasm.org/VIIIB/BroschiR.html
 http://www.dolmetsch.com/cdefsb3.htm

Narodenia v 1698
Úmrtia v 1756
Talianski hudobní skladatelia
Francesco Giuseppe Bianchi

Francesco Giuseppe Bianchi (* 1752, Cremona, Taliansko – † 27. november 1810, Hammersmith, Spojené kráľovstvo) bol taliansky operný skladateľ a hudobný teoretik, predstaviteľ neapolskej opernej školy.

Život 
Narodil sa v Cremone a študoval v Neapole u Niccolò Jommelliho a Pasquale Cafara. Jeho prvá opera bola uvedená v Cremone roku 1772. V rokoch 1775 až 1778 pôsobil ako prvý čembalista v Théatre-Italien v Paríži. V roku 1776 získal titul člena Filharmonickej akadémie v Bologni (Accademia Filarmonica di Bologna). Konkurz na miesto kapelníka milánskeho Dómu síce nevyhral, ale v rokoch 1782 až 1793 bol jeho prvým zástupcom.

V rokoch 1785 až 1791 a potom 1793 až 1797 pôsobil ako organista v chráme sv. Marka v Benátkách, v ktorom viedol a reorganizoval aj archív cirkevnej diecézy.

V roku 1784 uviedol na scénu Teatro La Fenice operu „Il Disertor Francese“, ktorá sa stretla s veľkým úspechom aj vďaka libretu, ktoré satiricky reagovalo na udalosti tej doby. Na tej istej scéne slávil ďalšie úspechy mnohými operami, z ktorých zrejme najväčší úspech malas opera „Tarara o sia La virtù premiata“. V Neapole sa stretla s mimoriadnym ohlasom opera „La vendetta di Nino“.

V rokoch 1795 až 1802 pôsobil v Londýne, kde pre Kráľovskú operu Covent Garden skomponoval 14 opier, väčšinou na mimoriadne kvalitné texty Lorenza da Ponte.

V roku 1798 sa stal riaditeľom divadla v Dubline. Po roku 1802 uvádzal svoje opery v celej Európe, najčastejšie však v Paríži a Londýne.

Napriek všetkým úspechom Francesco Bianchi trpel častými depresiami a 27. novembra 1810 spáchal samovraždu v malej obci Hammersmith v blízkosti Londýna.

Dielo 
Francesco Bianchi je vnímaný najmä ako operný skladateľ. Skomponoval takmer 80 javiskových diel. Jeho prínos spočíva najmä v rozvoji žánru lyrickej opery, ktorého bol hlavným predstaviteľom. Okrem opery sa venoval aj cirkevnej hudbe. Skomponoval celý rad omší (iba jediné Requiem: „Sequenza Dei Morti“), kantát, 4 oratória, a neobchádzal ani inštrumentálnu tvorbu.

Je autorom alebo spoluautorom piatich teoretických prác, z ktorých zostali takmer všetky v rukopise s výnimkou „Trattato d'armonia teorico pratico“, ktorá vyšla až po jeho smrti v časopise Quarterly Musical Review v rokoch 1820–1821.

Opery

Oratóriá 
 Gioas
 Agar
 Abramo
Isacco

Externé odkazy 
 Portrét Francesca Giuseppe Bianchiho
 http://www.operone.de/komponist/bianchi.html
 http://www.hoasm.org/VIIF/Bianchi.html

Narodenia v 1752
Úmrtia 27. novembra
Úmrtia v 1810
Talianski hudobní skladatelia
Obete samovrážd
Dub zimný

Dub zimný (lat. Quercus petraea Matusch, synonymá Quercus sessilis, Quercus sessiliflora) je mohutný listnatý strom z čeľade bukovité.

Opis 
Dub zimný dosahuje výšku 50 až 60 m a má vajcovitú, štíhlu korunu, ktorá je menej rozvetvená než koruna  duba letného. Žalude prisadnuté k vetvičkám. Má veľmi silný kmeň. Listy má obráteno vajcovité sú perovito laločné, v strede, alebo na konci najširšie. Dĺžka listov 8 - 16 cm.

Stanovište 
Rastie od nížin do podhorských oblastí v pôvodných dúbravách a zmiešaných porastoch, bežne sa pestuje najmä na úrodnejších a piesočnatých pôdach.

Využitie 
V lekárstve sa používa kôra z mladých stromov pre zvieravý a protikrvácavý prostriedok a má protizápalové účinky na zapálenú pokožku a sliznicu. Dnes sa zriedka pije odvar pri prehánkach, žaludočných a črevných kataroch.  

Dub zimný poskytuje veľmi hodnotné drevo používané pri stavbe lodí, podláh, nábytku, sudov.

Iné projekty

Galéria

Externé odkazy 
 Dub ako liečivá rastlina (česky)

Bukovité
Liečivé rastliny
Listnaté stromy
Flóra na Slovensku
Tao game

Tao Game je logická hra, ktorá rozvíja sústredenosť, matematické a pozorovateľské schopnosti.

Pravidlá 

Symboly na kartách majú štyri vlastnosti: tvar, farbu, výplň a počet. Tvojou úlohou je nájsť takú trojicu kariet, na ktorých majú symboly rovnaké alebo odlišné vlastnosti, napríklad všetky tvary sú rovnaké, všetky farby sú odlišné, všetky výplne sú odlišné a počet majú odlišný, alebo ako v tomto príklade... 

Spolu máš 81 kariet, ktorých postupne ubúda. Ak nevieš nájsť vhodnú trojicu medzi zobrazenými kartami, môžeš si pomôcť zobrazením pomocného radu. za každú správnu trojicu dostaneš 185 bodov, mínus 40 bodov ak ti vyprší 30 sekundový limit, mínus 50 bodov za zobrazenie pomocnej trojice a mínus 30 bodov za to ak neklikneš na prvýkrát správnu trojicu.

Externé odkazy
 Online hra

Logické hry
Právo a spravodlivosť

Právo a spravodlivosť (, skratka PiS) je politická strana pôsobiaca v Poľsku, ktoré bola založená v marci 2001 a do čela ktorej sa postavil Lech Kaczyński. Vo voľbách v roku 2001 skončila strana na štvrtom mieste a stala sa súčasťou opozície. Vo voľbách do EP získala 7 mandátov. V roku 2003 vystriedal Lecha Kaczyńskeho v čele strany jeho brat Jarosław. Vo voľbách 2005 PiS vyhrala s 26,99% hlasov.

Strana sa profiluje pravicovo a v poľskom politickom spektre je hlavným oponentom tiež pravicovej Občianskej platformy, pričom sa od nej líši skeptickejším postojom k európskej integrácii, zároveň zastáva pozície konzervativizmu v sociálnej a národnej oblasti.

Volebné výsledky

Voľby do Sejmu

Iné projekty

Referencie 

Politické strany v Poľsku
Sojuz (nosná raketa)

Pod názvom Sojuz poznáme hlavne nosnú raketu vynášajúcu kozmické lode rovnakého mena. V skutočnosti ide o jeden z vývojových typov medzikontinentálnej strely s označením R-7, ktorá vznikala v 50. rokoch 20. storočia a svoj prvý let absolvovala už v roku 1956. V priebehu vývoja sa R-7 zmenila na skupinu nosných rakiet Vostok-Sojuz-Molnija, ktoré sa líšia hlavne v určení a počte horných stupňov.

Samotná raketa R-7 sa vyznačuje konštrukčným riešením, tzv. jeden a polstupňovým usporiadaním to znamená, že sa skladá z centrálneho stupňa a štyroch bočných, ktoré sa zapaľujú súčasne na štarte a po urýchlení sa bočné stupne oddelia. Raketa typu Sojuz je doplnená ešte o dva horné stupne, ktoré jej umožňujú umiestniť na nízku obežnú dráhu vo výške  náklad o hmotnosti cca , z kozmodrómu Tjuraťam (Bajkonur). Všetky stupne používajú ako palivo tekutý kyslík a kerozín (letecký petrolej).

Raketa Sojuz za päťdesiat rokov používania prešla mnohými vylepšeniami a konštrukčnými zmenami. V súčasnosti sa pre kozmické lety využíva obmena Sojuz-Fregat. Vývoj nezastal a ruskí konštruktéri intenzívne pracujú na novej verzii s označením Sojuz 2, ktorá má vynášať aj novú ruskú kozmickú loď Kliper po roku 2012. Pre zaujímavosť možno uviesť, že raketou vývojového radu R-7 bolo vynesených do kozmu okolo 40% všetkých telies v rámci celého sveta.

Iné projekty 

Nosné rakety Sovietskeho zväzu
Ruské nosné rakety
K2

K2 môže byť:
 vrch:
 druhý najvyšší vrch na svete, pozri K2 (vrch)
 vrch v Kanade, pozri K2 (vrch v Kanade)
električka, pozri Tatra K2
film z roku 1992, pozri K2 (film)
hudobná skupina:
skupina progresívneho rocku, pozri K2 (americká hudobná skupina)
japonský projekt hlasovej hudby, pozri K2 (japonská hudobná skupina) 
švédska hardrocková skupina, pozri K2 (švédska hudobná skupina)
druhý album skupiny Kerfuffle, pozri K2 (album)
prezývka leteckej základne v Uzbekistane prenajatej USA, pozri Karši-Chanabad
prezývka osoby menom Kellen Winslow II
Eurolot, kód IATA
postava vo filme District B13
športové centrum v Crawley (West Sussex)
LED od Philips Lumileds Lighting Company

K-2 môže byť:
vzducholoď asi z roku 1938, prvá z triedy K, pozri K-2 (vzducholoď)
puška juhokórejskej armády, pozri Daewoo K-2,
štátna cesta v Kansase v USA, pozri K-2 (kansaská cesta)

Pozri aj 
 K2 Sports, výrobca lyží, bicyklov a pod.
 Liga K2, v Južnej Kórei
 K2 Workflow
The Elder Scrolls III: Morrowind

The Elder Scrolls III: Morrowind je počítačová RPG hra pre jedného hráča s otvoreným systémom vytvorená spoločnosťou Bethesda Softworks a je to tretia hra so série The Elder Scrolls (predošlé diely niesli mená Arena a Daggerfall). V Spojených Štátoch bola vydaná v roku 2002 pre Microsoft Windows a Xbox. Neskôr boli vydané dva datadisky rozširujúce pôvodnú hru, Tribunal a Bloodmoon.

Príbeh 
Príbeh hry sa odohráva na ostrove Vvardenfell ktorý je častou východnej tamrielskej provincie Morrowind, ležiacej ďaleko od civilizovaných častí Impéria na západe a juhu. Hlavná zápletka pojednáva o polobohovi Dagoth Urovi ktorý sa snaží získať moc a "oslobodiť" Morrowind od imperiálnej nadvlády. Dôraz v dizajne je kladený na zaistenie slobody hráča ktorý si môže úplne obísť hlavný príbeh a robiť niektoré z veľkého množstva postranných úloh alebo len tak skúmať obrovské a rozmanité oblasti Morrowindu.

Gameplay 
Z hľadiska hrateľnosti je veľmi významná možnosť vytvárať herné doplnky, mody alebo pluginy, pomocou editoru, ktorý je súčasťou inštalácie hry. Systém pluginov umožňuje významné zmeny v stvárnení sveta hry a chovania všetkých jeho súčastí, v extrémnom prípade vytvorenie takmer nového sveta s novým príbehom. V súčasnosti existuje takýchto doplnkov, dostupných na internete, možno až niekoľko desiatok tisíc a stále pribúdajú nové. Niektoré najrozsiahlejšie mody a pluginy svojím rozsahom prekonávajú rozsah datadiskov. Aktivácia modov a pluginov a ich pripájanie a odpájanie je veľmi jednoduché a je zakomponované priamo v programe hry.

Prijatie 
Hra bola veľmi dobre prijatá hráčskou verejnosťou aj kritikmi, predalo sa jej viac ako štyri milióny kopií. Morrowind má priemerné skóre 89% z Metacritic a Game Rankings.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 Morrowind (po česky)
 http://www.elderscrolls.cz/wiki

The Elder Scrolls
RPG
Počítačové hry z 2002
Hry pre Xbox
Počítačové hry

de:The Elder Scrolls#Morrowind
Kal’eh-je Hasan Alí

Kal'eh-je Hasan Alí je vulkanické pole pozostávajúce zo 14  maarov, nachádzajúce sa v juhovýchodnom Iráne, bokom od iných vulkanických centier. Rozmery maarových kráterov sú od 150 do 1 200 m, najväčší - Veľký kráter má 1 200 m a hĺbku 300 m. Vek hornín sa odhaduje na 50 000 až 5 000 rokov a prevládajúce štruktúry sú pyroklastické depozity.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanické pole Qal'eh Hasan Ali na Global Volcanism Program 

Sopky Iránu
Maary
Kúh-e Sabalán

Kúh-e Sabalán alebo Kúhe Sabalán alebo Sabalán je vyhasnutý stratovulkán, nachádzajúci sa v severnom Iráne, neďaleko pobrežia Kaspického mora, asi  východne od mesta Tabríz. S výškou  je to druhá najvyššia sopka (po Damávande) a tretí najvyšší vrch Iránu. Vrchol je pomerne ľahko dostupný, ročne naň vystúpia stovky amatérskych horolezcov. Vulkanická stavba je tvorená prevažne andezitmi s vekovým rozpätím 5,6 až 1,4 mil. rokov, no novšie výskumy posúvajú hranicu poslednej činnosti do mladších dôb (holocénu).

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – Sabalan na Global Volcanism Program 

Sopky Iránu
Stratovulkány
Vyhasnuté sopky
Štvortisícovky v Iráne
Viktor Alexejevič Dombrovskij

Viktor Alexejevič Dombrovskij (; * 30. september 1913, Rostov Velikij – † 1. február 1972) bol sovietsky astronóm, ktorý skúmal nebeské telesá polarimetrickou metódou. Vytvoril dokonalú metodiku pozorovaní.

Externé odkazy 

 Виктор Алексеевич Домбровский (ru)

Ruskí astronómovia
Samara

Samara, rus. Самара, (v rokoch 1935 až 1991 Kujbyšev) je mesto na východe európskej časti Ruskej federácie na ľavom brehu rieky Volga. Má okolo 1 163 000 obyvateľov (2018) a je deviatym najväčším mestom Ruska a správnym strediskom Samarskej oblasti.

Poloha 
Mesto leží pri opustenom meandri Samarskaja Luka, na ľavom brehu rieky Volga, medzi ústiami riek Samara a Sok. Z geomorfologického hľadiska leží v oblasti Nízke Zavolžie. Mesto má v poludníkovom smere dĺžku asi 50 km a v rovnobežkovom smere šírku asi 20 km. Rozloha mesta je asi 466 km2.

Dejiny 
Mesto bolo založené v roku 1536 ako pevnosť proti nájazdom Tatárov. V roku 1688 sa stala mestom, v roku 1851 sa stala sídlom gubernie. V druhej polovici 19. storočia bola sprevádzkovaná železnica, čo naštartovalo prudký nárast počtu obyvateľstva medzi rokmi 1866 a 1897 o 30-tisíc ľudí. V ruskej občianskej vojne, ktorá vypukla krátko po boľševickej revolúcii, bola Samara centrom protiboľševických síl. Od roku 1935 niesla názov Kujbyšev po sovietskom politikovi Valeriánovi Kujbyševovi. Počas druhej svetovej vojny sem boli presťahované niektoré úrady z Moskvy z obáv z postupu nemeckých vojsk a dobytia hlavného mesta.

Priemysel 
Samara je významných priemyselným mestom. Je tu konštrukčná kancelária a výrobný závod CSKB-Progress, ktorý v 50. a 60. rokoch 20. storočia vyrábal sovietske medzikontinentálne balistické rakety prvej generácie R-7 a R-7A, dnes výrobcom nosných rakiet typov Sojuz a Molnija. Preto bola Samara za čias studenej vojny mestom uzatvoreným pre cudzincov, aby bola chránená pred prípadnými špiónmi. Ďalším významným odvetvím je automobilový priemysel, v neďalekom Togliatti sídli závod AvtoVAZ, inými názvami aj Žiguli alebo Lada, ktorý sa snaží dostať zo zlej hospodárskej situácie, ktorá závod sužuje už od pádu ZSSR. Sú tu aj strojárske závody Alcoa a chemické závody nedávno skrachovaného Jukosu.

Doprava 
Je dôležitou železničnou križovatkou na línii Moskva-Ufa a Orenburg. Je tiež dôležitým riečnym prístavom na Volge. Nachádza sa tu i letisko. V meste premáva od roku 1987 podzemná rýchlodráha - samarské metro.

Rodáci 
 Vladimír Železný - český politik

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie o Samare 

 
Mestá v Rusku
Sídla na Volge
Geografia Samarskej oblasti
Modrý vrch (album)

Modrý vrch je štvrtý štúdiový album slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho z roku 1981. Zostava hudobníkov tu vystupuje ako skupina Burčiak.

Zoznam skladieb
 „Cestujúci“ – 4:01
 „Lúka“ – 5:08
 „Obrázok hráča“ – 3:30
 „Modrý vrch I“ – 6:52
 „Pod hladinou“ – 3:28
 „Pristátie v marci“ - 3:10
 „Spomienky na drozda“ – 3:23
 „Modrý vrch II“ – 8:21
 „Nad riekou“ – 4:06
 „Útok z hlbokého rána“ – 1:47
 „Všetko vo vajci“ – 1:52

Autorstvo 
 Hudba: Dežo Ursiny
 Texty: Ivan Štrpka

Zostava 
Dežo Ursiny – spev, gitara, klávesové nástroje, perkusie
Pavel Daněk – basová gitara
Jaroslav Filip – klávesové nástroje, perkusie
Ctibor Hlinenský – bicie nástroje

Hosťujúci hráči 
Martin Karvaš – hoboj, klávesové nástroje
Ľubomír Tamaškovič – saxofón
Marián Varga – klávesové nástroje
Ondřej Konrád – fúkacia harmonika
Milan Brunner – flauta
Sláčikova skupina Osvalda Willmana

Hudobné albumy z 1981
Albumy Deža Ursinyho
Jukka Nevalainen

Jukka "Julius" Antero Nevalainen (* 21. apríl 1978, Kitee, Fínsko) je fínsky bubeník,  bývalý člen  symphonic metalovej kapely Nightwish a progressive metalovej kapely Sethian.

Životopis 
Detstvo a mladosť prežil v rodnom meste. Na bicie začal hrať ako jedenásťročný, keď mu jeho učiteľ hudby zo školy oznámil, že otvára nový vzdelávací hudobný program a podľa jeho názoru by Jukka skvelo zapadol ako bubeník. Zo začiatku nemal vhodné miesto na nacvičovanie, a tak väčšinou cvičil doma. K svojej prvej kapele pod názvom "The Highway" sa pripojil ako 15-16 ročný. Kapela mala vlastnú skúšobňu, avšak prístupná im bola len pár dní v týždni. Neskôr, keď z kapely odišiel sa zoznámil s gitaristom Emppu Vuorinenom a spoločne našli miesto na skúšanie. 

Keď mali sedemnásť, Emppua kontaktoval kamarát Tuomas Holopainen, ktorý práve zakladal nový akustický projekt, z ktorého sa neskôr vyvinuli Nightwish a ponúkol mu miesto gitaristu, s čím Emppu súhlasil. Po tom ako sa z projektu stala metalová kapela, potrebovali bubeníka a Emppu Tuomasovi odporučil Jukku, ktorý sa k nim a speváčke Tarji čoskoro pripojil. 

Po pár rokoch hrania v kapele si Jukka kúpil prvú vlastnú biciu súpravu. Predtým si bicie požičiaval zo školy. Túto súpravu používal od nahrávania albumu Wishmaster až do konca Once Tour v roku 2005. V súčasnosti používa bicie Tama, činely Paiste a paličky Pro-Mark. V minulosti používal taktiež Drum Workshop a Premier Percussion bicie. Medzi fanúšikmi je známy obliekaním si charakteristickej bandany, a to dokonca aj na koncertoch, a svojim energickým bubnovaním. Popri Nightwish má i vedľajší projekt, kapelu Sethian, avšak podľa vyjadrenia samotného Jukku je kapela takmer neaktívna, keďže svoj prvý a zároveň i posledný album vydali v roku 2003.

6. augusta 2014 bolo oznámené, že sa kvôli zdravotným problémom - trpí insomniou vo vážnom štádiu - nemôže zúčastniť nahrávania nasledujúceho albumu, čím sa ôsmy album kapely Endless Forms Most Beautiful stal prvou nahrávkou v histórii Nightwish na ktorom sa Jukka hráčsky nepodieľa. Na albume a promo turné ho nahradil jeho dobrý kamarát Kai Hahto z kapely Wintersun, pričom jeho návrat ako bubeníka zostal otvorený. V roku 2019 však Nevalainen potvrdil, že jeho odchod z Nightwish je definitívny, a Hahto sa stal jeho trvalou náhradou. V súčasnosti sa stále angažuje v kapele v záležitostiach manažmentu.

Súkromný život 
S manželkou Satu a tromi deťmi (dve dcéry a syn) žije v Joensuu. Je vegetarián.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Nightwish

Fínski heavymetaloví bubeníci
Fínski heavymetaloví klávesisti
Členovia skupiny Nightwish
Osobnosti z Joensuu
Heaven and Hell (skupina)

Heaven and Hell bola heavy metalová hudobná formácia zložená z bývalej zostavy britskej heavy metalovej skupiny Black Sabbath, ktorú tvoria Tony Iommi (gitara), Geezer Butler (basová gitara), Vinny Appice (bicie) a Ronnie James Dio (spev).      

Skupina sa rozhodla nevystupovať pod pôvodným názvom, s ohľadom na neúčasť speváka Ozzyho Osbournea na tomto projekte. Názov zvolili podľa prvého albumu skupiny Black Sabbath Heaven and Hell (1980), na ktorom po Osbornovom odchode účinkoval ako spevák Ronnie James Dio.

Členovia skupiny 
Ronnie James Dio - spev
Tony Iommi - gitara
Geezer Butler - basová gitara
Vinny Appice - bicie

Spolupráca 
Scott Warren - klávesy (na koncertoch mimo scény) (2007-2010)

Diskografia 
2007 – Live from Radio City Music Hall (CD a DVD) (2007)
2009 – The Devil You Know
2010 – Neon Nights: 30 Years of Heaven & Hell (CD a DVD)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Fotografie z turné, 11. marec 2007, Vancouver

Britské hudobné skupiny
Superskupiny
Black Sabbath
Hudobné skupiny ukončené v roku 2010
Tatra RT6N2

Tatra RT6N2 je typ električkového vozidla, ktorý vznikol modernizáciou českej električky Tatra RT6N1.

Dejiny 
Pretože električky RT6N1 neboli kvôli technickým častým závadám nikdy schválené Drážnym úradom, museli od prelomu tisícročí zostať všetky vozidlá tohto typu vo vozovniach. Pražský dopravný podnik sa po niekoľkých rokoch rozhodol vykonať zásadnú modernizáciu, ktorej cieľom malo byť sprevádzkovanie pražských električiek RT6N1. Rekonštrukcia prvého vozidla prebehla v šumperskej firme "Pars nova" v rokoch 2004 a 2005. Po dodaní modernizovaného vozidla do Prahy začali skúšobné jazdy. Počas nich sa však opäť začali vyskytovať rôzne problémy. V súčasnosti (2006) je jediné vozidlo RT2N2 odstavené. Je teda na mieste otázka, či získa povolenie od Drážneho úradu. Ak by ho nezískal, uvažuje sa o predaji všetkých pražských vozodiel RT6N (3x RT6N1, 1x RT6N2) do Brna, prípadne do Poznane.

Modernizácie 
Veľké problémy mali pôvodné električky RT6N1 s brzdami stredného podvozku. Tie boli preto pri modernizácii vymenené. Rovnako boli repasované oba krajné podvozky. Pôvodný elektrický výzbroj bol nahradený novým typu TV Progress. Došlo aj k rôznym úpravám vozňovej skrine, ktoré boli vyvolané skúsenosťami z predchádzajúcej prevádzky. Pražský dopravný podnik vzniesol aj niekoľko špecifických požiadaviek, ktoré priamo nesúviseli so sprevádzkovaním vozňov RT6N. Išlo napríklad o premiestnenie polopantografu zo stredu nad prvý podvozok, úpravu ovládacieho pultu vodiča, výmenu informačného systému pre cestujúcich a pod.

Prevádzka 
Modernizácia na typ RT6N2 prebehla v rokoch 2004 a 2005.
 Praha – modernizovaný 1 vozeň, ktorý je v súčasnosti odstavený (2006)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie o pražských vozoch RT6N1 a RT6N2
 Informácie a fotografie vozu RT6N2

RT6N2
Dráhové vozidlá vyrábané od roku 2004
Cchuk-Qarqar

Cchuk-Qarqar (iný prepis: Cghuk-Qarqar) je menšie vulkanické pole pozostávajúce z niekoľkých pyroklastických kužeľov, nachádzajúce sa na arménsko-azerbajdžanskej hranici, asi 60 km juhovýchodne od jazera Sevan. 

Pole je tvorené ôsmimi menšími troskovými kužeľmi. Vek poslednej erupcie bol stanovený na základe datovania archeologických nálezov prekrytých lávovým prúdom. Ich vek bol stanovený na začiatok 3. tisícročia pred Kr. ± 300 rokov.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanické pole Čchouk-Karckar na Global Volcanism Program 

Sopky Arménska
Sopky Azerbajdžanu
Troskové kužele
Boomerang

Boomerang je názov podmorského aktívneho vulkánu, nachádzajúceho sa  severovýchodne od ostrova Nový Amsterdam, objaveného v roku 1996. Sopka leží na juhoindickom rifte, neďaleko horúcej škvrny Nový Amsterdam. Nachádza sa asi 650  pod hladinou mora a jej vrchol tvorí kaldera sa priemerom . Sopka je tvorená prevažne bazaltami a jej posledná erupcia sa odohrala pár mesiacov pred jej objavením. V kaldere je stále prítomná hydrotermálna aktivita, čo dokladá zvýšený tepelný tok nad ňou.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – podmorská sopka Boomerang na Global Volcanism Program 

Sopky Indického oceánu
Aktívne sopky
Sibírsky husky

Sibírsky husky je plemeno psa uznané v 5. kategórii FCI pod číslom 270.

Vzhľad 
Sibírsky husky je pes strednej veľkosti. Hlava je primeraná k telu. Mozgová časť je mierne klenutá, zužuje sa smerom k očiam. Stop je výrazný. Stredne dlhý, rovný nos je ukončený ňufákom. Ňufák je čiernej farby. Skus je nožnicový. Má stredne veľké, trojuholníkovité uši. Oči sú modré mandľového tvaru. Telo je obdĺžnikového rámu so silným, ale nie veľmi širokým hrudníkom. Chrbát je stredne dlhý. Hrudné končatiny sú rovné a panvové končatiny sú rovnobežné so stehnami. Labky sú oválne. Chvost je stredne dlhý a osrstený. Má stredne dlhú srsť. Husky sa pohybuje elegantne.

Temperament 
Sibírsky husky je priateľský pes. Nikdy nie je agresívny voči ľuďom a ostatným zvieratám. Je veľmi inteligentný, prispôsobivý, hravý, prítulný, milý, priateľský, učenlivý, spoločenský, oddaný, aktívny, usilovný, vytrvalý, verný, temperamentný, pozorný pes. Keďže ide o inteligentné psie plemeno, treba ho vychovávať. Môže sa aj hravo uraziť. Je vhodný rovnako do bytu , ako aj do domu. Jeho výchova vzhľadom na jeho intelekt nie je náročná. Dorastá do strednej veľkosti.

Využitie 
Sibírsky husky patrí medzi saňové psy. Využitie nachádza na pretekoch psích záprahov, aj na výstavách psov, ale aj ako domáci maznáčik. Okrem Sibírskych husky chodia na preteky psích záprahov aj Aljašskí malamuti, Západosibírske lajky, Východosibírske lajky a Európske saňové psy, ktorým záprahy viac vyhovujú, lebo majú omnoho hrubšiu srsť ako Sibírsky husky.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Slovenský klub chovateľov psov severských plemien

Saňové psy
Plemená psov z USA
Ankaratra

Ankaratra je vulkanický masív, nachádzajúci sa v centrálnom Madagaskare, asi  juhozápadne od hlavného mesta Antananarivo. Vulkanická aktivita pohoria sa začala už v miocéne a trvala až do štvrtohôr. Rané zloženie láv bolo prevažne trachytické, neskoršia fáza priniesla viac bázické horniny - bazalty a bazanity.

Zoznam vulkanických foriem poľa Ankaratra 
 Troskové kužele
 Antsirable
 Betafo
 Tritriva
 Vohitra
 Krátery
 Andraikiba

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanické pole Ankaratra na Global Volcanism Program 

Sopky Madagaskaru
Troskové kužele
Pohoria v Madagaskare
Felice de Giardini

Felice de Giardini (Degiardino) (* 12. apríl 1716, Turín,  Taliansko – † 8. jún 1796, Moskva, Rusko) bol taliansky huslista a hudobný skladateľ, predstaviteľ neapolskej opernej školy.

Životopis 
Hudobnú kariéru začal ako spevák v chlapčenskom zbore v Miláne. Hudbu študoval v Turíne. V roku 1730 začal hrať na husle v divadelných orchestroch Neapola a Ríma. 
V divadle San Carlo sa dostal do vážneho sporu so skladateľom Niccolò Jommellim, keď údajne nevhodne upravoval melodickými ozdobami husľové party v jeho operách.

V päťdesiatych rokoch očaroval publikum v hlavných európskych mestách ako sólový huslista. Jeho slávu prekonal až o päťdesiat rokov neskôr Nicolò Paganini. Koncertná dráha ho priviedla v roku 1750 do Londýna, kde účinkoval na spoločných koncertoch s  Johannom Christianom Bachom, Carlom Friedrichom Abelom a  Johannom Christianom Fischerom. Štyridsať rokov viedol v Londýne taliansku opernú scénu a komponoval pre ňu svoje opery. Stal sa aj priateľom a hudobným radcom vojvodu z Gloucesteru.

Po návrate do Talianska sa bez veľkého úspechu pokúsil založiť opernú spoločnosť. 

V roku 1796 prijal angažmán v Rusku. Krátko po príchode do Moskvy ochorel a zomrel.

Dielo

Opery 
 Rosmira (1757, Londýn) 
 Siroe (1763, Londýn) 
 Enea e Lavinia (1764, Londýn) 
 Il re pastore (1765, Londýn) 
 Sappho (cca 1778, stratená)

Oratórium 
 Ruth (1763 až 1768, nedokončené)

Inštrumentálne dielo 
 6 triových sonát, op.1 (1750) 
 6 husľových duet, op.2 
 6 husľových duet, op.3 
 12 husľových sonát, (1755 Londýn), venované Herzogovi von Lüneburg Braunschweig
 6 husľových sonát, op.4 (1765) 
 6 husľových sonát, op. 5 (1758) 
 6 klavírnych kvintet, op. 11 
 Sonáty op.13 
 6 sláčikových trií, op. 17 
 6 sonát, op. 18 
 7 sláčikových trií, op.20 
 Hobojový kvartet, op.25 
 6 sláčikových trií, op. 26 
 6 triových sonát, op. 28 (1790) 
 6 sláčikových kvartet 
 12 husľových koncertov 
 Koncert pre flautu, husle a harfu 
 2 sláčikové tria (op. posth.)
 početné klavírne skladby a pedagogická literatúra pre klavír, husle a violončelo

Externé odkazy 
 Portrét skladateľa
 http://www.hoasm.org/VIIE/Giardini.html
 http://www.cyberhymnal.org/bio/g/i/giardini_fd.htm
 http://opera.stanford.edu/composers/G.html

Talianski hudobní skladatelia
Talianski huslisti
Ulysses (sonda)

Ulysses bola kozmická sonda určená na výskum Slnka. Meno sondy „Ulysses“ je rímske meno Odyssea.

Sonda bola spoločným projektom ESA a NASA. Na obežnú dráhu ju vyniesol 6. októbra 1990 raketoplán Discovery pri misii STS-41. Potom sa sonda vydala na dva roky trvajúcu cestu k Jupiteru. Tam objavila, trochu nad rámec svojich povinností, prekvapivo veľký únik prachu z Jupiterovho systému. Zároveň však Jupiter využila ako gravitačný prak, ktorý ju vyhodil na obežnú dráhu so sklonom 79° k rovine ekliptiky. Sonda preto neobieha v rovine, v ktorej obiehajú takmer všetky ostatné sondy, ale takmer kolmo k rovine ekliptiky a tým aj k rovníku Slnka. Sonda obieha po eliptickej dráhe nad pólmi Slnka, vďaka čomu môže pozorovať Slnko tak, ako to nie je možné zo Zeme alebo z roviny ekliptiky. Prvýkrát sa nad južný pól dostala v roku 1994, nad severný o rok neskôr. Okolo Slnka obieha s periodicitou šiestich rokov. Takže druhý prelet nad pólmi Slnka vykonala v rokoch 2000 a 2001. 

Sonda nesie veľa prístrojov na pozorovanie častíc a žiarenia vychádzajúceho zo Slnka. Má tiež výhodný obežný cyklus. Hneď počas prvého preletu si astronómovia všimli zreteľné rozdiely v počte častíc medzi pólom a rovníkom. Bol ale oveľa menší, ako sa čakalo. Ďalším veľkým prekvapením bolo, že magnetosféra je na juhu silnejšia ako na severe. Počas rokov 2000 – 2001 prechádzalo Slnko búrlivejšou časťou svojho jedenásťročného cyklu, takže nebolo možné vykonať množstvo citlivých pozorovaní. Sondu však zasiahla jedna z obrovitých erupcií a bolo tak možné študovať čo sa stane so slnečnou erupciou vo vzdialenosti 300 miliónov km od Slnka. V roku 2006 bolo Slnko síce opäť v minime svojej aktivity, ale okrem jedenásťročného cyklu má Slnko aj cyklus dvadsaťdvaročný, počas ktorého vždy dôjde k prepólovaniu. Práve preto bol tento prelet z vedeckého hľadiska taký zaujímavý. Mohli sme totiž pomocou rovnakých prístrojov sledovať dve slnečné obdobia a rozdiely medzi nimi.

30. júna 2009 bola činnosť sondy ukončená. Povel na ukončenie práce dostala sonda zo Zeme. Ulysses naďalej obieha Slnko ako neaktívne teleso.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Sonda na stránkach encyklopédie SPACE 40 
 NASA/JPL Stránka sondy Ulysses (NASA) 
 ESA Stránka sondy Ulysses (ESA) 
 ESA/NASA/JPL: Detailný popis  podsystémov a prístrojov sondy Ulysses 
 Kde je Ulysses práve teraz! 
 Stránka sondy Ulysses (Inštitút Maxa Plancka)

Zdroj 
 

Slnečné sondy
Kozmické sondy USA
Sondy ESA
Neaktívne sondy
Kozmonautika v 1990
Strehúň škvrnitý

Strehúň škvrnitý (lat. Lycosa singoriensis) je najväčší pavúk vyskytujúci sa na Slovensku. Dĺžka tela dosahuje 3,2 cm, rozpätie nôh približne 7 cm, žije v pomerne teplých oblastiach. Cez deň sa ukrýva pod zemou v chodbičkách vystlaných pavučinou. Netká si pavučinu na lapanie koristi, loví skokom. Je to nočný tvor.

Iné projekty 

Strehúňovité
Diakritické znamienko

Diakritické znamienka (z gr. διακρητικός diakritikós, rozlišujúci) alebo rozlišovacie znamienka, diakritické značky, rozlišovacie značky, ľudovo diakritika, sú zvláštne znamienka, ktoré sa píšu v okolí písmena (nad, pod, alebo vedľa), a ktoré menia jeho výslovnosť alebo spĺňajú inú rozlišovaciu funkciu. 

Okrem zmeny výslovnosti písmena môže diakritické znamienko meniť výslovnosť celého slova, vyznačovať tón reči, rozlišovať homonymá, upozorňovať na skratky a číslovky.

Nie každá značka v okolí písmena je diakritickým znamienkom, napr. bodka v písmenách i a j je vo väčšine jazykov neoddeliteľnou súčasťou znaku (ale napr. v turečtine je i považované za písmeno ı s diakritikou).

Diakritické znamienka 
 V slovenčine
 ´ – dĺžeň (ostrý prízvuk): á, é, í, ó, ú, ý, ĺ, ŕ
 ˇ – mäkčeň: č,ď, ľ, ň, š, ť, ž
 ¨ – dve bodky: ä
 ˆ – vokáň (cirkumflex): ô

V ďalších jazykoch napr.:
 ¨ - dve bodky (zriedkavo tréma) (často vo funkcii prehlásky (umlautu))
 ˝ – dva dĺžne – dve čiarky nad písmenom, napr. Ő, ű
 ~ – vlnovka (zriedkavo tilda) - vlnka nad písmenom, napr. ã, ñ, õ
 ¸ – cédille [vyslov: sédij] - háčik pod písmenom, napr. ç
 ˉ – vodorovná čiarka – čiara nad písmenom, napr. Ā,ū
 ˘ – oblúčik – okrúhly háčik nad písmenom, napr. Ă
  ̷ – šikmá čiarka – šikmé preškrtnutie písmena, napr. Ł, ł
 ˏ – čiarka pod písmenom – čiarka umiestnená pod písmenom, napr. Ș, ț
 ˙ – bodka nad písmenom – bodka nad písmenom, napr. İ, ż
 ˋ – tupý prízvuk - obrátená čiarka nad písmenom, napr. è

Pozri aj 
 abeceda
 interpunkcia

Externé odkazy 
 Diakritická znaménka na serveri typo.cz 
 diacritics.typo.cz – Projekt Diakritické znamienka 
 Orthographic diacritics and multilingual computing 
 Latinská abeceda vrátane diakritických znamienok 
 Dopĺňanie diakritiky pre slovenský jazyk
 Alternatívne dopĺňanie diakritiky pre slovenský jazyk (na stránkach Jazykovedného ústavu Ľ. Štúra)
Gustav Klimt

Gustav Klimt (* 14. júl 1862, Baumgarten, Rakúsko – † 6. február 1918, Viedeň) bol rakúsky maliar a grafik, symbolista, jeden z najvýznamnejších predstaviteľov secesie, vedúca osobnosť viedenského modernizmu.

Životopis 
Narodil sa v Baumgartene neďaleko Viedne chudobnému rytcovi Ernstovi Klimtovi a jeho žene Anne, rodenej Finsterovej, ako druhý zo siedmich detí. Ako štrnásťročný úspešne absolvoval prijímacie skúšky na Kunstwerbeschule, viedenskú umeleckopriemyselnú školu. Zároveň študoval maliarstvo v ateliéri Ferdinanda Laufbergera a po jeho smrti pokračoval u profesora Juliusa Victora Bergera. Bol obľúbeným portrétistom viedenskej spoločnosti. V roku 1917 bol menovaný čestným členom Akadémie výtvarných umení vo Viedni a v Mníchove..

11. januára 1918 ho v jeho ateliéri ranila mŕtvica, ochrnul na polovicu tela a bol prevezený do viedenského sanatória. Tam 6. februára zomrel na zápal pľúc spôsobený epidémiou španielskej chrípky. Do márnice Všeobecnej viedenskej nemocnice o deň neskôr prišiel Egon Schiele, aby nakreslil jeho posmrtný portrét. 9. februára bol pochovaný na cintoríne v Hietzingu.

Na jeho pamiatku je pomenovaný expresný vlak rakúskych spolkových dráh (ÖBB) "EC 78/79 Gustav Klimt", ktorý jazdí na trase Graz – Viedeň – Břeclav – Brno, Česká Třebová – Praha hlavní nádraží.

Obraz Portrét Adele Bloch-Bauer I (nazývaný Zlatá Adela) kúpil v roku 2006 Ronald Lauder za 135 miliónov amerických dolárov, čím sa stal najdrahším zobchodovaným obrazom. Neskôr v roku 2006 tento rekord prekonali diela Willema de Kooninga a Jacksona Pollocka, ale i tak tento portrét zostáva na treťom mieste.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informační systém abART: Klimt Gustav
 ČT, 2012, dokument Gustav Klimt: Panna
 Gustav Klimt na ArtMuseum.cz
 Gustav Klimt
 iKlimt – The Life and Work of Gustav Klimt
 Vila Primavesi – historie a současnost

Rakúski maliari
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Osobnosti z okresu Mattersburg
Tatra T3S

Tatra T3S je typ električky, ktorý vznikol modernizáciou česko-slovenskej električky Tatra T3.

Dejiny 
Ďalším typom modernizovanej T3 sa stal typ T3S. Dopravný podnik Bratislava nechal zmodernizovať dva vozne typu T3 podľa vzoru električiek Tatra K2S v šumperskej firme Pars nova. Prestavba prebehla v rokoch 1998 a 1999. V ďalších rekonštrukciách na typ T3S sa ďalej nepokračovalo.

Modernizácia 
Hlavnou zmenou bola výmena pôvodnej odporovej elektrickej výzbroje za nový typ TV14 s IGBT tranzistormi. Pri tejto príležitosti bola kompletne opravená vozňová skriňa, zmodernizovaný bol interiér a stanovisko vodiča. Boli inštalované nové čelá vozidiel podľa návrhu Ing. arch. Patrika Kotasa. Električky dostali nový polopantograf. Vozidlám bola vďaka rekonštrukcii predĺžená životnosť minimálne o 10 až 15 rokov.

Prevádzka 
Modernizácie na typ T3S prebiehali v rokoch 1998 a 1999.

Slovensko
 Bratislava – modernizované 2 vozne

Externé odkazy 
 Nákresy vozidiel

T3S
Dráhové vozidlá vyrábané od roku 1998
Klaus Mann

Klaus Mann (* 18. november 1906, Mníchov, Nemecko – † 21. máj 1949, Cannes, Francúzsko) bol nemecký spisovateľ, dramatik a novinár, syn spisovateľa Thomasa Manna.

Po nástupe nacizmu v Nemecku (1933) emigroval do Amsterdamu, kde vydával časopis Die Sammlung. Od roku 1935 sa zdržiaval na mnohých miestach (Zürich, Paríž, Praha, a iné). V tom istom roku získal československé štátne občianstvo, ale roku 1936 sa rozhodol emigrovať do USA.

Roku 1938 sa zúčastnil na bojoch v španielskej občianskej vojne. Po roku 1941 ako vojak americkej armády bojoval na fronte v Európe.

Povojnový vývoj predstavoval pre neho sklamanie, ktoré dával všade najavo a veľmi ťažko ho niesol. Toto sklamanie sa často uvádza aj ako dôvod jeho samovraždy.

Dielo 
 Der fromme Tanz, 1925 román
 Kindernovelle, 1926
 Revue zu Vieren, 1926 dráma 
 Abenteuer, 1929 
 Alexander: Roman der Utopie 1929
 Auf der Suche nach einem Weg, 1931
 Kind dieser Zeit, (1932)
 Treffpunkt im Unendlichen, 1932
 Die Flucht in den Norden, 1934 
 Symphonie pathétique, 1935
 Mephisto: Roman einer Karriere, 1936 
 Der Vulkan: Roman unter Emigranten, 1939 
 Andre Gide und die Krise des modernen Denkens
 Auf verlorenem Posten, 
 The Turning Point/Der Wendepunkt  
 Briefe und Antworten 
 Der siebente Engel: Die Theaterstücke
 Die Heimsuchung des europäischen Geistes/The Ordeal Of The European Intellectuals, 1949 
 Der Vater lacht: Erzählungen 
 Maskenscherz: Die frühen Erzählungen
 Das innere Vaterland: Literarische Essays aus dem Exil
 Speed: Die Erzählungen aus dem Exil

Iné projekty

Nemeckí spisovatelia
Nemeckí dramatici
Nemeckí spisovatelia románov
Nemeckí novinári
Osobnosti z Mníchova
Obete samovrážd
Tatra K2R

Tatra K2R a Tatra K2R.03 sú typy modernizovaných česko-slovenských električiek Tatra K2.

Dejiny 
Zatiaľ čo Ostrava začala v polovici 90. rokov modernizovať svoje električky Tatra K2, resp. Tatra K2G, Brno, najväčší prevádzkovateľ týchto vozidiel v Česku, rekonštrukcie iba chystalo. Malo ísť o zásadnejšie modernizácie v štýle električiek Tatra T3R. Prvé dva vozne boli odoslané do Královopolskej strojárne počas roku 1995. Pretože vi firme nebola dostatočná podpora tohto projektu a prestavba na typ K2R sa preťahovala, boli tieto dva prvé vozne prevezené do ústredných dielní Dopravného podniku mesta Brna, kde boli počas roku 1997 dokončené. Ďalších 5 električiek bolo modernizovaných šumperskou spoločnosťou Pars nova.

Z dôvodu nedostatku finančných prostriedkov sa od roku 1998 pristúpilo k obmedzenejším modernizáciám. Tak vznikol typ K2R.03. Vzhľadom aj technicky je takmer totožný so svojim predchodcom, odlišuje sa v niekoľkých detailoch. Rekonštrukcia 7 vozňov prebehla v šumperskom Parse.

Modernizácia 
Na rozdiel od typu K2 modernizovaný vozeň K2R disponuje elektrickou výzbrojou TV8 s GTO tyristormi, moderným interiérom s informačným systémom pre cestujúcich, dvojkrídlovými vyklápacími dverami a odlišnými čelami, rovnako ako pri type Tatra T3R podľa návrhu Ing. arch. Patrika Kotasa, nový je aj polopantograf. Koncepcia celkovej modernizácie vychádza z typu T3R.

Typ K2R.03 je takmer totožný s K2R. Odlišné sú iba dvere (boli ponechané pôvodné), pôvodné sú aj laminátové sedadlá (doplnené o čalúnenie) a niekoľko ďalších detailov predovšetkým v interiéri vozidla, čím sa cena za modernizáciu znížila.

Prevádzka 
Modernizácie na typ K2R prebiehali v rokoch 1995 až 1998.
 Brno – modernizovaných 7 električiek

Modernizácie na typ K2R.03 prebiehali v rokoch 1998 až 1999.
 Brno – modernizovaných 7 vozňov

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie o tomto type vozidla
 Článok o modernizácii brnianskych električiek typu K2

K2R
Dráhové vozidlá vyrábané od roku 1995
Tatra K2G

Tatra K2G je typ električkového vozidla, ktoré vzniklo modernizáciou Československej električky Tatra K2.

Dejiny 
Zatiaľ čo v polovici 90. rokov boli modernizácie vozidiel Tatra T3 v plnom prúde, električky K2 aj vzhľadom na menší počet prevádzkovateľov ostávali prakticky v rovnakej podobe, v akej boli vyrábané v polovici 60. rokov. Prvou lastovičkou pri K2 sa stali ostravské rekonštrukcie na typ K2G. Jedným z dôvodov bola vysoká energetická náročnosť elektrickej výzbroje. Modernizácie boli ukončené v roku 1998.

Jedno vozidlo po ťažkej dopravnej nehode bolo modernizované v rokoch 1998 až 2004 aj v Bratislave, dĺžka prestavby bola spôsobená predovšetkým krachom spoločnosti ČKD. V pravidelnej prevádzke začalo jazdiť až počas roku 2005.

Modernizácia 
V električkách bola kompletne opravená vozňová skriňa, bola dosadená nová elektrická výzbroj TV8 s GTO tyristormi. Modernizácia sa týkala aj interiéru a stanoviska vodiča. Boli inštalované napríklad čalúnené sedadlá, protišmyková podlaha a informačný systém pre cestujúcich.

Prevádzka 
Modernizácie na typ K2G prebiehali v rokoch 1995 až 2004.
 Ostrava – modernizovaných 7 vozidiel všetky vyradené
 Bratislava – modernizovaný 1 vozeň

Iné projekty 

K2G
Dráhové vozidlá vyrábané od roku 1995
Síran meďnatý

Síran meďnatý (CuSO4) je anorganická zlúčenina, jej pentahydrát je tiež známy pod triviálnym názvom modrá skalica, predtým aj ako modrý vitriol (vitriol je alchymistický názov pre kyselinu sírovú alebo jej soli). Patrí k najbežnejším zlúčeninám medi. Ide o priemyselne najvyrábanejšiu meďnatú soľ.

V bezvodom stave tvorí biely prášok, ktorý prijímaním vody modrá. Preto sa používa na dôkaz vody v organických kvapalinách alebo ako sušidlo.

Z vodného roztoku kryštalizuje ako pentahydrát (modrá skalica), CuSO4·5 H2O, v azúrovo modrých, priehľadných, trojklonných kryštáloch, ktoré na vzduchu na povrchu vetrajú. Modrá skalica je technicky najdôležitejšou soľou medi.

Použitie 

 Materiál pre výrobu minerálnych farieb
 Impregnácia dreva proti hnilobe
 Konzervovanie vypchatých zvierat
 Morenie osiva
 Pripravuje sa z nej bordeauxská zmiešanina (zmes roztoku modrej skalice a vápenného mlieka) - prostriedok na hubenie škodcov rastlinných kultúr
 Súčasť pomeďovacích kúpeľov
 Súčasť Daniellovho a Meidingerovho článku
 Zvieravý, leptací a dáviaci prostriedok v lekárstve
 Ako veterinárne liečivo alebo ich súčasť (napríklad v akvaristike) a ako prvá pomoc pri otrave fosfidom zinku

Výroba 

Síran meďnatý sa vyrába rozpúšťaním medených odpadkov v horúcej koncentrovanej kyseline sírovej:

 

Alebo lepšie a hospodárnejšie rozpúšťaním v teplej, zriedenej kyseline sírovej za prístupu vzduchu:

 

Ďalším spôsobom prípravy je rozpúšťanie oxidu meďnatého, získaného napr. pražením sulfidových rúd, v kyseline sírovej:

 

Síran meďnatý sa vyskytuje aj v prírode, najmä v Čile (chalkantit). Okrem toho nachádzame brochantit, zásaditý síran meďnatý, CuSO4·3 Cu(OH)2. Z týchto prírodných síranových rúd môžeme síran meďnatý získať rozpúšťaním v zriedenej kyseline sírovej.

Ak sa pentahydrát síranu meďnatého zahrieva, odštepuje sa z neho voda v dvoch krokoch. Pri teplote 110 °C vzniká monohydrát (CuSO4 · H2O) a po zahriatí na 150 °C dôjde k úplnej dehydratácii za vzniku bezvodného (anhydrát) síranu meďnatého (CuSO4). Pri zahrievaní na teplotu 650 °C sa rozkladá, podľa rovnice:

 

Pri reakcii vzniká oxid meďnatý a oxid sírový, ktorý sa však z podstatnej časti ďalej rozpadá na kyslík a oxid siričitý.

Toxicita 
Pri požití síranu meďnatého dochádza k silnému zvracaniu a vodnatým hnačkám s prímesou krvi. Postihnutý môže s príznakmi ťažkého šoku zomrieť v priebehu niekoľkých hodín. Ako protijed podáme mlieko alebo jednu lyžičku hexakyanoželeznatanu draselného rozpusteného v pol litri vody. Predtým vyvoláme zvracanie, ale maximálne desať minút po intoxikácii. Pri postriekaní pokožky vodným roztokom síranu meďnatého umyjeme pokožku vodou a mydlom.

Zvlášť nebezpečný je pre vodné organizmy, najmä vodné bezstavovce.

Literatúra

Zdroj 

Meďnatý
Zlúčeniny medi]
Desikanty
Herbicídy
Zuzana Fialová

Mgr. art. Zuzana Fialová (* 17. máj 1974, Bratislava) je slovenská filmová a divadelná herečka.

Životopis 
Narodila sa 17. mája 1974 v Bratislave významnému slovenskému horolezcovi Ivanovi Fialovi. Študovala hudobno-dramatický odbor na konzervatóriu v Bratislave a následne divadelné herectvo činohernej fakulte VŠMU, ktoré absolvovala v roku 1998. V tom istom roku sa stala členkou činohry SND.

Je rozvedená a má syna Davida (* 1997).

24. januára 2011 utrpela spolu s hercom Ľubošom Kostelným zranenia pri samovražednom teroristickom útoku na moskovskom letisku Domodedovo, v dôsledku ktorých strávila týždeň v moskovskej nemocnici.

V roku 2022 sa prihlásila k LGBT komunite.

Ocenenia 
 Talent 2003 
 nominácia v Česku na Radoka 
 nominácia na Dosky 2004 na prehliadke Divadelná Nitra
 Cena Literárneho fondu za postavu Fatimy 
 nominácia na český Talent 2003
 cena Osobnosť televíznej obrazovky - OTO 2006 v kategórii Herečka
 cena Osobnosť televíznej obrazovky - OTO 2007 v kategórii Herečka

Herecká filmografia 
 1992: Najdúch
 1993: Tanec lásky a smrti
 1994: Vášnivé známosti
 1994: Spoveď
 1994: Muzikál
 1999: Zborovňa
 2001: Babí léto
 2002: Zborovňa 
 2003: Zostane to medzi nami 
 2003: Záchranáři 
 2006: Pravidla lži
 2006: Obsluhoval jsem anglického krále
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade
 2007: Medvídek
 2008: Jahodové víno
 2008: Antonius a Kleopatra
 2009: Tango s komármi
 2009: Prípad nevernej Kláry
 2009: Ako som prežil
 2009: Profesionáli (2. séria, 4. epizóda: novinárka Iris)
 2009: Keby bolo keby (TV seriál)
 2009: Bratislavafilm
 2009: Kriminálka Staré Mesto
 2011: Zita na krku
 2012: Panelák
 2012: Pokłosie (poľský film)
 2016: Tvoja tvár znie povedome
 2019: Delukse
 2019: Skleněný pokoj
 2021: Slovania

Inscenácie (SND) 
 Tančiareň 
 Veľké šťastie (Otola Nivská)
 Tak sa na mňa prilepila (Lucette)
 Hypermarket (Eva)
 Stratégie a rozmary (Araminta)
 Valčík náhody (Žena)
 Leonce a Lena (Guvernantka)
 Tri sestry (Máša)
 Anna Kareninová (Anna)
 Tanec toreádorov (Mademoiselle de Saint-Euverte)

Réžia 
 2001: Vabank (TV seriál)
 1996: Rande

Referencie

Zdroje 
 osobnosti.sk
 časopis Formát

Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenské televízne režisérky
Osobnosti z Bratislavy
Cena Literárneho fondu
Juan Crisóstomo de Arriaga

Juan Crisóstomo Jacobo Antonio de Arriaga y Balzola (* 27. január 1806, Bilbao, Španielsko – † 17. január 1826, Paríž, Francúzsko) bol španielsky hudobný skladateľ začiatku 19. storočia.

Život 

Juan Crisóstomo de Arriaga sa narodil v Bilbau. Hudobné základy mu dali jeho otec a starší brat. Už v ranom detstve sa prejavilo jeho mimoriadne hudobné nadanie. Ako jedenásťročný skomponoval Pokus o oktet. O rok neskôr už svojej Predohre pre malý orchester pridelil opusové číslo 1 a nasledovali ďalšie inštrumentálne diela (napr. Vojenský pochod a Vlastenecké hymny). V roku 1818 mala premiéru jeho opera Šťastní otroci (Los esclavos felices), ktorá bola veľmi úspešná.

V pätnástich rokoch odišiel na parížske konzervatórium (École Royale de Musique et Déclamation), ktoré v tom čase viedol Luigi Cherubini. Študoval hru na husle u Pierre Baillota a harmóniu a kontrapunkt u Josepha Fétisa. V tom čase vznikli aj jeho najslávnejšie diela: Tri kvartety a Symfónia pre veľký orchester.

Jeho organizmus však nevydržal vražedné pracovné tempo a tesne pred dosiahnutím dvadsiatich rokov zomrel zrejme na zápal pľúc. Vzhľadom na krátku životnú dráhu a charakter svojej hravej hudby býva Juan Crisóstomo de Arriaga nazývaný španielsky Mozartom.

Juanov predok Rodrigo de Arriaga (1592 – † 1667) prišiel v roku 1625 zo Španielska na pražskú univerzitu, kde pôsobil ako profesor, dekan teologickej fakulty a prefekt generálnych štúdií.

Dielo

Inštrumentálna hudba 

 3 Études ou Capriches (1819)
 Marcha militar (1820)
 Symphonie à grande orchestre (1824)
 Romance (1819)
 Variaciones para Violín sobre el tema de la Húngara con Acompañamiento de Bajo ad libitum (1821)
 Nada y mucho (1817)
 Tema variado en cuarteto (1820)
 Variaciones sobre el tema de la Húngara en cuarteto (1822)
 Trois quatours: pour deux violons, alto et violoncelle (1823)
 Obertura, op. 1 (1818)
 Obertura, op. 20 (1821)

Vokálna hudba 

 Air de l'Opera de Medée (1825)
 Herminie, kantáta (1825)
 Air d'Oedipe (1825)
 Agar dans le désert (1825)
 Dúo de Ma tante Aurore (1825)
 Los esclavos felices, opera, (1819)

Chrámová hudba 

 O salutaris (1821)
 Stabat Mater (1821)
 Misa a cuatro voces (1822 – 1825)
 Salve Regina (1822 – 1825)

Príležitostná hudba 

 Himno Ya luce en este hemisferio
 Canon Perpétuel (1822 – 1825)
 Himno Cántabros nobles (c. 1819)
 Fuga a ocho voces Et vitam venturi

Iné projekty

Externé odkazy 
 http://www.bilbao.net/Bibliotecas/jsp/arriaga
 http://www.logopress.es/juancrisostomoarriagamusicoseccene06.html

Španielski hudobní skladatelia
Osobnosti z Bilbaa