joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Majstrovstvá sveta v softbale žien 1990

Majstrovstvá sveta v softbale žien 1990 boli v poradí 7. majstrovstvá sveta v softbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v meste Normal, v štáte Illinois, v USA od 13.21. júla 1990, za účasti 20 tímov. V USA sa konali ženské MS druhýkrát, keď predtým to bolo v roku 1974 (v Stratforde). Titul získali po štvrtýkrát domáce Američanky.

Výsledky

Základná časť

Play-off

1. kolo

Stretnutie o 3. miesto

Finále 

 Keďže finálový deň pršalo, o víťazovi rozhodlo lepšie postavenie tímu po základnej časti.

Konečné poradie

Externé odkazy 
 MS 1990 na oficiálnej stránke ISF 

Softbal v 1990
Majstrovstvá sveta v softbale žien
Športové podujatia v USA
1990 v USA
Šport v Illinoise
Ric Flair

Richard Morgan Fliehr (* 25. február 1949, Memphis, Tennessee, USA) je bývalý americký profesionálny wrestler, známy pod menom Ric Flair. 

Jeho kariéra trvala vyše 40 rokov. Pôsobil v spoločnostiach National Wrestling Alliance (NWA), World Championship Wrestling (WCW), World Wrestling Entertainment (WWE) a Total Nonstop Action Wrestling (TNA). Vo všetkých organizáciách získal dovedna 21 svetových titulov. Je členom Siene Slávy WWE.

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka
WWE Hall of Fame profil
TNA Impact Wrestling profil

Wrestleri USA
Osobnosti z Memphisu (Tennessee)
Majstrovstvá sveta v softbale žien 1994

Majstrovstvá sveta v softbale žien 1994 boli v poradí 8. majstrovstvá sveta v softbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v meste St. John’s, v provincii Newfoundland a Labrador, v Kanade od 29. júla7. augusta 1994, za účasti 28 tímov. Titul získali po piatykrát (tretíkrát za sebou) Američanky.

Tieto majstrovstvá sveta boli zároveň kvalifikáciou na Letné olympijské hry 1996 v Atlante. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších tímov.

Výsledky

Základné skupiny 

Skupina A

Skupina C

Skupina B

Skupina D

Play-off

1. kolo

2. kolo

3. kolo

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej softbalovej federácie

Zdroj 
 MS 1994 na stránke Medzinárodnej softbalovej federácie 

Softbal v 1994
Majstrovstvá sveta v softbale žien
Softbal
1994 v Kanade
Šport v St. John’s (Newfoundland a Labrador)
Majstrovstvá sveta v softbale žien 1998

Majstrovstvá sveta v softbale žien 1998 boli v poradí 9. majstrovstvá sveta v softbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v meste Fujinomiya, v Japonsku od 20.30. júla 1998, za účasti 17 tímov. Jediným nováčikom turnaja bolo Dánsko. Titul získali po šiestykrát (štvrtýkrát za sebou) Američanky.

Výsledky

Základné skupiny 

Skupina A

Skupina B

Play-off

1. kolo

2. kolo

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Externé odkazy 
 MS 1998 na oficiálnej stránke ISF 

Softbal v 1998
Majstrovstvá sveta v softbale žien
Softbal
1998 v Japonsku
Manhattan Beach (Kalifornia)

Manhattan Beach je mesto na juhozápade Los Angeles County. V roku 2000 činila jeho populácia 33 852 obyvateľov na rozlohe 26,8 km². Západne od mesta sa rozkladá Tichý oceán, severne od mesta sa nachádza mesto El Segundo a južným smerom potom mesto Hermosa Beach. Manhattan Beach je domovom volejbalu a surfingu. Počas zimy môžu tunajšie oceánske vlny dosahovať výšku až 3,6 metra. Východne odtadiaľ sa nachádzajú mestá Hawthorne a Redondo Beach. Manhattan Beach je jedno z troch takzvaných Beach Cities (alebo plážových miest) v South Bay.

Geografia 
Rozloha mesta je 26,8 km², z toho je 10,2 km² zem a 16,7 km² vodná plocha. Disponuje 162 000 m² plážami určených pre rekreáciu, 239 000 m² parkov a jedno mestské golfové ihrisko a jednou diaľnicou.

Klíma 
Mesto je známe pre svoje celoročne príjemne teplé počasie. 

 Najteplejší mesiac v roku je august. 
 Najvyššia teplota 43 °C tu bola nameraná v roku 1963.
 Najchladnejší mesiac je december.
 Najnižšia teplota -3 °C bola nameraná v roku 1949.
 Najdaždivejší mesiac je február.

Pozri aj 
 Kalifornia
 Los Angeles County

Iné projekty

Zdroj 

Mestá v Kalifornii
Majstrovstvá sveta v softbale žien 2002

Majstrovstvá sveta v softbale žien 2002 boli v poradí 10. majstrovstvá sveta v softbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v Saskatoone, v provincii Saskatchewan, v Kanade od 26. júla4. augusta 2002, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja bol Rusko a Dominikánska republika. Titul získali po siedmykrát (piatykrát za sebou) Američanky.

Majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia na Letné olympijské hry 2004 v Aténach. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie tímy.

Výsledky

Základné skupiny 

Skupina A

Skupina B

Play-off

1. kolo

2. kolo

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej softbalovej federácie

Zdroj 
 MS 2002 na oficiálnej stránke Medzinárodnej softbalovej federácie 

Softbal v 2002
Softbal
Majstrovstvá sveta v softbale žien
2002 v Kanade
Šport v Saskatoone
Majstrovstvá sveta v softbale žien 2006

Majstrovstvá sveta v softbale žien 2006 boli v poradí 11. majstrovstvá sveta v softbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v Pekingu, v Číne od 27. augusta5. septembra 2006, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja bol Grécko a KĽDR. Výsledky Kolumbie boli kontumované výsledkom , pretože sa na turnaj nedostavila. Titul získali ôsmykrát (šiestykrát za sebou) Američanky.

Majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia na Letné olympijské hry 2008 v Pekingu. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších tímov.

Výsledky

Základné skupiny 

Skupina A

Skupina B

Play-off

1. kolo

2. kolo

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej softbalovej federácie

Zdroj 
 MS 2006 na oficiálnej stránke Medzinárodnej softbalovej federácie 

Softbal v 2006
Softbal
Majstrovstvá sveta v softbale žien
2006 v Číne
Športové podujatia v Pekingu
Majstrovstvá sveta v softbale žien 2010

Majstrovstvá sveta v softbale žien 2010 boli v poradí 12. majstrovstvá sveta v softbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v Caracase, vo Venezuele od 23. júna2. júla 2010, za účasti 16 tímov. Zápasy sa hrali na dvoch caracaských štadiónoch: Estadio La Rinconada (6 712 divákov) a Estadio Fuerte Tiuna (7 605 divákov). Titul získali deviatykrát (siedmykrát za sebou) Američanky.

Výsledky

Základné skupiny 

Skupina A

Skupina B

Play off

1. kolo

2. kolo

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej softbalovej federácie

Zdroj 
 MS 2010 na stránke Medzinárodnej softbalovej federácie 

Softbal v 2010
Športové podujatia vo Venezuele
Majstrovstvá sveta v softbale žien
2010 vo Venezuele
Štatistická klasifikácia zamestnaní SK ISCO-08

Štatistická klasifikácia zamestnaní SK ISCO-08 (SK ISCO-08) je národná klasifikácia zamestnaní, ktorá vychádza z medzinárodnej klasifikácie ISCO-08 a zobrazuje štruktúru zamestnaní rozdelenú na 10 hlavných tried. Je plne kompatibilná s Medzinárodnou štandardnou klasifikáciou zamestnaní ISCO-08. Dodržal sa počet a charakter všetkých podskupín ISCO-08. Nebude nutné používať prevodník a plne rešpektuje všetky klasifikačné kritéria, ktoré boli zadefinované Medzinárodnou organizáciou práce (ILO) pre krajiny, ktoré adaptujú ISCO-08 do národných klasifikácií zamestnaní. Aktuálna klasifikácia zamestnaní nadobudla účinnosť 10. januára 2012 a nahradila pred tým existujúcu štatistickú klasifikáciu zamestnaní KZAM R. Štatistická klasifikácia zamestnaní SK ISCO-08 bola vytvorená v rámci projektu Národná sústava povolaní, ktorého riešiteľom bola TREXIMA Bratislava.

Štruktúra klasifikácie SK ISCO-08 má 5 úrovní:
 10 hlavných tried zamestnaní (jednomiestny kód)
 43 tried zamestnaní (dvojmiestny kód)
 130 skupín zamestnaní (trojmiestny kód)
 436 podskupín zamestnaní (štvormiestny kód)
 2147 jednotiek zamestnaní (sedemmiestny kód)

Medzi hlavné triedy patria:
 1 - Zákonodarcovia, riadiaci pracovníci 
 
 2 - Špecialisti 
 
 3 - Technici a odborní pracovníci 
 
 4 - Administratívni pracovníci 
 
 5 - Pracovníci v službách a obchode 
 
 6 - Kvalifikovaní pracovníci v poľnohospodárstve, lesníctve a rybárstve 
 
 7 - Kvalifikovaní pracovníci a remeselníci 
 
 8 - Operátori a montéri strojov a zariadení 
 
 9 - Pomocní a nekvalifikovaní pracovníci 
 
 0 - Príslušníci ozbrojených síl

Referencie

Externé zdroje
SK ISCO-08 Zavedenie Štatistickej klasifikácie zamestnaní SK ISCO-08 (Pomocník SK ISCO-08).

Zamestnanosť
KGHM Zaglebie Lubin

KGHM Zagłębie Lubin je poľský futbalový klub. Sídli v meste Lubin.

Športové úspechy 
 Majster Poľska (2): 1991, 2007,
 Víťaz Poľského pohára (2): 2005, 2006,
 Super poľsky (1): 2007

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka 
 Zagłębie Lubin (90minut.pl) 

Poľské futbalové kluby
Šport v Lubine
Spojené štáty americké na Letných olympijských hrách 2012

Spojené štáty americké súťažili Letných olympijských hrách 2012 v Londýne, vo Veľkej Británii. Olympijský výbor Spojených štátov poslal na olympiádu celkom 530 športovcov, 269 žien a 261 mužov, ktorí súťažili v 25 športoch. Letná olympiáda 2012 je prvá olympiáda, na ktorej ženy prevažujú nad mužmi v športovom zastúpení USA. Jediný šport, v ktorom USA nemá zastúpenie je hádzaná. 

Dresy pre amerických olympionikov sú z Číny a to vyvolalo rozruch. Dresy navrhol americký dizajnér, ale ušité boli v Číne.

Futbal 
Zo Spojených štátov sa klasifikoval iba ženský futbalový tím, potom čo skončili na prvom mieste v súťaži CONCACAF turnaji žien. Družstvo mužov sa nedokázalo kvalifikovať. 

Tréner:  Pia Sundhage

Zoznam športovcov zo ženského futbalového tímu  

Skupiny

štvrťfinále:

semifinále:

finále:

Basketbal 
Spojené štáty sa kvalifikovali z basketbalu na Letné olympijské hry 2012 aj muži aj ženy. 
 Tím mužov - zložený z 12 hráčov
 Tím žien - zložený z 12 hráčov

Zoznam športovcov z mužského basketbalového tímu na Letných olympijských hrách 2012 
Tréner: Mike Krzyzewski

Skupina

Plávanie

Muži

Ženy

Tenis 
Asociácia tenisu Spojených štátov menoval šesť mužských a šesť ženských tenisových hráčov, ktorý budú súťažiť v tenisovom turnaji.

Mužskí tenisoví hráči

Tenisové hráčky

Volejbal 
Vo volejbale sa kvalifikovali aj muži aj ženy.

Plážový volejbal

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Letných olympijských hier 2012 

Krajiny na Letných olympijských hrách 2012
2012
Letisko Martin

Letisko Martin je verejné vnútroštátne letisko nachádzajúce sa 2 km východne od centra Martina v miestnej časti Tomčany, tesne pri osade Mestská Bôrová. Letisko prevádzkuje Aeroklub Martin, o. z. Nemá spevnený povrch, na runway je len zasiata tráva. Z letiska nie sú organizované nijaké komerčné lety, ide len o športové letisko.

Dejiny 
Turiec má prírodné predpoklady na rozvoj leteckého športu, a preto bolo len otázkou času, kedy aj v tomto regióne vznikne stála letecká plocha. Turčianske letisko malo byť pôvodne vybudované pri obci Košťany nad Turcom, ale kvôli nevyhovujúcemu podložiu, ktoré tvorilo rašelinisko, bola táto plocha v roku 1949 schválená len pre navijakovú leteckú prevádzku. 

Za počiatok martinského letiska sa považuje rok 1951, kedy sa pre potreby letiska vybrali pasienky v blízkosti Tomčian. Pozemok upravovali svojpomocne miestni nadšenci leteckého športu pod vedením Valenta Pauča, Alexandra Jančoka a Dušana Tomeka. V rokoch 19521954 bol podľa projektu Alexandra Jančoka postavený aj hangár s príslušenstvom. Prvé lietadlo pristálo na martinskom letisku už v máji 1952 (DC-3 Dakota OK-WDR). Prvými motorovými lietadlami na letisku boli Piper Cup, C-104 a Zlín Z-22 Junák. 

V rokoch 19561958 bolo martinské letisko prvým v Žilinskom kraji, na ktorom sa uskutočňovali nočné lety s nočnými zoskokmi. Parašutisti a modelári, ktorí často od modelov prechádzali k praktickému leteckému výcviku boli od počiatkov martinského letiska jeho neoddeliteľnou súčasťou. Výcvik tu absolvovali leteckí branci aj piloti v zálohe. Mnohí absolventi pokračovali v leteckej kariére a stali sa pojmami vo svojich odboroch. Medzi najznámejších patria kapitáni dopravných lietadiel ČSA Dušan Kuchta, Milan Holička, Ján Vajda, Rastislav Galuščák či vojenskí letci Anton Olajec, Martin Olejník, alebo letecký akrobat Daniel Polonec.

V šesťdesiatych rokoch 20. storočia sa na letisku uskutočnila prístavba hangáru, vybudovali skladiská paliva a prístupovú cestu s mostom od Tomčian. Súčasťou flotily sa stali česko-slovenské helikoptéry HC-102.

Súčasnosť 
V súčasnosti je letisko verejným vnútroštátnym letiskom určeným pre športové lietanie. Celoročnú prevádzku zabezpečuje občianske združenie Aeroklub Martin. Plocha letiska vrátane rolovacích dráh je trávnatá. Asfaltový povrch je len na technických plochách a pristupových obslužných komunikáciách.

Okrem činností pre členov aeroklubu sa na letisku usporadúvajú aj letecké dni pre širokú verejnosť a individuálne vyhliadkové lety motorovým lietadlom (Aerospool WT9 Dynamic, Cessna 172) alebo vetroňom.Na letisku je tiež možný výcvik pilotov s kvalifikáciami GPL (Pilot vetroňov) alebo PPL (Súkromný pilot motorových lietadiel).

Galéria 
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Aeroklubu Martin
 O letisku

Martin
Doprava v Martine
Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale mužov 2012

Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale mužov 2012 boli 10. majstrovstvá Európy UEFS vo futsale mužov. Bolo to najvyššie európske podujatie UEFS vo futsale v roku 2012. Konalo od 14.19. mája 2012 v Breste, v Bielorusku, za účasti 9 tímov. Prvýkrát zvíťazili Belgičania.

Výsledky

Skupina A 

1 O víťazovi skupiny rozhodli penalty po remízovom zápase KatalánskoRusko

Skupina B

Skupina C 

1 O víťazovi skupiny rozhodli penalty po remízovom zápase BieloruskoČesko

Štvrťfinále

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

FINÁLE

Konečné poradie tímov

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2012

Externé odkazy 
 ME 2012 na oficiálnej stránke UEFS 
 ME 2012 na stránke Bieloruskej federácie sálového futbalu 
 Česká federácia sálového futbalu 

Futsal v 2012
Muži
Futsal
H-II Transfer Vehicle

H-II Transfer Vehicle (skr. HTV), nazývaná aj Kounotori (biely bocian) je japonská nepilotovaná nákladná kozmická loď určená na dopravu nákladu na Medzinárodnú vesmírnu stanicu.

Opis a konštrukcia 
Kozmická agentúra JAXA začala s vývinom lode už na začiatku 90. rokov, pričom prvý štart sa mal pôvodne uskutočniť už v roku 2001, nakoniec sa tak stalo až v roku 2009. Loď HTV je na obežnú dráhu vynášaná nosnou raketou H-IIB (od ktorej je odvodený aj názov lode), ktorá je v súčasnosti najsilnejším japonským nosičom a ktorá štartuje z kozmodrómu Tanegašima.

HTV má valcovitú konštrukciu a je dlhá takmer 10 metrov, priemer má 4,4 metra, jej celková hmotnosť bez nákladu je 10,5 tony. Skladá sa zo štyroch častí; pretlakovej nákladnej sekcie (na konci ktorej je umiestnený pasívny stykovací uzol pre spojenie s ISS), otvorenej nákladnej sekcie, sekcie avioniky a motorovej sekcie. Pretlaková nákladná sekcia má dĺžku 3,14 metra, vnútorný objem 14 m3 a umožňuje prepravovať až 5200 kg nákladu. Otvorená sekcia je dlhá 3,5 metra a na boku má otvor umožňujúci vyzdvihnutie nákladu staničným manipulátorom, dokáže prepraviť 1500 kg. Sekcia avioniky obsahuje väčšinu elektroniky vrátane riadiaceho a komunikačného systému lode. Motorová sekcia obsahuje nádrže s pohonnými látkami pre 4 hlavné manévrovacie motory (nachádzajúce sa na spodnom dne motorovej sekcie) a celkom 28 stabilizačných a orientačných motorčekov. Na bočných stenách lode je rozmiestnených celkovo 57 fotovoltaických článkov dodávajúcich lodi energiu počas preletu k ISS. 

Hlavným účelom lode je dodávka nákladu na ISS a likvidácia nepotrebného odpadu v horných vrstvách atmosféry po odlete zo stanice. HTV sa nedokáže spojiť priamo so stanicou autonómne, iba sa k nej priblíži na vzdialenosť niekoľko metrov a následne je zachytená a pripevnená k ISS staničným manipulátorom MSS. Po skončení misie na ISS je HTV navedená do hustých vrstiev atmosféry nad južným Pacifikom.

Lety 
Predbežne do roku 2015 plánuje JAXA uskutočniť 7 letov lodí HTV.

 HTV-1 - štart prebehol 10. septembra 2009, po previerkach a motorických manévroch na obežnej dráhe došlo k spojeniu s ISS 17. septembra, lod bola súčasťou komplexu ISS do 30. októbra, následne sa oddelila a 1. novembra 2009 bola navedená do hustých vrstiev atmosféry   
 HTV-2 - štart 22. januára 2011, spojenie s ISS prebehlo 27. januára, k oddeleniu od komplexu došlo 28. marca a k zániku v atmosfére 30. marca 
 HTV-3 - štart 21. júla 2012, spojenie s ISS sa uskutočnilo 27. júla, k oddeleniu od stanice došlo 12. septembra a k navedeniu do atmosféry 14. septembra
 HTV-4 - štart 3. augusta 2013, spojenie s ISS prebehlo 9. augusta

Externé odkazy 

 HTV-1
 JAXA H-II Transfer Vehicle Reference Guide (PDF)

Nákladné kozmické lode
Kozmonautika v Japonsku
Medzinárodná vesmírna stanica
Zuzana Stanislavová

Prof. PhDr. Zuzana Stanislavová, CSc.  (* 30. máj 1951, Hačava) je slovenská literárna teoretička, literárna kritička a vysokoškolská pedagogička.

Životopis 
V roku 1969 absolvovala Strednú všeobecnovzdelávaciu školu v Hnúšťa.
Nemčinu a slovenčinu študovala v rokoch 1969 – 1974 na Filozofickej fakulte Univerzite Pavla Jozefa Šafárika v Prešove. 

V rokoch 1974 – 1975 pôsobila ako učiteľka na gymnáziu Stará Ľubovňa. V rokoch 1975 – 1977 učila na Pedagogickej fakulte Univerzita Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach v Prešov. V rokoch 1977 – 1981 bola pedagogickou pracovníčkou Okresného domu pionierov a mládeže v Prešove. Od roku 1981 pôsobí na katedre Slovenského jazyka a literatúry Pedagogickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove.

V literárnoteoretickej a kritickej aktivite sa venuje problematike modernej prózy pre deti a mládež.

Výber z diela 
1995 – Priestorom spoločenskej prózy pre deti a mládež
1998 – Kontexty modernej slovenskej literatúry pre deti a mládež
1998 – Kontúry slovenskej literatúry pre deti a mládež
1998 – Rukoväť literatúry (kolektív autorov)
2003 – V plynutí času. Bilančné reflexie nad literatúrou pre deti a mládež 1996 - 2002
2004 – Dejiny slovenskej literatúry III (kolektív autorov)
2005 – Slovník slovenských spisovateľov pre deti a mládež (kolektív autorov)
2009 – Dejiny slovenskej literatúry I, II (kolektív autorov)
2009 – Slovenská detská kniha (kolektív autorov)
2010 – Dejiny slovenskej literatúry pre deti a mládež po roku 1960
2017 – Text a ilustrácia v prekladovej tvorbe pre deti a mládež na Slovensku
2019 – Reflexie o postave so znevýhodnením v literatúre pre deti a mládež I.
2020 – Modifikácie vyobrazovania človeka so znevýhodnením v literárnej a ilustračnej tvorbe pre deti a mládež na Slovensku (1850 – 2020)

Referencie

Externé odkazy 
 Osobnosti literárnej vedy – zdroj z ktorého pôvodne čerpal tento článok
 Zoznam obľúbených kníh Zuzany Stanislavovej pre deti a mládež

Absolventi Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove
Slovenskí literárni teoretici
Slovenskí literárni kritici
Slovenskí univerzitní profesori
Osobnosti z Hačavy
Alan Smithee

Alan Smithee je pseudonym  používaný vo filmovom priemysle. Pseudonym, ktorý používali členovia predstavenstva Guild of America (DGA), keď bol riaditeľ nespokojný s konečným produktom. Pseudonym Smithee bol vytvorený počas filmu „Smrť pištoľníka”, v roku 1969, počas jeho natáčania. Hlavný herec Richard Widmark nebol spokojný s režisérom Robertom Tottenom a zariadil, aby ho nahradil Don Siegel. Siegel neskôr odhadol, že Totten strávil 25 dní nakrúcania a on 9 – 10 dní. Každý mal približne rovnaký záznam v konečnej úprave Siegela. Keď skončil film, Siegel nechcel vziať ocenenie a  Totten ho odmietol prevziať miesto neho. Pôvodný návrh bolo použiť fiktívne meno „Al Smith”, ale to bolo príliš bežné meno a navyše už použité v rámci filmového priemyslu. Priezvisko bolo najprv zmenené na „Smitha”, potom „Smithee,” čo bolo dosť výrazné, aby nedošlo k zámene, ale pritom na seba neupozorňovalo. The New York Times komentoval, že film „ostro režíroval Allen Smithee, ktorý má obratnú kameru na snímanie tváre a extrahovanie ostrého pozadia, detailu.” Meno Alan Smithee je signálom, že dielo bolo manipulované. V roku 1998 vznikol film, kde sa muž menom Alan Smithee (Eric Idle) chce dištancovať od filmu, ale nemôže tak urobiť, pretože toto jeho pôvodné meno sa používa ako pseudonym. Film režíroval Arthur Hiller, ktorý sa hlásil k DGA. Film mal negatívne reakcie a pritiahol nežiaducu pozornosť aj na pseudonym, čo DGA samozrejme veľmi nepotešilo. Film má klasický postmoderný prístup, kedy sa ústrednou myšlienkou stáva filmový priemysel a jeho absurdity, teda postmoderný tautologický film o filme. David Lynch toto meno použil pri filme Duna, kde mu vzali právo na „finálny strih”. Nikdy nesúhlasil s princípom, keď sa stane režisér iba dôležitou súčasťou filmovej mašinérie a keďže nesúhlasil so strihom, aké spravilo filmové štúdio, na niektorých kinokópiách bolo jeho meno nahradené menom Alan Smithe (Franz, Lukáš, Živel,  č. 34, 2011, s. nestránkované).

Externé odkazy 
 Music videos credited to Alan Smithee
 Franz, Lukáš: Živel,  č. 34, 2011, s. nestránkované
 Janečková, Zuzana.: ID-IDENTITA (NE) ZNÁMA (time specific in-cognito in-stantná id-entita), dizertačná práca, FaVU VUT, Brno, 2012, s. 9 -10).

Pseudonymy
Kláštor Royaumont

Kláštor Royaumont je kláštor ležiaci cca 30 km severne od hlavného mesta Francúzska, Paríža, pri Asnières-sur-Oise v departemente Val-d’Oise.

Cisterciánsky kláštor založil v roku 1228 francúzsky kráľ Ľudovít IX. Je dcérskym kláštorom Citeaux.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Fotografie z kláštora
 Fotografie
 Raná cisterciánska architektúra
 Najvýznamnejšie cisterciánske kláštory v Európe

Zdroj 

Royaumont
Kráľovské pohrebiská
Gotické stavby vo Francúzsku
Stavby v departemente Val-d’Oise
Živnosť pani Warrenovej

Živnosť pani Warrenovej (1893, Mrs. Warren's Proffesion) je satirická divadelná hra anglického dramatika írskeho pôvodu Georga Bernarda Shawa, nositeľa Nobelovej ceny za literatúru za rok 1925.

Hra vyšla tlačou roku 1898 v zbierke Plays Pleasant and Unpleasant, ale jej hranie bolo v Spojenom kráľovstve zakázané do roku 1925, pretože sa dosť otvorene zaoberá kupliarstvom. Súkromné predstavenie sa uskutočnilo v Londýne roku 1902, nasledovali inscenácie v New Yorku a New Havene roku 1905 a v Prahe a v Berlíne roku 1907. Ešte v roku 1955 bolo dielo považované za nevhodné pre uvedenie v parížskom divadle Comédie-Française. Tretia a posledná z tzv. Plays Unpleasant má podobný námet ako autorova drámatická prvotina Domy pána Sartoria, t.j. odhalenie zdrojov bohatstva a postihnutie konkrétnej súvislosti moci peňazí a sexu.

Dej 

Paní Warrenová mala v mladosti dve možnosti, buď si zničiť zdravie ako zle platená robotníčka, alebo využiť svoju fyzickú príťažlivosť k väčším ziskom. Nakoniec sa stala majiteľkou luxusných verejných domov po celej Európe a zamestnávateľkou dievčat, ktoré vyšli z podobných chudobných pomerov ako ona sama. Jej živnosť získala priazeň a finančnú podporu dokonca aj u vznešených klientov. Zdroje jej vplyvu a bohatstva odhalí jej dcéra Vivia potom, čo ukončí štúdium na Cambridgeskej univerzite. Dokáže síce pochopiť matkino jednanie, ale už nie jej neochotu zmeniť svoj spôsob života. Preto nakoniec Vivie pretrhne puta k svojej matke aj k svojmu nápadníkovi a rozhodne sa živiť vlastnou prácou.

Externé odkazy 
 Project Gutenberg Edition of Mrs. Warren's Proffesion

Zdroj 
 

Anglické divadelné hry
Divadelné hry z 1893
Isin (Mezopotámia)

Isin (po sumersky: I3-si-inki) bolo staroveké mesto na území južnej Mezopotámie asi 32 km južne od Nippuru na mieste súčasného Išán (al-)Bahríját v Iraku.

Dejiny
Mesto leží na kanáli Isinnitum a bolo súčasťou súboru vodných ciest, ktoré spájali mestá Mezopotámie. Patrónom Isinu bola Nintinuga (Gula), bohyňa uzdravenia, a v Isine stál aj jej chrám. Isinský kráľ Enlil-bani oznámil, že dal budovať chrám Guly pod názvom E-ni-dub-bi, chrám pre Sud s názvom E-dim-gal-an-na, chrám E-ur-gi-ra pre Ninisinu a chrám pre boha Ninbgal. 

Mesto Isin bolo osídlené prinajmenšom skoro celé dynastické obdobie v polovici 3. tisícročia pred Kr. a možno už počas obejdského obdobia.

Králi Isinu

Prvá dynastia Isinu (nová chronológia)

Referencie

Externé odkazy
Archaeological Site Photographs of Isin at Oriental Institute
Iraqi Looters Tearing Up Archaeological Sites Edmund L. Andrews. The New York Times, May 23, 2003.

Archeologické lokality v Iraku
Sumer
Jakutčina

Jakutčina alebo sacha (po  jakutsky саха тыла - sacha tyla) je turkický jazyk, ktorý je národným jazykom Jakutov a úradným jazykom v ruskej republike Jakutsko. Hovorí ním približne 450 140 ľudí (2010). Jakutčina patrí medzi severovýchodné turkické jazyky, no časť slovnej zásoby má iného pôvodu, zrejme pochádzajúcu od paleosibibírskych jazykov.

Jakutčina používa cyriliku obohatenú o päť špeciálnych znakov Ҕҕ, Ҥҥ, Өө, Һһ, Үү a dve kombinácie Дь дь, Нь нь.

Ukážka jazyka

Čísla

Referencie

Externé odkazy 
 sakhatyla.ru – rusko-jakutský, jakutsko-ruský slovník
 Jakutsko-anglický slovník na uchicago.edu
 kyym.ru – noviny v jakutčine

Turkické jazyky
Jazyky v Rusku
Jazyky v Sovietskom zväze
Majstrovstvá sveta v interkrose 2012

Majstrovstvá sveta v interkrose 2012 boli v poradí 10. majstrovstvá sveta v interkrose, ktoré organizuje Medzinárodná interkrosová federácia (FIIC). Konali sa v Prahe, v Česku od 29. júla1. augusta 2012, za účasti 5 mužských tímov. Pôvodne malo účinkovať 6 tímov, ale tím Kanady sa z turnaja odhlásil. Takisto sa mal konať aj ženský turnaj, ale kvôli neprihláseniu dostatočného počtu ženských tímov, bol turnaj majstrovstiev sveta žien zrušený. Nahradil ho neoficiálny turnaj ženských tímov, v ktorých nastúpili hráčky rôznych národností či viac družstiev z jedného štátu. 

V Česku sa konali MS tretíkrát, keď predtým to bolo v rokoch 2000 (v Kostelci) a 2005 (v Prahe). Titul obhájili reprezentanti Česka.

Účastníci

Výsledky

Základná skupina

2. fáza

Semifinále

Skupina o 3.5. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka MS 2012 
 MS 2012 na oficiálnej stránke Českej lakrosovej únie 
 MS 2012 na oficiálnej stránke FIIC 

Šport v 2012
Majstrovstvá sveta v interkrose
Interkros
Dukla Košice v sezóne 1964/1965

Dukla Košice v sezóne 1964/1965 hrala svoj premérový ročník medzi československou elitou, ktorý bol zároveň 22. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy. Súťaž v tom období niesla názov I. liga. Vojenský hokejový odiel z Košíc po postupe do najvyššej súťaže nemal krytý zimný štadión a tak s veľkou pomocou občanov, vojakov a podporov východoslovenských železiarní zimný štadión zakryli na jeseň 1964.
Mužstvo Dukly Košice skončil po základnej časti až na 11. mieste a keďže sa liga delila po 22 kole tím musel bojovať o udržanie v I. lige. Klub neprehral v skupine o 7.-12. miesto ani raz a v 10 zápasoch mal bilanciu 7 výhier a 3 remízy s aktívnym skóre 46:25. Košice v premiérovej sezóne v lige obsadili 7. miesto. Titul nakoniec získalo družstvo ZKL Brno. Zo súťaže zostúpili Motorlet Praha a VŽKG Ostrava. Z baráže nepostúpil nikto a tak celky Spartaka LS Plzne a TJ Gottwaldova si zachovali prvoligovú príslušnosť.

Sezóna

Káder 
 Brankári: Jiří Holeček, Procházka,
 Hráči v poli: Selvek, František Dratva, M. Gregor, E. Svoboda, Guryča, Kocourek, Zdeněk Nedvěd, Michalec, Stanislav Rob, Šaloun, František Kolláth, Lubomír Rys, Kordiak, I. Pažitný, Pokorný, Šimonov, Lang, Herman
 Tréner: Miroslav Nitka

Liga

Premiérový zápas 
Prvý zápas odohrala Dukla Košice proti družstvu z Gottwaldova(dnešnému Zlínu). NA tento duel bolo predaných 4227 lístkov, ale napokon mnoho divákov obsadilo aj nedokončené miesta štadiónu. Duel, v ktorom tím Dukly Košice zvíťazil 3:1, tak sledovalo vyše 7000 divákov.

Herný systém 
Liga sa hrala systémom 12 tímov v jednej skupine, kde každý s každým odohral jeden zápas doma a jeden vonku. Potom sa rozdelila podľa tabuľky na 2 časti. Prvá hrala o 1. – 6. miesto a druhá o 7. – 12 miesto dvojkolovým systémom. Do týchto tabuliek patrili aj výsledky z prvých 22. kôl. V tejto sezóne sa liga zužovala na 10. mužstiev, posledné 2 celky automaticky vypadli a tímy na 9. a 10. mieste hrali o záchranu. Tímy na 7. a 8 priečke si zachovali ligovú príslušnosť.

Základná časť

Zápasy Základnej časti

Tabuľa po Základnej časti

Nadstavbová časť

Zápasy skupiny B

Tabuľka skupiny o záchranu

Literatúra 
 Neuman, J. (1965). Dukla Košice v texte a obrazoch: Sezóny 1964-65. Košice: Vojenská telovýchovná jednota Dukla Košice.

Referencie

Externé odkazy 
 avlh.cz
 hckosice.sk
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 eliteprospects.com
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 cs.wikipedia.org
 avlh.cz
 hckosice.sk

Ľadový hokej v 1964
Ľadový hokej v 1965
Sezóny HC Košice
Dukla Košice v sezóne 1965/1966

Dukla Košice v sezóne 1965/1966 hrala svoju druhú sezónou v I. Lige. V najvyššej súťaži hralo po novom už len 10 tímov z dôvodu skvalitnenia súťaže.Tím Košickej Dukly mal na začiatku kvalitný a vyrovnaný káder. Pribudli hráči Lang a Guriča. Novým trénerom bol Ondrej Bendík, ktorý nahradil po troch sezónach Miroslava Nitku. V priebehu sezóny bol však tréner VTJ Ondrej Bendík odvolaný z pozície hlavného trénera a na jeho miesto anastúpil Ladislav Štemprok, ktorý prišiel do tímu z Poľska.Klub v sezóne nakoniec "obhájil" 7. miesto z predošlej sezóny. Titul získalo opäť ZKL Brno. Spartak LZ Plzeň nahradila v I. Liga VŽKG Ostrava.

Sezóna

Káder 
 Brankári: Jiří Holeček, Procházka,
 Hráči v poli: M. Gregor, Svoboda, Dratva, Selvek, Macháč, Lang, Brunclík, Guryča, Šimonov, Šoula, Stehlík, Kocourek, Nedvěd, Michalec, Rob, Šaloun, Pokorný, Pažitný, Kordiak, Kolláth, Rys, Zavěšický, Houška a Partl.
 Tréner: Ladislav Štemprok

Liga

Herný systém 
Liga sa hrala systémom s 10 tímami, kde každý s každým odohral 2 zápasy vonku a 2 zápasy doma.

Zápasy

Konečné poradie

"B" mužstvo 
Hralo VSL kraja, ktorú vyhralo, avšak pre protest Spišskej Novej Vsi kvalifikáciu odohralo mužstvo Spišskej Novej Vsi. B-mužstvo viedol tréner Ondrej Bendík. Mužstvo bolo zložené z vojakov a civilov (došlo k spojeniu Dukly a Lokomotívy Košice).

Referencie

Externé odkazy 
 avlh.cz
 hckosice.sk
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 eliteprospects.com
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 1965
Ľadový hokej v 1966
Sezóny HC Košice
Majstrovstvá Ázie a Pacifiku v tchoukballe

Majstrovstvá Ázie a Pacifiku v tchoukballe alebo majstrovstvá Ázie v tchoukballe je vrcholné ázijské a pacifické podujatie národných družstiev v tchoukballe, ktoré riadi Ázijsko-pacifická tchoukballová federácia (APTBF). Jeho dejiny siahajú do roku 2003, kedy sa v Indii konali prvé majstrovstvá Ázie v mužskej i ženskej kategórii. Prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. Jednoznačne v nich dominujú družstvá Čínskeho Tchaj-peja, ktoré vyhrali na všetkých turnajoch.

Od roku 2018 slúži turnaj zároveň ako kvalifikácia ázijských družstiev na majstrovstvá sveta. Na majstrovstvách v roku 2010 sa zúčastnili aj juniorské tímy chlapcov a dievčat (U18, U15, U12), od roku 2012 sa predstavujú seniorské a juniorské kategórie osobitne.

Muži

Zoznam

Medailová bilancia družstiev

Účasti mužských družstiev na majstrovstvách Ázie a Pacifiku 
(do 2018)

Ženy

Zoznam

Medailová bilancia družstiev

Účasti ženských družstiev na majstrovstvách Ázie a Pacifiku 
(do 2018)

Pozri aj 
 Majstrovstvá Juhovýchodnej Ázie v tchoukballe
 Majstrovstvá Južnej Ázie v tchoukballe

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Ázijsko-pacifickej tchoukballovej federácie archive.is /

Zdroje 
 Medzinárodné podujatia na stránke Medzinárodnej tchoukballovej federácie  
 Majstrovstvá Ázie na štatistickej stránke Medzinárodnej tchoukballovej federácie archive.org
Dukla Košice v sezóne 1966/1967

Dukla Košice v sezóne 1966/1967 hrala už tretiu sezónu v I. Lige v rade pre tím Vojenskej Telovýchovnej Jednoty Dukla Košice, ktorý v predchádzajúcich dvoch sezónach obsadil 2-krát 7. miesto.Tím sa posilnil o množstvo talentovaných hráčov a presadzovať sa začali hráči ako Holeček, Macháč, Brunclík, Tajcnár a Stehlík. Dokonca sa stali aj niektorí z nich reprezentantmi Česko-Slovenska.4. Januára 1967 prešla VTJ Dukla (Vojenská Telovýchovná Jednota Dukla) pod Telovýchovnu Jednotu VSŽ. Generálnym sponzorom stali Východoslovenské železiarne a klub sa pretransformoval z vojenského na civilný s názvom VSŽ Košice. Tím dohral sezónu už ako TJ VSŽ Košice. Košice obsadili nakoniec 6. priečku. Titul putoval do rúk Dukle Jihlave. Baráž vyhral VTŽ Chomutov a tým nahradil VŽKG Ostravu.

Sezóna

Káder
 Brankári: Jiří Holeček,
 Hráči v poli: Macháč, M. Gregor, Selvek, Houška, Kolláth, Pažitný, Srovnal, Šoula, Zavěšický, Nedvěd, Stehlík, Rys, Brunclík, Tajcnar, Partl, Novák, Stránsky, Plánička, Alexy, Korvin, Stankovský, Ágh, Stiburek, Hertl, Pagáč.
 Tréner: Ladislav Štemprok

Liga

Herný systém
Liga sa hrala systémom 10 tímov, kde každý s každým odohral 2 zápasy vonku a 2 zápasy doma.

Zápasy

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 avlh.cz
 hckosice.sk
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 eliteprospects.com
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 1966
Ľadový hokej v 1967
Sezóny HC Košice
VSŽ Košice v sezóne 1967/1968

VSŽ Košice v sezóne 1967/1968 hrali štvrtú sezónu v najvyššej Česko-slovenskej hokejovej súťaži. Bola to zároveň prvá sezóna v histórii klubu pod názvom VSŽ, čím začala jedna slávna éra klubu.Túto sezónu je možné považovať za jednu z najkritickejších v histórii, pretože prechodom z vojenského odielu(Dukly) na odiel civilný nastali problémy so stabilizáciou hráčskeho kádra. Tým že klub už bol pod Telovýchovnou Jednotou VSŽ, ktorá zastrešovala aj iné športy ako napr. cyklistiku, tenis či hádzanú, sa zastavil aj príliv mladých talentov z radov vojakov. Funkcionárom sa nepodarilo vybaviť zamýšľané prestupy hráčov. Nakoniec sa podaril len prestup s hráčom B. Brunclíkom, ktorý zasiahol do ligy presne v jej tretine od 12. kola. Z klubu odišli tradičné opory Macháč, Stehlík, Nedvěd, Partl a mužstvo bolo doplnené neznámymi a neskúsenými hráčmi. Košice sa tým pádom stali kandidátom na zostup, ale vďaka vynikajúcemu záveru sa nakoniec vyhli duelom o prežitie.  VSŽ Košice obsadili 9.miesto pred zostupujúcim VTŽ Chomutovom so 17 bodovým rozdielom. Treba ešte podotknúť, že medzi 6.-9. miestom bol len 4 bodový rozdiel. Titul získala Dukla Jihlava. Z I.ligy zostúpil spomínaný VTŽ Chomutov v baráži naopak uspel celok TJ Gottwaldov.

Stan Mikita v drese VSŽ Košice 
Stan Mikita bol prvý slovenský hokejista, ktorý kedy nastúpil v kandsko-americkej NHL a hneď vo svojej druhej sezóne v roku 1961 sa mu podarilo vyhrať Stanley cup s tímom Chicago Blackhawks. 
Počas návštevy ČSSR navštívil Prahu, Bratislavu a Košice. V košiciach dokonca 8. augusta nastúpil na priateľský zápas s tímom Smrečina Bánska Bystrica. VSŽ v tomto zápase zvíťazili 9:1, pričom Stan Mikita strelil 4 góly. V útoku si zahral s útočníkom Lubomírom Rysom a Františkom Kolláthom.

Sezóna

Káder
 Brankári: Jiří Holeček, Plánička, Kobezda
 Hráči v poli: M. Gregor, Kiš, Houška, Tajcnar, Ľubomír Rys, Staňkovský, Smerčiak, Faith, I. Pažitný, Stránsky, Zavěšický, Selvek, Bálek, František Kolláth, Svoboda, Srovnal, Korvín, Alexy, Zupka, Pagáč, Ágh a Brunclík.
 Tréner: Ladislav Štemprok, v 35. kole namiesto Štemproka trénoval Ferenc

Liga

Herný systém 
Liga sa hrala systémom 10 tímov, kde každý s každým odohral 2 zápasy vonku a 2 zápasy doma.

Zápasy 

Poznámka: Košice hrali 3.kolo proti "vojakom" s Dukly Jihlava v Liberci pretože na zimnom štadióne v Jihlave dokončovali práce na jeho zastrešení.

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 avlh.cz
 hckosice.sk
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 eliteprospects.com
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 1967
Ľadový hokej v 1968
Sezóny HC Košice
Chlorid vápenatý

Chlorid vápenatý (CaCl2, v potravinárstve sa označuje ako prídavná látka E509) je biela, jemne kryštalická až práškovitá látka. Je veľmi hygroskopický, na vzduchu sa mení na dihydrát, potom tetrahydrát a hexahydrát. Je rozpustný vo vode, metanole, etanole a acetóne.

Možno ho pripraviť reakciou uhličitanu vápenatého (vápenca) a kyseliny chlorovodíkovej:
CaCO3 + 2 HCl → CaCl2 + H2O + CO2

Fyzikálno-chemické vlastnosti 

Chlorid vápenatý sa veľmi dobre rozpúšťa vo vode. Bezvodý sa rozpúšťa za uvoľňovania veľkého množstva tepla a voda sa zohrieva, tzv. hydratačné teplo, zatiaľ čo hexahydrát naopak teplo spotrebováva a voda sa ochladzuje (túto vlastnosť má tiež napríklad tiosíran sodný). Ďalej sa chlorid vápenatý dobre rozpúšťa v etanole, metanole, nepatrne tiež v acetóne a glycerole.

Bezvodý chlorid vápenatý púta veľmi silno vzdušnú vlhkosť zo vzduchu za vzniku hydrátu a radí sa tak medzi hygroskopické látky.

Využitie 
Bezvodý chlorid vápenatý sa používa ako sušiace činidlo do exsikátora pre látky, ktoré slabo viažu vodu. Zmes ľadu a hexahydrátu chloridu vápenatého v hmotnostnom pomere 1:1,5 dosahuje teploty −49 °C, preto sa používa ako chladiaca zmes do chladiacich kúpeľov. 30% vodný roztok chloridu vápenatého tuhne pri teplote −55 °C, preto sa využíva pre ochranu uhlia, hornín a iných sypkých materiálov pred zamŕzaním.

Roztokom chloridu vápenatého (koncentrácia závisí na poveternostných podmienkach) sa pri zimnej údržbe komunikácií pri väčších mrazoch zvlhčujú posypové soli na báze chloridu sodného pri posype vozoviek technológiou „vlhčenej soli“ (pri slabších mrazoch sa soľ zvlhčuje len roztokom chloridu sodného). Chlorid vápenatý pre posyp bol v roku 2001 asi 6× drahší ako posypová soľ chlorid sodný, má však rýchlejší účinok a pôsobia pri nižších teplotách. Eutektický bod vodného roztoku s ideálnou koncentráciou asi 30% môže byť −50 °C, pre bežné potreby zimného ošetrovanie komunikácií je chlorid vápenatý veľmi účinný až do −35 °C (chlorid sodný len do zhruba −5 °C, maximálne −7 °C). Podľa švédskych výskumov však viac narušuje betón, a preto Švédsko od jeho užívania úplne ustúpilo.

V potravinárskom a farmaceutickom priemysle sa používa ako látka upravujúce pH, protispekacia a spevňujúca látka, ďalej slúži na výrobu doplnkov stravy a dialyzačných a infúznych roztokov.

Podobné zlúčeniny 
 Bromid vápenatý
 Fluorid vápenatý
 Jodid vápenatý
 Chlorid bárnatý
 Chlorid berýlnatý
 Chlorid horečnatý
 Chlorid rádnatý
 Chlorid strontnatý

Literatúra

Iné projekty

Externý odkaz 
 E509

Zdroj 

Zlúčeniny vápnika
Vápenatý
Vápenatý
Desikanty
Pyrotechnické farbivá
Potravinárske aditíva
A12AA - Vápnik
B05 - Krvné náhrady a perfúzne roztoky
G04 - Urologiká
VSŽ Košice v sezóne 1968/1969

VSŽ Košice v sezóne 1968/1969 hrali už piatu sezónu medzi elitou v Československu. Liga otvorila už svoj 26. ročník a v tejto sezóne niesla názov I. liga. Pre celok TJ VSŽ Košice bola opäť poznačená mnohými odchodmi hráčov, ktorým končil posledný rok vojenskej služby. Klub opustil celý rad hráčov na čele s trénerom Ladislavom Štemprokom, ktorý získal angažmá vo Švajčiarsku. Dňa 15. júna 1968 sa stali trénermi Anton Haukvic a František Giba. S pomocou oddielu sa im podarilo doplniť káder o hráčov: Skopal, Kostúr, Biely, Kyselica, Janák a podaril sa im aj prestup hráčov ako Metelka, Kuriš a Plánička. V tejto sezóne bol odohraný aj malý počet prípravných zápasov pre augustové udalosti roku 1968.Na zjazde reprezentácie ČSSR B v USA reprezentovali vlasť aj hráči VSŽ Faith, Brunclík a Janák. Košice v sezóne obsadili 7. miesto a titul získala opäť Dukla Jihlava.

Sezóna

Káder 
 Brankári: Jiří Holeček, Metelka,
 Hráči v poli: Faith, Bálek, Janák, Zavěšický, Smerčiak, Sopko, Biely, Svoboda, K. Pažitný, Selvek, Plánička, Kišš, M. Gregor, Kuriš, Kyselica, I. Pažitný, Brunclík.
 Tréner: Anton Haukvic a František Giba

Liga

Herný systém 
Liga sa hrala systémom 10 tímov, kde každý s každým odohral 2 zápasy vonku a 2 zápasy doma.

Zápasy 

Poznámka: Zápas 6.kola VSŽ Košice 1:4 (0:0,0:2,1:2) Slovan CHZJD Bratislava bol kontumovaní v prospech hostí z Bratislavy na 5:0, kvôli neoprávnenému štartu hráča VSŽ Karla Skopala. Hráč nastúpil za "oceliarov", hoci jeho prestup z klubu ZKL Brno ešte v dobe konania zápasu nebol schvalený.

Konečné poradie

VSŽ Košice "B" 
Hokejový klub okrem „A-mužstva“ mal v súťaži divízie zaradené aj „B-mužstvo“ VSŽ, ktoré sa využívalo pre štart hráčov, ktorí nehrali pravidelne I. ligu.

Divízia
VSŽ Košice "B" v sezóne 1968/69  hrali v skupine Východ divízie o postup do II.ligy. Tím však nepostúpil do baráže ktorú hrali iba víťazi skupín divízii(boli 2 východná a západná skupina).

Tabuľka Divízie - Skupina Východ 

Poznámka: V tabuľke chýbajú výsledky posl. 4 kôl.

Káder B Tímu 
 Hráči "B" tímu: Kostúr, Tarásek, Dolník, Dorčák, Piro, Kertész, Matisko, Sajko, Schwartz, Bodnár, K. Pažitný (hrajúci tréner), Kovács, Kyselica, Azari, Kovařík a Ondrejčík.
 Tréner "B" tímu: K. Pažitný (hrajúci tréner)

Referencie

Externé odkazy 
 avlh.cz
 hckosice.sk
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 eliteprospects.com
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 1968
Ľadový hokej v 1969
Sezóny HC Košice
Prvoslav Vujčić

Prvoslav Vujčić, cyrilika: Првослав Вујчић (* 20. júl  1960) je srbský spisovateľ, jeden z najvýznamnejších srbských autorov literárne činných v zahraničí.

Životopis 
Vujčić sa narodil v srbskej rodine v obci Burjan Mali blízko Požarevca vo vtedajšej Juhoslávii. Stal sa známy pod menom Prša. V súčasnosti pôsobí v Kanade ako spisovateľ, básnik, publicista a aforista.

Iné projekty

Externé odkazy 
 The lyrics of a broken generation
 Every Serb is his own novel
 Information on Vujčić's new book Povratnici

Narodenia v 1960
Srbskí spisovatelia
Profil (hudobná skupina)

Profil je slovenská hudobná skupina. Bola založená 26. decembra 1974 v obci Horné Obdokovce v okrese Topoľčany.

Výber z tvorby

Štúdiové albumy 
 (1984) Profil 1: Slovenská Rodná Dedina
 (1985) Profil 2: Ako za mlada
 (1986) Profil 3: Odídem ja do mexika
 (1987) Profil 4: Slovenské mamičky
 (1990) Profil 5: Na Orave dobre
 (1992) Profil 6: Do rána je malá chvíľa
 (1994) Profil 7: Hospodoske zamku
 (1996) Profil 8: Jedne Ruscy
 (2000) Profil 9: Vianoce
 (2001) Profil 10: Trencin Trnava
 (2006) Profil 11: A s úsmevom dokola
 (2007) Profil 12: Na zdravie novomanželom
 (2007) Profil 13: Pán Boh pri Nás

Výberové albumy 
 (1992) Od Vecera do rana
 (1995) MegaDanceMix ´95´
 (1997) Profil ´97´
 (2004) To Najváčšie 30 rokov
 (2007) Gold

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

Slovenské hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1974
Horné Obdokovce
Životopisy slávnych Grékov a Rimanov

Životopisy slávnych Grékov a Rimanov (Bioi paralléloi, t. j. Paralelné životopisy) je najvýznamnejšie dielo gréckeho spisovateľa, historika a filozofa Ploutarcha (asi 46 – asi 127). Ide o dvadsať dva dvojíc tzv. paralelných životopisov slávnych historických postáv gréckej a rímskej histórie, v ktorých sa odrážajú dejiny antického sveta zhruba od 5. storočia pred Kr. do 1. storočia pred Kr.
 
Životopisy vraj Ploutarchos začal spisovať na popud svojich priateľov, ale už skoro si túto činnosť veľmi obľúbil. Mohol totiž jej prostredníctvom v zmysle svojho politického presvedčenia o nevyhnutnej historickej súčinnosti Grékov a Rimanov ukázať rovnocenný podiel oboch národov na budovaní antickej spoločnosti. Plutarchovým zámerom bolo prostredníctvom životopisov slávnych Grékov pripomenúť Rimanom grécke prvenstvo v antickej civilizácii, kým životopisy slávnych Rimanov mali presvedčiť gréckych čitateľov o tom, že Rimanov nemožno v žiadnom prípade radiť medzi barbarov.

Dielo obsahuje štyridsaťšesť životopisov rozdelených do dvadsaťdva dvojíc, pretože jedna dvojica (Agis a Kleomenes – bratia Gracchovia) obsahujú štyri životopisy. Životopisov bolo pôvodne viac, ale nie všetky sa dochovali. Tak sa napríklad stratila dvojica, ktorá bola napísaná ako prvá – Epameinóndas a Scipio (pravdepodobne Africanus starší). Nedochovali sa aj životopisy rímskych cisárov od Augusta po Vitellia. Ide o tieto dvojice:

 Théseus – Romulus,
 Lykurgos – Numa Pompilius,
 Solón – Publicola,
 Themistokles – Camillus,
 Aristeides – Cato starší,
 Kimón – Lucullus,
 Perikles – Fabius Maximus,
 Alkibiades – Coriolanus,
 Pelopidas – Marcellus,
 Pyrrhos – Gaius Marius,
 Eumenes – Sertorius
 Filopoimén – Titus Flamininus,
 Timoleón – Aemilius Paulus,
 Agis a Kleomenes – bratia Gracchusovia (Tiberius Gracchus a Gaius Gracchus),
 Lysandros – Sulla,
 Agésilaos – Pompeius,
 Níkiás – Crassus,
 Demostenes – Cicero,
 Alexander Veľký – Gaius Iulius Caesar,
 Fókión – Cato mladší,
 Dión – Marcus Iunius Brutus,
 Démétrios – Marcus Antonius.
 
Vo dvojiciach sú osobnosti porovnávané a ich osud má byť podľa Plutarcha vzorom a poučením pre život. Ploutarchos totiž nehľadal len spoločné rysy týchto osobností, ale predovšetkým ich morálne kvality. Okrem týchto paralelných životopisov poznáme ešte štyri samostatné (Aratov, Artaxerxov, Galby a Othona).

V životopisoch sú jasne rozoznateľné tri hlavné dejinné epochy – najväčší rozmach Atén v 5. storočí pred Kr. a vrchol aj náhly úpadok spartskej moci na začiatku storočia následujúceho, počiatočné obdobie helenizmu a dejiny posledného storočia rímskej republiky. Vcelku možno Plutarchovu životopisnú zbierku označiť za dôstojný pamätník slávnej gréckej a rímskej minulosti, lebo v nej nechýba (okrem Filipa II. Macedónskeho, ku ktorému cítil Ploutarchos silné antipatie) žiadna z najvýraznejších postáv antickej minulosti z obdobia pred začiatkom nášho letopočtu.

Plutarchove životopisy mali veľký význam aj v neskorších obdobiach, kedy z nich čerpali námety pre svoje hry mnohí dramatici (napríklad Corneille, Racine alebo William Shakespeare).

Zdroj 
 

Literatúra v starogréckom jazyku
Knihy z 1. storočia
Futsalová asociácia Slovenska

Futsalová asociácia Slovenska (skr. FAS) je riadiacim orgánom futsalu (AMF)sálového futbalu na Slovensku. Vznikla v roku 2012 a nadviazala tak na zaniknutý Slovenský zväz sálového futbalu, ktorý riadil futsalové (v sálovom futbale) dianie na Slovensku do roku 2003 predtým, než sa zlúčil so slovenskými futsalovými zložkami FIFA. Je členom Európskej futsalovej únie (UEFS), a jeho snahou je začleniť sa aj do svetovej futsalovej asociácie AMF.

Súťaže 
Dosiaľ sa FAS podarilo zorganizovať Majstrovstvá Slovenska v roku 2012 a jej cieľom do budúcnosti je zorganizovanie celoslovenskej ligovej súťaže.

Kluby 
 Lipino Žilina
 Juventus Žilina
 Bizons Snežnica

Referencie

Pozri aj 
 Slovenské národné AMF futsalové družstvo mužov

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka asociácie
 Profil asociácie na facebooku

Sálový futbal
Slovensko
Futsal
Organizácie založené v 2012