Les Charlots

Les Charlots je francúzska populárna rocková, popová a komediálna skupina pôsobiaca najmä v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch dvadsiateho storočia, ktorej hlavnými členmi boli: Gérard Rinaldi, Gérard Filippelli, Jean Sarrus, Jean-Guy Fechner, Luis Rego a Richard Bonnot.

Názov skupiny nepriamo odkazuje na Charlota, postavu tuláka ktorú hrá Charlie Chaplin, ide ale aj o slangový výraz pre klaunov, bláznov či idiotov.

Ich odľahčený komediálny štýl bol ovplyvnený štýlom populárnej talianskej skupiny Brutos a anarchistickým humorom bratov Marxovcov.

Za svoju slávu vďačia najmä svojim parodicko-komickým piesňam Les Nouilles (1967), Merci patron (1971) alebo L'Apérobic (1983) a taktiež populárnym filmom zo 70. rokov ako napr.: Bažanti (1971), Blázni zo štadióna (1972), Veľký bazár (1973) a Bažanti idú do boja (1974) v réžii Claude Zidiho.

História skupiny  
V roku 1963 sa dvaja kamaráti, spevák Gérard Rinaldi a bas-gitarista Jean Sarrus, ktorí pôsobili v rôznych krátkodobých skupinách (Les Rebelles alebo Les Tarés), spojili a vytvorili si vlastnú rockovú skupinu s názvom Les Problèmes. Gérard Rinaldi sa v tom čase viac venoval jazzu a hre na akordeón. V roku 1964 sa k nim pridal gitarista Luis Rego, o rok neskôr gitarista a zvukový manažér Gérard Filippelli aj bubeník Donald Rieubon. V polovici šesťdesiatych rokoch skupina často sprevádzala speváka Antoina a hudobníka Pascala Danela pri jeho vystúpeniach či koncertoch. Antoina podporili pri dvoch jeho najväčších hitoch „Les Elucubrations d'Antoine“ („Antoinove lukubácie“) a „Je Dis ce que je pense, je vis comme je veux“ („Hovorím, čo si myslím, žijem ako chcem“). V roku 1965 bol Luis Rego na dovolenke v Portugalsku (vo svojej rodnej krajine), kde ho počas Salazarovho režimu na niekoľko mesiacov uväznili za dezerciu a vzburu. Rinaldi napísal pieseň „Ballade à Luis Rego, Prisonnier Politique“ („Balada pre Luisa Rega, politického väzňa“) ako reakciu na zadržanie Rega. Na Regove miesto v roku 1965 dočasne nastúpil gitarista Jacques „Sullivan“ Dautriche, ktorý sa neskôr preslávil vydaním svojho psychedelického popového albumu „Le pays des Merveilles“ („Krajina zázrakov“). V októbri 1965 bol bubeník Donald Rieubon povolaný na vojenskú službu, v skupine ho nahradil William Olivier. Na konci roku 1965 sa Jacques Dautriche vydal na sólovú kariéru a tak kapelu opustil. William Olivier sa rozhodol radšej zostať s hudobníkom Antoinom, pozície bubeníka sa zhostil Jean-Guy Fechner. Priebehom času sa skupina s Les Problèmes premenuje na Les Charlots. Väčšinu skladieb napísal Rinaldi, Sarrus alebo Rego. Rinaldi bol hlavným spevákom a štyria ďalší spievali sprievodné vokály. V druhej polovici šesťdesiatych rokoch mali veľa turné po Francúzsku, Taliansku či Québecu, ale aj mnoho vystúpení po boku hudobníkov ako: Johnny Hallyday, Claude François, Françoise Hardy, Sylvie Vartan, alebo aj skupín The Rolling Stones a Téléphone. Časopis Rolling Stone ich v roku 1968 označil za najlepších francúzskych rockových hudobníkov. Koncom 60. rokov sa Les Charlots začali objavovať v komediálnych vystúpeniach vo francúzskej televízii, najmä v epizódach satirickej televíznej rozprávky Les Shadoks s hercom Jeanom Yanneom a v populárnom sitkome Les Saintes Chéries. V priebehu roku 1969 nahrali cover album piesní Borisa Viana. Medzi ich významné podujatia patrilo vystupovanie v koncertných sálach a kabaretoch na Champs-Élysées.

Producent Michel Ardan videl svoje deti smiať sa pri pozeraní Les Charlots, a tak skupine vnukol myšlienku, aby sa stali hercami. Pre zvyšujúcu popularitu skupiny sa režisér Philippe Clair rozhodol nakrútiť prvý film La Grande Java v hlavných úlohách s Les Charlots a hercom Francisom Blancheom. Vo filme hrali piatich členov rugbyového tímu, ktorému manažér ukradol peniaze. Film nebol veľmi dobrý, hlavne kvôli tomu, že Les Charlots neboli herci a nerozumeli si s režisérom Philippom Clairom (často považovaným za jedného z najhorších francúzskych režisérov vôbec). Napriek tomu film prekvapivo zaznamenal obrovský úspech s návštevnosťou takmer tri a pól milióna divákov v kinách čím odštartoval filmovú kariéru skupiny. V roku 1971 sa skupine podarí zložiť ich najznámejší hit Merci patron, ktorý vydali na svojom novom albume Charloteries. Počas toho istého roka s nimi režisér Claude Zidi (s ktorým budú mať ešte tri spolupráce) natočil film Bažanti s vojnovou tematikou. S takmer sedem a pól miliónovou návštevnosťou film triumfoval a celkovo sa stal druhým najsledovanejším vo Francúzsku, po animovanom filme Aristomačky Walta Disneyho. V decembri 1971 sa Luis Rego člen kvinteta rozhodol vydať na sólovú kariéru a tak skupinu definitívne opustil. Po odchode Rega sa kvarteto spojilo s výborným producentom a manažérom Christianom Fechnerom, bratom Jeana-Guya Fechnera. Ten nahradil Michela Ardana a postaral sa tak o kvalitnú produkciu ich filmov. V sedemdesiatom druhom natočili športovú komédiu Blázni zo štadióna v réžii Clauda Zidiho a dobrodružný film Bažanti idú do Španielska po boku režiséra Jeana Girauda. Oba filmy zaznamenali obrovskú návštevnosť v kinách. V roku 1973 hrali vo filme Clauda Zidiho Veľký bazár s hercom Michelom Galabruom, skupina považuje tento film za ich najlepší. S komikom Pierrom Richardom sa stretli pri natáčaní filmu Neviem nič, ale poviem všetko, kde si skupina zahrala iba malú úlohu vojakov na konci filmu. Tiež vydali albumy „En vadrouille“ („Na cestách“) a „Au pays des pesetas et d'autres aventures“ („V krajine divov a iných dobrodružstiev“), ktoré obsahovali niekoľko ich hitov. Na vrchole slávy natočili až tri filmy za rok – historickú komédiu Štyria sluhovia a štyria mušketieri (2 diely) a aj film Bažanti idú do boja, ktorý nadväzuje na film Bažanti. V historickej komédii úžasne vyniknú akčné bitky a perfektná výprava obohatená o náročné a úchvatné kostýmy. Všetky tieto tri filmy, najmä film Bažanti idú do boja zaznamenávajú solídne príjmy a stali sa legendami francúzskej kinematografie. V tom čase boli ich filmy obľúbené po celej Európe, ale aj v Indii, Rusku či Kanade. Na začiatku roku 1975 Christian Fechner dal ponuku Louis de Funèsovi na spoločný film Merci patron (názov dostal podľa ich najznámejšieho hitu) s Les Charlots, Funès však v tom čase prekonal dva po sebe idúce infarkty a preto sa film nerealizoval. Fechner v spolupráci s bývalým kaskadérom Yvanom Chyffreom sa rozhodli napísať bláznivý scenár na nový film so skupinou. Film sa volá Bozky z Hongkongu a je to paródia akčných filmov s pomerne vysokým rozpočtom. Vo filme skupina neochotne nahradila nedávno zosnulého agenta 007, aby vyšetrila záhadné zmiznutie britskej kráľovnej Alžbety II., ktorú uniesol istý zloduch Marthy. Natáčanie prebiehalo v štyroch krajinách (Francúzsko, Veľká Británia, Španielsko a Čína) za účasti veľa anglosaských hercov ako napr.: Mickey Rooney, Clifton James alebo David Tomlinson. Pred začiatkom natáčania musela skupina oprášiť svoju angličtinu aby sa v scénach natáčaných v Hongkongu vôbec vedela dorozumieť. Film sa vo Francúzsku považuje za dosť rozporuplný, napriek tomu jeho návštevnosť v kinách dosiahla skoro tri milióny vstupov. V máji roku sedemdesiat šesť boli hviezdami filmového festivalu v Cannes. Toho roku štvorica vydala ich posledný spoločný album Nouvelle Cuvée, ktorého predný obal bol inšpirovaný anglickou skupinou The Rolling Stones. V roku 1976 skupina dostáva od režiséra a scenáristu Bertranda Bliera ponuku na film Charlots Charlottes, ale Fechnerovi sa dej a téma filmu vôbec nepozdáva. Nechce mať s filmom nič spoločné a odmieta ho natočiť. Les Charlots a tlačový atašé André Bézu trvajú na realizácii filmu, následne sa Fechner rozhodne kúpiť práva na scenár iba preto, aby film nevznikol. Problémy s týmto projektom však zďaleka nekončia a po ostrých výmenách názorov celá vec končí na súde. Vzápätí sa producent Fechner rozhodne skončiť spoluprácu so skupinou. Na toto rozhodnutie zareaguje aj člen kvarteta brat producenta Jean-Guy Fechner, ktorý skupinu opustí a radšej sa venuje marketingu pre svojho brata. Tým sa upustí aj od naplánovaného westernového projektu Bažanti na ďalekom západe (Les Charlots au Far West) kde mal hrať aj americký herec John Wayne. Film mal režírovať Claude Zidi a natáčanie malo prebiehať v Mexiku.

Skupina sa stáva triom bez producenta. Pomerne rýchlo (25. novembra 1976) sa im podarí vytvoriť vlastnú produkčnú spoločnosť Choucroute International Production. Veľa nových scenáristických ponúk odmietajú – ako napr.: Bažanti vo vesmíre (Les Charlots dans l'espace (1977)) alebo Bažanti na cestách (Les Bidasses en vadrouille (1979)). Nakrútili však filmy ako Nech žije sloboda! (1978), ktorého jedna štvrtina deja sa odohrávala v Marockej púšti a bizardno-absurdnú komédiu Bažanti v delíriu (1979) s Charlesom Gérardom. Vo francúzsku mali obe komédie už slabší úspech. V roku 1979 sa trio objavilo vo svojej prvej divadelnej hre „La Cuisine des Anges“ („Kuchyňa anjelov“), čo bola veľmi úspešná skúsenosť. Počas roka 1980 si sami napísali scenár k filmu Bažanti kontra Dracula, ktorý bohužiaľ v kinách zaznamenal iba niečo cez pól milióna divákov, čo v porovnaní s ich inými filmami bol veľký neúspech. V hororovej komédii sa vydali za Drakulom do Transylvánie, aby zachránili Philovu milenku Ariane, ktorá sa stala jeho obeťou. O tri roky neskôr dostali ponuku na film Návrat bažantov (1983), ktorého dej sa odohrával v druhej svetovej vojne, ale do kín prišlo len niečo cez jeden milión divákov. Na konci toho istého roka sa im aspoň podarilo zložiť hit L'Apérobic, ktorý bol súčasťou albumu C'est trop… c'est trop !. Na oprášenie svojej slávy si zahrali vo filme Nebezpečné známosti (1984), ktorý tiež nezaznamenal veľký úspech. Po desiatich rokoch (od poslednej spolupráce) dostali od Claude Zidiho ponuku na ich 15. film Majstri gagov (Les Rois du gag) s Michelom Serraultom. Po následných nezhodách s režisérom sa Les Charlots odmietli vo filme zúčastniť. Zidi sa rozhodol prepísať scenár a film ponúkol vtedy začínajúcim komikom Lhermitteovi a Jugnotovi. Postupom času sa preorientovali z filmu na televíziu, kde vystupovali ako trio spevákov a komikov. Keď už ich filmy neboli také úspešné, tak ich Antenne 2 požiadala, aby spolu s Désirée Nosbusch usporiadali varietnú show Demain c'est dimanche. Produkovaný Gérardom Lauvinom a vysielaný v sobotu večer nahrádzajúc Champs-Élysées sa vyskytnú v šou ktorá bude trvať 4 mesiace (od septembra do decembra 1985) a bude mať iba 9 častí. V polovici osemdesiatych rokoch naspievali upravenú verziu hitu Toute première fois od speváčky Jeanne Mas. Ich posledný spoločný štúdiový album Parod'Hit Parade bola zmeska parodovaných piesní od známych umelcov (Serge Gainsbourg, Marc Lavoine, Michel Jonasz, Bibie alebo aj skupiny Chagrin d'amour). Na konci roka 1986 sa člen tria Gérard Rinaldi rozhodol opustiť skupinu a venoval sa radšej sólovej kariére v dabingu či v televízii. Duo Jean Sarrus a Gérard Filippelli si k sebe prizvali speváka Richarda Bonnota čím zreformovali skupinu. V nasledujúcich rokoch trio nahralo niekoľko ďalších piesní vrátane „Pour pas qu'l'amour Capote“ („Lebo nie takú lásku Capote“), napísanej pre kampaň na zvýšenie povedomia o AIDS. Bohužiaľ nemali dostatok materiálu a príležitosti na výrobu nového albumu. Sarrusa, Filippelliho, Rega a Rieubona (bývalých členov skupiny Les Problèmes) pozval v roku 1988 Ich starý priateľ spevák Antoine do Olimpie, aby hrali na jeho najnovšom albume „Antoine Retrouve Les Problèmes“ („Antoine a Les Problèms zase spolu“). Aby Antoineho ešte viac spropagovali tak s ním odohrali zopár koncertov na pódiách. Bolo to prvýkrát, čo Les Charlots vystupovali pod názvom Les Problèmes od roku 1966. Pozvaný bol aj Rinaldi, ale natáčal svoj hitový televízny seriál Marc a Sophie a nechcel sa zúčastniť nahrávania albumu. V roku 1992 Jean Sarrus napísal scenár a dokonca aj prvý krát (s nevôľou) režíroval ich nový film Le Retour des Charlots, ktorého značná časť deja sa odohrávala v Portugalsku. V kinách bol film úplný prepadák hlavne kvôli absencii bývalého člena Gérarda Rinaldiho a tiež pre slabšie gagy a nelogický scenár. V kinách film zaznamenal iba niečo cez pätnásť tisíc divákov čo bola úplná pohroma (!!!). Jean Sarrus sa kvôli strate na filme zadlžil na niekoľko rokov. Rok od vydania ich neúspešného filmu Sarrus dostal pomoc od združenia „La roue tourne“ („Koleso sa točí“), ktoré prichádza na pomoc hercom a herečkám vo finančnej núdzi. V roku 1997 sa pre nízku popularitu skupina rozpadla.

V roku 2007 sa skupina opäť sformovala, ale iba ako duo Rinaldi a Sarrus. Bolo to prvýkrát po dvadsiatich rokoch čo sa Rinaldi a Sarrus spoločne stretli a zmierili sa. Vystúpili na nostalgickom turné „Age Tendre et Têtes de Bois“ („Nežný vek a drevené hlavy“) kde spievali zmesi najväčších hitov skupiny. Na koncertoch zvykli spolupracovať s francúzskymi umelcami vrátane Patricka Sébastiena. Na tomto turné a albume Rinaldi a Sarrus nehrali na žiadne hudobné nástroje, iba spievali. Vydali album coververzií svojich hitov zo 60. a 70. rokov s názvom Les ​​Charlots 2008. 6. apríla 2008 všetci, aj bývalí, členovia skupiny (Gérard Rinaldi, Gérard Filippelli, Jean Sarrus, Jean-Guy Fechner a Luis Rego) boli hosťami Michela Druckera v jeho televíznej šou Vivement dimanche. Duo skončilo na konci roka 2011 pre zdravotné problémy Gérara Rinaldiho, ktorý o pár mesiacov skonal. Všetkých členov kapely táto správa o smrti priateľa ťažko zasiahla. Počas roka 2012 sa mal nakrúcať film Veľký bazár 2 s účasťou Les Charlots a Michela Galabruho, ale kvôli smrti šéfa skupiny projekt stroskotal. Po Rinaldiho smrti sa Jean Sarrus rozhodol napísať knihu „Définitivement Charlots“ („Koniec Charlotov“), ktorá rozpráva o spomienkach a histórii skupiny. V novembri 2012 je vydaná vydavateľstvom Grrr... Art.

Pre Sarrusovú iniciatívu (ktorý sa vždy snažil udržať ducha kapely nažive) sa v roku 2014 kapela opäť obnovila v zostave Jeana Sarrusa, Jeana-Guya Fechnera a Richarda Bonnota. Odohrali svoj prvý koncert 26. septembra 2014 na festivale Generácia 80/90 v belgickom Marbehane. Za prítomnosti skupiny mali 3 dni otvorenú vlastnú výstavou ktorou súčasťou bolo aj premietanie ich filmov, ako aj s účasťou Ginette Rinaldiovej, ktorá prišla na počesť svojho manžela Gérarda Rinaldiho. Na začiatku roka 2021 skupina účinkovala vo svojom dokumente Les Charlots Intime, ktorého režisérom sa stal ich fanúšik Maxime Delavant. Bohužiaľ 30. marca 2021 zomrel bývalý člen kapely Gérard Filippelli na rakovinu, čo bola ďalšia smutná správa pre skupinu. V tomto triu vystupujú na koncertoch a podujatiach až dodnes. V roku 2023 (pri príležitosti ich 60-ročnej kariéry) majú naplánované vydanie ich nového 14-skladbového albumu, ktorého obsahom budú nové piesne spievané počas živých vystúpení.

Členovia skupiny

Aktuálni členovia 

 Jean Sarrus (1965 – 1997) – basová gitara a sprievodný spev, (2007 – 2011) – basová gitara a spev, (od roku 2014) – basová gitara a spev
 Jean-Guy Fechner (1966 – 1976) – bicie a sprievodný spev, (od roku 2014) – bicie a sprievodný spev
 Richard Bonnot (1987 – 1997) – spev, (od roku 2014) – spev

Bývalí členovia 

 (†) Gérard Rinaldi (1965 – 1986) – spev a saxofón, (2007 – 2011) – spev
 (†) Gérard „Phil“ Filippelli (1965 – 1997) – gitara a sprievodný spev
 Luis Rego (1965 – 1971) – rytmická gitara, klavír a sprievodný spev
 (†) Jacques „Sullivan“ Dautriche (1965) – basová gitara a sprievodný spev
 Donald Rieubon (1965) – bicie a sprievodný spev
 William Olivier (1965 – 1966) – bicie a sprievodný spev

Časová os členov

Filmografia

Celovečerné filmy 

 1970: (La Grande Java), réžia Philippe Clair
 1971: Bažanti / Blázniví bažanti (Les Bidasses en folie), réžia Claude Zidi
 1972: Blázni zo štadióna / Bažanti na Olympijských hrách (Les Fous du stade), réžia Claude Zidi
 1972: Bažanti idú do Španielska (Les Charlots font l'Espagne), réžia Jean Girault
 1973: Veľký bazár (Le Grand Bazar), réžia Claude Zidi
 1973: Neviem nič, ale poviem všetko (Je sais rien, mais je dirai tout), réžia Pierre Richard – Les Charlots sa vo filme objavia iba v cameo úlohe
 1974: Štyria sluhovia a štyria mušketieri (Les Quatre Charlots mousquetaires), réžia André Hunebelle
 1974: Štyria sluhovia a štyria mušketieri 2.: Len počkaj kardinál! / Štyria sluhovia a kardinál (À nous quatre, Cardinal ! / Les Charlots en folie ! 2e round : À nous quatre, Cardinal !), réžia André Hunebelle
 1974: Bažanti idú do boja (Les bidasses s'en vont en guerre), réžia Claude Zidi
 1975: Čo je veľa, to je veľa (Trop c'est trop), réžia Didier Kaminka – Les Charlots sa vo filme objavia iba v cameo úlohe
 1975: Bozky z Hongkongu (Bons baisers de Hong Kong), réžia Yvan Chiffre
 1978: Nech žije sloboda! / Bažanti a cudzinecká légia (Et vive la liberté !), réžia Serge Korber – pôvodná idea od Gérarda Ouryho
 1979: Blúznenie bažantov / Bažanti v delíriu (Les Charlots en délire), réžia Alain Basnier
 1980: Bažanti kontra Dracula (Les Charlots contre Dracula), réžia Jean-Pierre Desagnat
 1983: Návrat bažantov (Le Retour des bidasses en folie), réžia Michel Vocoret
 1984: Bažanti – Nebezpečné známosti (Charlots Connection), réžia Jean Couturier
 1992: (Le Retour des Charlots), réžia Jean Sarrus

Nezrealizované filmy 

 1971: Veľká mafia (La Grande Maffia), réžia Philippe Clair – scenár odmietnutý Les Charlots, vo filme ich nahradila skupina Tontos s Aldom Maccionem
 1975: Ďakujem šéfe (Merci Patron), réžia Jean Girault / Claude Zidi – pre zlý zdravotný stav de Funèsa sa film nerealizoval
 1976: Bažanti Bažantíci (Charlots Charlottes), réžia Denis Amar / Bertrand Blier – scenár kúpil a následne zničil ich producent Christian Fechner
 1976: Bažanti na ďalekom západe (Les Charlots au Far West), réžia Claude Zidi – po odchode producenta nikto film neinicioval
 1977: Bažanti vo vesmíre (Les Charlots dans l'espace), réžia Guy Lux – scenár odmietnutý Les Charlots
 1979: Bažanti na cestách (Les Bidasses en vadrouille), réžia Michel Ardan – scenár odmietnutý Les Charlots, vo filme ich nahradila skupina Martin Circus
 1980: scenár od Jeana-Jacquesa Beineixa odmietnutý Les Charlots
 1985: Majstri gagov (Les Rois du gag), réžia Claude Zidi – po nezhodách s režisérom sa skupina odmietla projektu zúčastniť, vo filme ich nahradili herci Thierry Lhermitte a Gérard Jugnot
 1985: (Les Rois de la resquille), réžia Bernard Launois – scenár odmietnutý Les Charlots
 1985: (Les Charlots à l’Élysée) – kvôli nezhodám sa film nenatočil
 2012: Veľký bazár 2 (Le Grand Bazar 2) – kvôli smrti Rinaldiho sa film nenatočil

TV relácie 

 1968: (Les Shadoks), réžia Luc Favory
 1969: (L'homme qui venait du Cher), réžia Pierre Desfons
 1970: Svätúškovia (Les saintes chéries : Eve et son premier client), réžia Jean Becker
 1970: (La Lucarne magique : féérie contemporaine), réžia Pierre Desfons
 1971: (Cadet Rousselle), réžia Georges Barrier
 1975 – 1976: (Système 2), réžia Georges Barrier
 1975: (Les rendez-vous du dimanche), réžia Guy Séligmann a Jacques Brialy
 1979: (Palmarès), réžia Georges Barrier
 1983: Honba za pokladom (La Chasse aux trésors), réžia Guy Job a Patrick Gandrey-Réty – šou navrhnutá Jacquesom Antoinom
 1983 – 1984: (L'école des fans), réžia Jean-Louis Cap a Gérard Thomas
 1983 – 1986: (Champs-Elysées), réžia Jean-Pierre Spiero, Mathias Ledoux a Dirk Sanders
 1985: (Demain c'est dimanche), réžia Georges Barrier a Guy Job
 2006: (Les Années bonheur), réžia Bernard Gonner
 2008: Nech žije víkend (Vivement dimanche), réžia Dominique Colonna – šou s moderátorom Michelom Druckerom
 2008 – 2011: Šťastné roky (Les années bonheur), réžia Bernard Gonner

Divadelné predstavenia 

 1978: Kuchyňa anjelov (La Cuisine des Anges), réžia Francis Joffo
 Les Charlots si zahrali s komikom Colucheom v niekoľkých krátkych divadelných hrách.

Diskografia

Štúdiové albumy

Živé albumy

EP a single

Kompilácie

Spolupráca

Zaujímavosti o skupine 

 Podľa člena skupiny Jeana-Guya Fechnera na film Blázni zo štadióna prišlo v Indii do kín viac ako 50 miliónov divákov.
 Počas sovietskej éry prišlo na film Štyria sluhovia a štyria mušketieri okolo 56 600 000 divákov čím sa stal 1. najúspešnejším francúzskym filmom v ZSSR.
 Počas sovietskej éry prišlo na komédiu Bažanti idú do boja vyše 50 miliónov divákov čím sa stala 3. najúspešnejším francúzskym filmom v ZSSR po mušketierovke Zorro s Alainom Delonom ktorá obsadila druhé miesto.
 Vo Francúzsku prišlo za celé obdobie do kín na filmy od skupiny Les Charlots takmer 40 miliónov divákov.
 Podľa programu Canal+ histoires de cinéma odvysielaného 11. mája 2010 sa celosvetová návštevnosť filmov Les Charlots v kinách odhaduje na 1 miliardu.
 Les Charlots boli v rôznych krajinách známi ako: Bažanti (Česko a Slovensko), 5 matti (Taliansko), The Crazy Boys (Veľká Británia), Die tollen Charlots (Nemecko), Locos (Španielsko) alebo ལེ་ཤར་ལོ། (Tibet).
 2. marca 2012 zomrel člen skupiny Gérard Rinaldi vo veku 69 rokoch v zdravotnom stredisku Fontenay-lès-Briis (Essonne) na rakovinu lymfatického systému.
 Gérard Filippelli zomrel na rakovinu v nemocnici pri Argenteuil 30. marca 2021, vo veku 78 rokoch.
 Pri dopravnej nehode v roku 1970 zomrela manželka Gérarda Filippelliho.
 Skupina vydala celkovo 16 štúdiových albumov a napísala viac ako 300 piesní vo francúzštine, angličtine a taliančine.
 Z celého počtu 15 filmov v hlavnej úlohe s Les Charlots, bolo do češtiny nadabovaných 12 filmov a do slovenčiny iba 1.
 Niektoré ich filmy vyšli skôr na DVD v Česku ako vo Francúzsku.
 Gérard Filippelli si vytvoril prezývku Phil, lebo v skupine sa vyskytovali dvaja Gérardovia.
 Mimo skupiny sa často Phil a Luis stretávali, aby si spolu zadžemovali.
 Ani jeden z členov skupiny pôvodne nemal v úmysle stať sa hercom a nemyslel si, že ich spoločná filmová kariéra vydrží.
 Podľa Rinaldiho (šéfa skupiny) sa stali ich filmy známe po celom svete najmä vďaka tomu, že ste nepotrebovali hovoriť po francúzsky, aby ste pochopili zápletky.
 Jean-Guy Fechner vlastní pôsobivú zbierku bicích nástrojov.
 V roku 1997 Gérard Filippelli odišiel z verejného života, no stále bol hudobníkom a filantropom. Pracoval so znevýhodnenými deťmi a učil ich základy hrania na gitaru.
 Kvôli mnohým finančným problémom sa v 90. rokoch Jean Sarrus nakrátko stal televíznym moderátorom v relácii o country hudbe.
 Gérard, ktorý rozprával svoj príbeh prostredníctvom rozhovorov, priznáva, že jeho najlepšou spomienkou bola cesta do Indie. S prekvapením tam zistil, že sú skutočnými hviezdami až do tej miery, že ich verejné vystúpenia vyvolali nepokoje.
 Luis Rego sa rozhodol opustiť Les Charlots, pretože sa obával, že jeho sláva bude navždy spojená s kapelou.
 Keď Luis Rego definitívne opustil skupinu, tak si zahral v mnohých významných francúzskych komédiách – Neviem nič, ale poviem všetko (1973), Náhradník (1975), Dovolenka po francúzsku (1978) alebo Pomsta opereného hada (1984). Napriek odchodu z Les Charlots sa Rego objavil v dvoch filmoch zo skupinou (Návrat bažantov (1983) a Le Retour des Charlots (1992)), kde hral iba vedľajšiu úlohu.
 Jean Sarrus je autorom dvoch životopisných kníh a to 100% Charlots (2004) a Définitivement Charlots (2012).
 Ku všetkým filmom s Les Charlots v hlavných úlohách s výnimkou Bažanti v delíriu si skupina skladala hudbu sama.
 V sedemdesiatych rokoch boli módnym vzorom francúzskej mládeže.
 Po rokoch Filippelli povedal: „ak ste fanúšikom Les Charlots, bude najlepšie, ak nebudete pozerať naše posledné filmy“.
 V sedemdesiatych rokoch sa skupina objavila na niekoľkých plagátoch populárneho francúzskeho komiksu Pif.
 Jean Sarrus a Gérard Filippelli sú jediní členovia, ktorí sa objavili v každom z 15 filmov kapely. Gérard Rinaldi sa objavil v 14 z nich, Jean-Guy Fechner v 9, Luis Rego v 4 a Richard Bonnot iba v 1.
 Okrem Gérarda Filippelliho (Phil) si Charlotovci ponechávajú svoje krstné mená vo všetkých svojich filmoch, okrem dvojdielnej série o Štyroch sluhoch a štyroch mušketieroch, kde hrajú komorníkov mušketierov a majú mená z pôvodného románu od Alexandra Dumasa st.. V La Grande Java od Philippa Claira sa iba Gérard Rinaldi nevolá Gérard, ale Philippot, snúbenec Kouglofovej dcéry.
 Krátko pred začiatkom natáčania komédie Bažanti idú do boja si pri nehode na motorke Jean Sarrus zlomil nohu. Výsledkom toho je, že všetky scény vo filme kde Jean skáče, uteká alebo bicykluje, predvádza kaskadérsky dvojník.
 Niektoré ich komédie boli dokonca vydané aj vo verzii knižného komiksu.
 Gérard Rinaldi študoval na gymnáziu Lycée Charlemagne. Neskôr váhal medzi vysokou školou žurnalistiky a Národnou školou civilného letectva, aby sa stal pilotom lietadla, nakoniec ale zostal hudobníkom.
 Jacques Dautriche, ktorý v skupine pôsobil iba jeden rok, zomrel 1. septembra 2013 vo svojich 70 rokoch.
 Bývalý člen skupiny Les Problèmes William Olivier medzi rokmi 1974 – 1978 spolupracoval s Les Charlots na ich filmoch ako hudobný aranžér.
 Po odchode Donalda Rieubona na vojenskú službu sa do skupiny Les Charlots nevrátil. Neskôr hral v skupinách: Le Musical College (1968), Martin Circus (1970), Labyrinthe (1970 – 1973), Tartempion (1973), Visitors a tiež Nino Ferrer.
 Richard Bonnot sa po odchode zo skupiny stal televíznym moderátorom v Saint-Tropez, tiež bol hviezdnym hostiteľom v šou „Rendez-vous de l'été“ („Letné stretnutie“).
 V značnom počte ich filmov sa objavil aj herec Jacques Seiler (napr. postava seržanta Belleca alebo Rocheforta), ktorému v komédiách dosť často zvykli robiť napriek.
 Medzi ich najpopulárnejšie skladby patria Merci Patron, L'Apérobic, C'est trop… c'est trop !, Joli, le monde est joli, Derrière chez moi, Si tu ne veux pas payer d’impots, Chagrin d’labour, Paulette la reine des paupiettes, Albert ale aj hit Les Nouilles.

TV vysielanie ich filmov na Slovensku a v Česku 
Pravidelne ich filmy (Bažanti, Bažanti idú do boja, Veľký bazár a Blázni zo štadióna) vysielajú na slovenskej Jednotke. V Česku ich často dávajú na ČT1 a ČT2, taktiež ale aj na Nove, Prime a Barrandove. Ich komédie zvyknú dávať cez letné a zimné prázdniny.

Dabing

Poznámky

Referencie

Literatúra 

 Les Charlots v Google Livres (po francúzsky)

Pozri aj 

 Dejiny filmu
 Dejiny hudby

Iné projekty

Externé odkazy 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Gérard Rinaldi v Base de données de films français avec images – BDFF (po francúzsky)
 Jean Sarrus v Base de données de films français avec images – BDFF (po francúzsky)
 Gérard Filippelli v Base de données de films français avec images – BDFF (po francúzsky)
 Jean-Guy Fechner v Base de données de films français avec images – BDFF (po francúzsky)
 Luis Rego v Base de données de films français avec images – BDFF (po francúzsky)
 Les Charlots v Kafe.cz (po česky)
 Les Charlots v Кино-Театр.РУ (po rusky)
 Les Charlots v OK.ru (po anglicky)
 Les Charlots v Topquizz (po francúzsky)
 Les Charlots v TéléStar (po francúzsky)
 Les Charlots v MUBI (po francúzsky)
 Les Charlots v Ciné-Ressources (po francúzsky)
 Les Charlots v Getty Images (po anglicky)
 Les Charlots v Alamy (po anglicky)
 Les Charlots v Internet Archive (po anglicky)
 Les Charlots v Slovenskom filmovom ústave (po slovensky)

Zdroj 

 Zdroje slovenských názvov filmov sú zo stránky ČSFD.sk.

Francúzske rockové hudobné skupiny
Popové hudobné skupiny
Francúzski popoví hudobníci
Hudobné skupiny z 1965
Hudobné skupiny z 1966
Hudobné skupiny ukončené v roku 1997
Hudobné skupiny ukončené v roku 2011
Francúzski herci
Francúzski filmoví herci
Francúzski komici
Dvojice v hudbe
Trojice v hudbe
Štvorice v hudbe
Pätice v hudbe
Chlapčenské hudobné skupiny