joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Marek Grechuta

Marek Michał Grechuta (* 10. december 1945, Zamość, Poľsko – † 9. október 2006, Krakov, Poľsko) bol poľský spevák, hudobný skladateľ a textár.

Hudba Mareka Grechutu sa dá, vzhľadom na istú svojráznosť, len ťažko zaradiť. Najčastejšie sa označuje ako jemná forma progresívneho rocku so silnými vplyvmi jazzrocku (najmä v ranom obdoví tvorby), pesničkárstvo alebo spievaná poézia.

Už od detstva sa učil hrať na klavír. Po gymnáziu začal študovať architektúru na Krakovskej polytechnike. Tam sa zoznámil s Janom Kantym Pawluśkiewiczom, s ktorým založil kabaret Anawa, ktorý sa vzápätí zmenil na jeho sprievodnú skupinu pri vystúpeniach. Debutoval v roku 1967 na krakovskom Festivale študentskej piesne, kde získal druhé miesto. V nasledujúcich rokoch získal cenu na festivale v Opole, ocenenie novinárov a televízie. V roku 1971 Grechuta opustil Anawu a založil skupinu WIEM (v preklade „viem“ ale aj skratka slov W Innej Epoce Muzycznej - „V inej hudobnej epoche“). O päť rokov neskôr začal spolupracovať s Pawluśkiewiczom a začína písať hudbu na poľského medzivojnového básnika Witkacyho. V roku 1977 získala jeho pesnička Hop - szklankę piwa (Hop – pohár piva) Grand Prix na festivale v Opole. V roku 1976 Marek Grechuta začal spoluprácu so známym krakovským divadielkom Piwnica pod Baranami (Pivnica u baranov), trvajúcu asi 10 rokov.

Od roku 1967 bol ženatý, s manželkou Danutou majú syna Łukasza.

Diskografia 

 1970 - Marek Grechuta & Anawa
 1971 - Korowód („Tanečný sprievod“) – album je považovaný za jeden z kľúčových v histórii poľskej hudby
 1972 - Droga za widnokres („Cesta za obzor videnia“ (widnokrąg - horizont + kres - hranica, koniec))
 1974 - Magia obłoków („Mágia oblakov“)
 1977 - Szalona lokomotywa („Šialená lokomotíva“)
 1979 - Pieśni Marka Grechuty do słów Tadeusza Nowaka („Piesne Mareka Grechutu so slovami Tadeusza Nowaka“)
 1981 - Śpiewające obrazy („Spievajúce obrazy“)
 1984 - W malinowym chruśniaku („V malinovom húští“)
 1987 - Wiosna ach to ty („Jar, ach to si ty“)
 1989 - Krajobraz pełen nadziei („Krajina plná nádeje“)
 1991 - Piosenki dla dzieci i rodziców („Pesničky pre deti a rodičov“)
 1994 - Dziesięć ważnych słów („Desať vážnych slov“)
 1997 - Serce („Srdce“)
 2003 - Niezwykłe Miejsca („Neobvyklé miesta“)

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
 http://www.grechuta.of.pl/ - Neoficiálne stránky

Poľskí speváci
Poľskí skladatelia modernej hudby
Poľskí textári piesní
Bielsko

Bielsko (čes. Bílsko, poľ. Bielsko, nem. Bielitz) je poľské historické mesto v sliezskom Těšínsku. Bolo založené v 2. polovici 13. storočia na soľnej ceste z Krakova do Těšína a ďalej na Moravu. V 16. storočí v meste prekvitali remeslá, predovšetkým súkenníctvo. V roku 1572 sa mesto stalo centrom slobodného stavovského panstva Bílsko. V 20. rokoch 17. storočia tu pôsobil Juraj Tranovský. V období protireformácie si mesto obhájilo výrazne luteránský charakter a zostalo významným centrom evanjelickej cirkvi i po vydaní tolerančného patentu, v roku 1867 bol v meste založený evanjelický učiteľský seminár. V Rakúsko-Uhorsku zohrávalo úlohu priemyselného centra, mesto bolo výrazne nemecké, žila tu aj početná židovská komunita. Po rozdelení Těšínska v roku 1920 pripadlo mesto Poľsku. Od 1. januára 1951 bolo Bielsko spojené s malopoľskou Białou, s ktorou dnes tvorí mesto Bielsko-Biała.

Bielsko-Biała
Zoznam miest v Rakúsku

Tento článok obsahuje zoznam miest v Rakúsku.

Obce nad 10 000 obyvateľov 
Nasledujúce zoznamy obsahujú všetky obce v Rakúsku s najmenej 10 000 obyvateľmi a mestá v geografickom slova zmysle, ktoré nemusia mať nutne oficiálny status mesta. Udané počty obyvateľov odrážajú výsledky sčítania z 15. mája 1991 a 2001 a Statistik Austria z 1. januára 2004. Počty obyvateľov sa týkajú súčasných mestských oblastí. Z časti neobsahuje predmestia, napríklad pri Kremsi, z časti ale obsahuje i susediace oblasti, ako pri Wolfsbergu. Okrem toho je uvedená aj spolková krajina, v ktorej sa obec nachádza. Zoznam je zoradený podľe počtu obyvateľov zostupne.

Najväčšia obývaná oblasť Rakúska je s veľkým odstupom metropolitná oblasť Viedeň s počtom obyvateľov 2 067 651 (stav k roku 2005). Koncentruje v sebe celú štvrtinu obyvateľov krajiny.

Aglomerácie Rakúska 

Stav k roku 2001.

Obce s postavením mesta 
Zoznam obsahuje všetky obce v Rakúsku s postavením mesta v abecednom poradí. Počty obyvateľov sú k roku 2001.

1Postavenie mesta dostal iba Drosendorf
2Ako statutárne mestá nie sú priradené k žiadnemu okresu.

Zlúčené a bývalé mestá v Rakúsku 

1odobraný status mesta, stalo sa z neho mestečko
2odobraný status mesta
3Ako štatutárne mestá nie sú priradené k žiadnemu okresu

Mestá v južnom Tirolsku

Iné projekty

Pozri aj 
 Zoznam obcí v Rakúsku

Externé odkazy v nemčine 
 Statistik Austria
 World Gazetteer – Aktuálne počty obyvateľov rakúskych miest
 City Population – Historické počty obyvateľov rakúskych miest
 Zoznam zaujímavých odkazov k najväčším rakúskym mestám
 Mapy a plány miest v Rakúsku

Mestá
Rakúsko
Svätý Ondrej

Svätý Ondrej môže byť:
osoba:
apoštol, pozri Ondrej (apoštol)
Ondrej Corsini (San Andrea Corsini)
Ondrej Krétsky
Ondrej Toskánsky
Ondrej (Byzancia, 10. stor.)
Ondrej z Lympsakosu
Ondrej Avellino
 mesto v Maďarsku (po maď. Szentendre), pozri Svätý Ondrej (mesto)
 časť obce Hôrka na Slovensku, pozri Hôrka
Robert Ľudvigovič Bartini

Robert Ľudvigovič Bartini alebo Roberto Oros di Bartini (* 14. máj 1897, Fiume, Taliansko (teraz Rijeka, Chorvátsko) – † 6. december 1974, Moskva) bol letecký konštruktér a vedec.

Biografia 
Bartini sa stal členom talianskej komunistickej strany v roku 1921. Dôstojnícku školu ukončil v roku 1916, pilotnú školu v 1921 a milánsky polytechnický inštitút v roku 1922.
Po fašistickom prevrate v Taliansku v roku 1923, emigroval do ZSSR. Pracoval na niekoľkých inžinierskych a veliteľských pozíciach v sovietskom letectve a Červenej armáde. V roku 1928 sa stal vedúcim vývoja experimentálneho obojživelného lietadla.

V roku 1938 (niekde sa uvádza rok 1937), bol uväznený a v rámci čistiek prebiehajúcich v tridsiatych rokoch, prepustený bol až v roku 1946. V priebehu druhej svetovej vojny pracoval v konštrukčných kanceláriách TsKB 29 a OKB-86 (obe boli pod správou NKVD) tu vytvoril dva projekty raketových prepadových stíhacích lietadiel označené ako „R“ a „R-114“, pričom obe mali projektovanú rýchlosť cez 1 Mach, realizácia neprekročila štádium projektu. Bartini bol rehabilitovaný v roku 1956.

Je tiež autorom viacerých prác z odborov ako: aerodynamika, dynamika letu, a teoretická fyzika.

Letecký konštruktér 
DAR - hydroplán s dlhým doletom (určený pre polárny prieskum ) 
Stal-6 – držal svetový rýchlostný rekord (420 km/h v roku 1933) 
Er-2 – rýchly dvojmotorový bombardér z roku 1940, existovalo viac verzií, jedna z mála Bartiniho konštrukcií, ktorá sa dostala do výroby (vyrobených okolo 320 kusov) 
A-57 – revolučný projekt strategického bombardéra, neprekročil štádium projektu
VVA-14 – ultranekonvenčná amfíbia, založená na využití tzv. „prízemného efektu“, projektovaná ako protiponorkové lietadlo

Vedec 
Venoval sa kozmológii, fyzike elementárnych častíc, filozofii vedy.

Letectvo 
Sergej Pavlovič Koroľov nazval Bartiniho svojim učiteľom. Spolupracoval s viacerými významnými sovietskymi leteckými konštruktérmi ako Sergej Vladimirovič Iľjušin, Oleg Antonov, Vladimir Michajlovič Mjasiščev, Alexander Sergejevič Jakovlev a mnoho ďalších.

Kľúčové fyzikálne vedecké Bartiniho práce:
A Parity Between Physical Sizes in the Reports of the Academy of Sciences. 1965., t.163, Nr.4 («Доклады Академии наук» (1965г., т. 163, №4)), and
Some Parities Between Physical Constants in the collection Problems of the Theory of Gravitation and Elementary Particles. Atomizdat, 1966., p. 249-266) (сборник «Проблемы теории гравитации и элементарных частиц» (М., Атомиздат, 1966г., стр. 249-266).

Ďalšie čítanie 
 "Dejiny leteckého konštruktérstva v ZSSR" od Vadima Borisoviča Šavrova „История конструкций самолетов в СССР“ ISBN 5-217-00477-0

Externé odkazy 
  (v ruštine)
  (v ruštine)
  (po anglicky)

Talianski leteckí konštruktéri
Ruskí leteckí konštruktéri
Sovietski leteckí konštruktéri
Osobnosti z Rijeky
Ruské osobnosti talianskeho pôvodu
Magnus liber organi

Magnus liber organi alebo Magnus liber, celým názvom Magnus liber organi de graduali et antiphonario pro servitio divino, je zbierka polyfonného (viachlasného) repertoáru, ktorú zostavili francúzski skladatelia Leoninus (prvá verzia) a Perotinus (druhá, modernizovaná a skrátená verzia) pre katedrálu Notre Dame v Paríži v období od konca 12. do začiatku 13. storočia. Patrí k produkcii tzv. notredamskej školy, ktorá významne prispela k rozvoju viachlasu. Ten bol v stredovekej hudbe hlavným rysom obdobia ars antiqua. Slovo organum v názve nemá nič spoločné s organom (hudobným nástrojom), ale označuje techniku ranej formy polyfónie, dvojhlasný spev.

Obsah diela 
Magnus liber organi bola vytvorená v čase, keď sa prevažná väčšina ostatných záznamov vtedajšej doby prenášala len ústnym podaním. Dielo je významné predovšetkým tým, že reprezentuje začiatok moderného výkladu hudobnej kompozície. Obsahuje 33 omšových melódií a 13 liturgických hodín. Každá časť začína adventnými témami a pokračuje námetmi podľa postupnosti cirkevného roku. Všetky spevy sú písané pre dva hlasy v štýloch diskantu a organa. Chorálne pasáže sú písané v jednohlase, sólové pasáže vo viachlase.

Verzia diela 
Magnus liber bola (ako sa spomína vyššie) revidovaná, prepísaná a skrátená, de facto modernizovaná. Perotin prepísal mnoho častí Léoninových skladieb do iných foriem, Léonin totiž používal iba diskantu. Rozdiely medzi verziami sú aj v pokročilejšej rytmike. Pridaním nových rytmických foriem predznamenal Perotinus ďalší vývoj hudby. Nesúhlasil navyše zjavne s prílišnou rozvláčnosťou pasáží bez zmien, čím zdôraznil potrebu priebežného vnútorného vývoja hudobnej skladby, čo je ďalším jeho významným prínosom. Formálnymi príspevkami oboch autorov bolo zavedenie novej skladobnej techniky organum purum (Léonin) a zdokonalenie techniky diskantu (Pérotin).

Originál diela sa nezachoval, existuje však v opisoch (napr. Pluteus – rukopis, uložený vo Florencii).

Pozri aj 
 Stredoveká hudba

Externé odkazy 
 Magnus Liber Organi

Stredoveká hudba
Stredoveké rukopisy
Geoinformatika

Geoinformatika je geoinformačná veda ktorá sa zameriava na vývoj a aplikácie metód pre riešenie problémov v geovedách so špecifickým dôrazom na geografickú polohu objektov. Geoinformatika je nový subjekt v geovedách. Dôležité oblasti jeho výskumu a aplikácií sú v súčasnosti:

 získavanie digitálnych geoúdajov v teréne
 globálne polohovanie a navigačné systémy
 analýza a hodnotenie – posudzovanie údajov diaľkového prieskumu zeme (DPZ)
 geografické informačné systémy
 integrácia vedomostných znalostí znalostí systému GIS
 vývoj a aplikácie geostatických metód
 numerické simulačné modely a prognostické modely pre priestorové procesy
 systémy pre podporu rozhodovania
 použitie multimediálnych metód
 digitálne kartografické systémy
 trojrozmerná vizualizácia, virtuálna realita

Iné projekty

Externé odkazy 
 GEOforum.sk Nezávislý informačný portál o geodézii, kartografii, katastri a geoinformáciach
 GEOINFORMATIKA Spravodajský portál slovenskej a českej geokomunity
 SAGI Slovenská asociácia pre geoinformatiku
Sol (rozlišovacia stránka)

Sol môže byť:

 rímsky boh Slnka, pozri Sol
 severská bohyňa Slnka, Sol (bohyňa)
 značka mexického piva vyrábaného firmou Cervecería Cuauhtémoc so sídlom v Monterrey, pozri Sol (pivo)
 časová jednotka zodpovedajúca dĺžke stredného slnečného dňa na Marse, pozri Sol (Mars)

Pozri aj 
 Soľ
 sole
Waleština

Waleština (po walesky cymraeg, vyslov [kəmraig]) je keltský jazyk z britskej podskupiny, príbuzný bretónčine. Hovorí ním vyše 700 000 ľudí vo Walese v Spojenom kráľovstve a emigranti, najmä v Patagónii. Prevažne waleské sú západné a severozápadné oblasti Walesu. 

Začiatky waleštiny spadajú do 14. storočia. Jej predchodca ranowaleština je však doložená už od 6. storočia, starowaleština sa používala od 9. do 11. a stredowaleština, z ktorej sa (nová) waleština vyvinula sa používala od 11. do 14. storočia.

V 13. storočí územie pripadlo anglickej korune. Do 16. storočia jazyk (na rozdiel od angličtiny) málo zasiahla latinčina alebo francúzsko-normanské vplyvy. V 18. a 19. storočí ožilo waleské národné povedomie. V 20. storočí ním už hovorilo prevažne len vidiecke obyvateľstvo. V súčasnosti má jazyk všestrannú podporu úradov (školy, tlač, TV, divadlá a podobne sú vo waleštine).

Externé odkazy 
 Rada pre waleský jazyk

Iné projekty 

Wales
Keltské jazyky
Jazyky v Spojenom kráľovstve
Jazyky v Argentíne
Jazyky v Kanade
Jazyky v USA
Ježišova modlitba

Ježišova modlitba (po cirkevnoslovansky: Isusova molitva) alebo Modlitba srdca je krátka modlitba určená k ustavičnému opakovaniu, súčasť asketickej duchovnej tradície kresťanského Východu. 

Jej slová nie sú pevne stanovené – v klasickej podobe znie: Pane Ježišu Kriste, Synu Boží, zmiluj sa nado mnou hriešnym (Cirkevnoslovansky: Го́споди Іису́се Христѐ Сы́не Бо́жїй поми́луй мѧ грѣшнаго – Hóspodi Isúse Christé, Sýne Božij, pomíluj mjá hríšnaho.) Môže byť skrátená na zvolanie Pane, zmiluj sa (po cirkevnoslovansky: Hóspodi pomíluj) alebo na samotné opakovanie mena Ježiš (po cirkevnoslovansky: Isus) . Známy je tiež variant obracajúci sa k Bohorodičke: Presvätá Bohorodička, zachráň nás. (csl.: Presvjataja Bohorodice, spasi nas.)

Ako pomôcka pri modlitbe sa používajú čotky - istý druh modlitebnej šnúry s uzlíkmi (rusky nazývanej čotki, cirkevnoslovansky vérvica, grécky komboskinion), pripomínajúcej ruženec používaný v západnej tradícii.

O spôsobe modlenia a ovocí tejto modlitby pojednáva zbierka výrokov duchovných učiteľov Filokalia, ako aj známa kniha tzv. Ruského pútnika.

Niektoré modlitebné knihy ponúkajú aj spôsob ako pomocou Ježišovej modlitby nahradiť jednotlivé modlitby denného okruhu časoslova v prípade nemožnosti modliť sa ich ináč. Príklad takého nahradzovania:
 namiesto večierne 100 ráz a robiť 25 poklôn,
 namiesto povečeria 50 ráz a robiť 12 poklôn,
 namiesto polnočnice 100 ráz a robiť 25 poklôn,
 namiesto utierne 300 ráz a robiť 50 poklôn,
 namiesto každej spomedzi štyroch hodiniek 50 ráz a robiť 7 poklôn,
 namiesto predobrazujúcich žalmov (obednice) 100 ráz a robiť 10 poklôn.
Ježišovou modlitbou možno nahradiť aj iné bohoslužby okrem modlitby časoslova:
 namiesto Akatistu k Bohorodičke 200 ráz a robiť 29 poklôn,
 namiesto Paraklisu k Bohorodičke 70 ráz a robiť 12 poklôn,
 namiesto kánona k anjelovi strážcovi 50 ráz a robiť 7 poklôn,
 namiesto kánona dňa v týždni 30 ráz a robiť 5 poklôn.

Referencie

Pozri aj 
 Čotky
 Pravidlo svätého Pachomia
 Hesychazmus

Externé odkazy 
 O Ježišovej (Isusovej) modlitbe srdca
 Ježišova modlitba
Ježíšova modlitba - oblíbený, osvědčený a jednoduchý způsob modlitby do každé příležitosti

Pravoslávne výhonky
Gréckokatolícka cirkev
Bonn

Bonn je veľkomesto, spolkové mesto v Nemecku v Severnom Porýnsku-Vestfálsku vo vládnom obvode Kolín nad Rýnom. Mestom preteká rieka Rýn. Medzi rokmi 1949 až 1990 bolo hlavným mestom Západného Nemecka. V roku 1989 mesto Bonn oslávilo svoje 2000. výročie. Prechodné sídlo tu má spolkový prezident, spolkový kancelár a dve ministerstvá. Šesť ministerstiev má v Bonne hlavné sídlo a sídli tu aj 16 organizácií Organizácie Spojených Národov a tým sa od 1996 mesto Bonn stalo tzv. "Mestom OSN na Rýne".

Osobnosti 
 Josef Rejcha (*  1752 - † 1795), český hudobný skladateľ a violončelista
 Maximilián František Habsbursko-lotrinský (* 1756 - † 1801), rakúsky arcivojvoda
 August Wilhelm Schlegel (* 1767 - † 1845), filozof, prekladateľ a spisovateľ
 Ernst Moritz Arndt (* 1769 - † 1860), spisovateľ
 Ludwig van Beethoven (* 1770 - † 1827), hudobný skladateľ
 Friedrich Wilhelm August Argelander (* 1799 - † 1875), astronóm
 Robert Schumann (* 1810 - † 1856), skladateľ 
 Moses Hess (* 1812 – † 1875), nemecko-židovský filozof a spisovateľ, zakladateľ sionizmu v modernom zmysle slova
 Friedrich August Kekulé von Stradonitz (* 1829 - † 1896), chemik
 Heinrich Rudolf Hertz (* 1857 - † 1894), fyzik
 Felix Hausdorff (* 1868 - † 1942), matematik
 August Macke (* 1887 - † 1914), maliar
 Wolfgang Paul (* 1913 - † 1993) fyzik, nositeľ Nobelovej ceny
 Johannes Geffert (* 1951), organista
 Bruce Dickinson (* 1958), spevák
 Juli Zeh (* 1974), spisovateľka

Partnerské mestá

Iné projekty

Referencie

Zdroje 

 
Mestá v Severnom Porýni-Vestfálsku
Bývalé hlavné mestá
Sídla na Rýne
Cirkevná slovančina

Cirkevná slovančina je jazyk (súbor jazykov), ktorý sa vyvinul zo staroslovienčiny v 11. storočí. Dodnes sa používa ako liturgický jazyk pravoslávnej a gréckokatolíckej cirkvi.„Cirkevná slovančina" bolo v minulosti označenie pre to, čo dnes označujeme ako staroslovienčina (prípadne vrátane cirkevnej slovančiny).

Cirkevná slovančina je vlastne súhrnné označenie pre „jazyky", ktoré sa vyvinuli z rôznych variantov staroslovienčiny v 11. storočí. Rozlišujeme najmä bulharskú cirkevnú slovančinu (stredná bulharčina), ruskú cirkevnú slovančinu, srbskú cirkevnú slovančinu, chorvátsku cirkevnú slovančinu a českú cirkevnú slovančinu. Jednotlivé varianty cirkevnoslovanského jazyka sa označujú ako „redakcie".

Niektoré odlišnosti medzi redakciami cirkevnej slovančiny:
 ѣ – v ukrajinskej redakcii (aj na Slovensku) sa vyslovuje ako „i", v ruskej a srbskej ako „e"
 г – v ukrajinskej redakcii je vyslovované ako „h", v ruskej ako „g"
 ы – v ruskej redakcii je vyslovované ako „y", v srbskej ako „i"

V minulosti sa cirkevná slovančina v Rusku (do 18. storočia), Bielorusku, na Ukrajine, v Rumunsku, Srbsku, Bulharsku, Severnom Macedónsku a na východnom Slovensku používala nie len ako liturgický jazyk, ale do značnej miery aj ako literárny jazyk. V cirkevnom prostredí sa dlho používala aj ako úradný jazyk.

Jej súčasná podoba (najmä čo sa týka pravopisu) sa ustálila po reformách v polovici 17. storočia za čias moskovského patriarchu Nikona.

Cirkevná slovančina v slovenskom prostredí 
Na Slovensku sa cirkevná slovančina používa ako bohoslužobný jazyk v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi. Používa sa prispôsobená ukrajinská redakcia cirkevnej slovančiny. V prostredí pravoslávnej cirkvi sa však ojedinele vyskytujú aj tendencie používať ruskú redakciu cirkevnej slovančiny.

V minulosti sa na slovenskom území (v prostredí Mukačevskej a Prešovskej eparchie) používala cirkevná slovančina aj ako jazyk literárny a úradný (v cirkevnom prostredí), pričom jej podoba bola často ovplyvnená ľudovým jazykom. Na začiatku 20. storočia sa začali vydávať knihy s bohoslužobnými textami pre ľud (tzv. zborníky), ktoré už neboli písané cyrilikou, ale latinkou. Bohoslužobné knihy pre duchovenstvo sú však podnes tlačené cyrilikou.

V roku 1996 vydal Ralph Cleminson katalóg cyrilských rukopisov zo slovenského územia, z ktorých drvivá väčšina je písaná v cirkevnej slovančine. Výskumu cirkevnej slovančiny v slovenskom prostredí sa venuje najmä Slavistický ústav Jána Stanislava SAV.

Referencie

Externé odkazy 
 Tabuľka cyrilskej abecedy pre cirkevnú slovančinu s výslovnosťou používanou na našom území
 Якою мовою молилася давня Україна: Правила української транслітерації церковнослов’янських текстiв (ukrajinsky)
 ЦРКВЕНОСЛОВЕНСКИ БУКВАР (srbsky)
 ЦРКВЕНОСЛОВЕНСКИ ЈЕЗИК - Приручник (srbsky)
 Základné modlitby gréckokatolíka (cirkevnoslovansky a slovensky)

Južnoslovanské jazyky
Gréckokatolícka cirkev
Biomolekula

Biomolekuly sú chemické zlúčeniny vyskytujúce sa v živých organizmoch. Skladajú sa predovšetkým z uhlíka a vodíka. Ďalej v nich nájdeme aj dusík, kyslík, síru a fosfor. Ostatné prvky sa takisto môžu vyskytovať v biomolekulách, ale nie sú také časté.

Biomolekuly sú nevyhnutné pre existenciu všetkých foriem života. Mnoho týchto molekúl je polymérnych, ale poznáme aj malé organické molekuly, ktoré sú obsiahnuté, alebo syntetizované v organizme:
 Malé molekuly: lipidy, fosfolipidy, vitamíny, hormóny, neurotransmitery, cukry
 Monoméry: aminokysleliny, nukleotidy, fosfáty, monosacharidy
 Polyméry: peptidy, bielkoviny, nukleové kyseliny, polysacharidy, polyterpény

Externé odkazy 
 Society for Biomolecular Sciences 
 Biomolecular Systems department 

Biológia
Catholic Encyclopedia

Catholic Encyclopedia je anglická encyklopédia, ktorú v roku 1913 vydalo americké vydavateľstvo Encyclopedia Press. Jej cieľom bolo poskytnúť čitateľom spoľahlivé informácie o katolíckej teórii, vierouke, praxi a o dejinách katolíckej cirkvi.

Práca na encyklopédii začala 11. januára 1905 a bola ukončená 19. apríla 1913. Zodpovednými redaktormi boli: Charles G. Herbermann (profesor latinčiny a knihovník College of the City v New Yorku), Edward A. Pace (profesor filozofie na Catholic University), Condé Benoist Pallen (redaktor), reverend Thomas Joseph Shahan (profesor cirkevných dejín na Catholic University) a John J. Wynne (jezuita, redaktor časopisu „The Messenger“).

Encyklopédia mala slúžiť hlavne potrebám katolíckej cirkvi, preto sú v nej vynechané také informácie, ktoré nesúvisia s cirkvou a jej dejinami. Fakty prezentuje z pohľadu oficiálnej katolíckej doktríny z doby pápeža Pia X., a to hlavne pri rozbore sporných záležitostí (napr. cirkevných schiziem). Keďže pochádza ešte z doby pred Druhým vatikánskym koncilom, ktorý zaviedol v cirkvi podstatné zmeny, sú niektoré jej heslá (hlavne z oblasti náboženskej praxe) pomerne zastarané. Jej historické heslá sa však dodnes používajú ako sekundárne zdroje pri vedeckej práci, pretože obsahujú množstvo informácií z cirkevných prameňov.

V encyklopédii sú tiež uvedené významné katolícke osobnosti, vrátane vychovávateľov, umelcov, básnikov a vedcov. 

Catholic University of America vydala v rokoch 1967 a 2002 aktualizovanú verziu encyklopédie pod názvom New Catholic Encyclopedia.

Encyklopédie
Katolícke médiá
SlavCon

SlavCon je festival fantasy, sci-fi, histórie, mytológie, hier a stretnutie ľudí s týmito záujmami. V trojdňovom programe sa nájdu rôzne prednášky, diskusie a workshopy z týchto oblastí, vystúpenia a súťaže. Organizuje ho OZ Spoločenstvo Tolkiena, Združenie Fantastiky a od roku 2011 aj OZ SciFi Guide.

28. - 30. apríla 2017 sa v Dome Kultúry Dúbravka uskutoční 11. ročník festivalu.

Ročníky 
Do roku 2011 sa pravidelne konal na SPŠD Kvačalova 20 v Bratislave.
1. ročník sa uskutočnil 13.-15. októbra 2006
2. ročník sa uskutočnil 13.-15. apríla 2007
3. ročník sa uskutočnil 18.-20. apríla 2008
4. ročník sa uskutočnil 24.-26. apríla 2009
5. ročník sa uskutočnil 8.-10. apríla 2011

V rokoch 2012-2014 sa konal v priestoroch Iuventa, Karlovesská 64, Bratislava.
6. ročník sa uskutočnil 12.-14. apríla 2012
7. ročník sa uskutočnil 26.-28. apríla 2013
8. ročník sa uskutočnil 25.-27. apríla 2014

V rokoch 2015-2016 sa konal v Dome Kultúry Lúky v Bratislave.
9.  ročník sa uskutočnil 22.-24. mája 2015 
10. ročník sa uskutočnil 22.-24. apríla 2016

Od roku 2017 sa koná v Dome Kultúry Dúbravka, Saratovská 2/A v Bratislave.
11. ročník sa uskutočnil 28.-30. apríla 2017
12. ročník sa uskutočnil 4. - 6. mája 2018

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka SlavConu
 Oficiálna stránka Spoločenstva Tolkiena
 Oficiálna stránka SciFi Guide

Festivaly na Slovensku
Kultúra na Slovensku
Literatúra na Slovensku
Cony
Demilitarizovaná zóna (Kórea)

Demilitarizovaná zóna je pás zeme dlhý 248 km a široký 4 km, ktorý rozdeľuje Kórejský polostrov na dve časti – Severnú a Južnú Kóreu – tvoriac nárazníkovú zónu v okolí 38. rovnobežky (západná časť sa zvažuje južne od rovnobežky, východná severne). Je to najnepriechodnejšia a najstráženejšia hranica na svete.

V pojmoch treba od seba odlišovať 38. rovnobežku, Demilitarizovanú zónu (DMZ) a Demarkačnú líniu (Military demarcation line).

Vývoj 

Pôvodne po skončení 2. svetovej vojny sa mocnosti (Sovietsky zväz a USA) rozhodli rozdeliť si Kórejský polostrov pozdĺž 38. rovnobežky. Severná časť polostrova (na sever od nej) bola okupovaná Sovietskou armádou a postupne tu vznikol komunistický štát – Kórejská ľudovodemokratická republika. No južná časť bola okupovaná americkou armádou a do roku 1948 tu vznikol druhý kórejský štát – Kórejská republika. Keď 25. júna 1950 o 4 hodine ráno KĽDR prekročila túto hranicu a bez varovania zaútočila na Juh, rozpútala tak 3 roky trvajúcu občiansku vojnu (Kórejská vojna), do ktorej bolo zapojených ďalších 18 štátov (na strane Severu to bola Čína a ZSSR, na strane juhu 16 národov pod vlajkou OSN). 

Zloženie zbraní sa uskutočnilo po dlhých rokovaniach 27. júla 1953, na základe ktorých bola vytvorená nárazníková zóna bez prítomnosti zbraní v šírke 2000 metrov po každej strane od frontovej línie tvoriac tak 4 km široký pás zeme, do ktorého nesmie vstúpiť ľudská noha, hoci vojaci obidvoch armád patrolujú hranicu po oboch stranách.

Joint Security Area (JSA) 
Jediné miesto, kde sa Sever a Juh stretávajú, je Pchanmundžom (판문점 / 板門店) alebo tiež nazývané Spoločná bezpečnostná zóna (ang. Joint Security Area, skratka JSA). Nachádza sa vo vnútri Demilitarizovanej zóny, rozdelená je presne na polovicu, pričom stredom prechádza Demarkačná línia (MDL). Po niekoľko budov stojí po oboch stranách, pričom v jednej z nich, stredom ktorej prechádza MDL, sa konali rokovania o zložení zbraní, repatriácii a iné sporadické rokovania medzi Juhom a Severom.

Incidenty 
V okolí 38. rovnobežky sa od 1945 roku odohralo množstvo drobných aj väčších incidentov. Za spomienku stojí snáď jeden incident, ktorý sa odohral priamo v Panmundžome. Jeden sovietsky diplomat bol pozvaný Severnou Kóreou na návštevu tohto miesta. Náhle však začal utekať smerom na juh pričom kričal, že chce prejsť na Juh. Keďže dovtedy dvaja severokórejskí a dvaja juhokórejskí vojaci stáli tvárou v tvár oproti sebe, Severokórejčania nezbadali utekajúceho Rusa. Severania spustili paľbu za utekajúcim človekom, pričom zabili jedného juhokórejského vojaka. Odvtedy na severnej strane stoja vždy traja vojaci. Jeden čelom k návšteve prichádzajúcej zo severu a druhí dvaja otočení bokom k juhu. Tak sa vyhnú podobnému prípadu. Už sa nemôže stať, že nezbadajú človeka, ktorý sa snaží utiecť na druhú stanu.

Iné projekty 

Kórea
Václav Neumann

Václav Neumann (* 29. september 1920, Praha, Česko – † 2. september 1995, Viedeň, Rakúsko) bol významný český dirigent, dlhodobý šéfdirigent Českej filharmónie. Jeho doménou bola hudba 20. storočia. 
  
Známym sa stal najmä svojou interpretáciou symfonického diela Bohuslava Martinů a snahou presadiť aj počas totalitného režimu uvádzanie diel Miloslava Kabeláča.

Neumann nahral kompletné symfonické dielo Gustava Mahlera. Na zahraničné vystúpenia ho pozývali predovšetkým ako experta na českú hudbu (viedenské naštudovanie Rusalky, početné inscenácie Predanej nevesty a ďalších diel).

Životopis 
Po maturite na gymnáziu študoval Neumann súkromne aj na konzervatóriu (absolvoval 1944) husľovú hru a dirigovanie. Od roku 1945 bol členom Českej filharmónie ako violista a s rovnakým nástrojom patril krátky čas k zakladajúcim členom Smetanovho kvarteta.  

7. marca 1948 zastupoval dirigenta Rafaela Kubelíka v Českej filharmónii a na základe tohto jediného dirigentského vystúpenia bol po Kubelíkovej emigrácii vymenovaný za jej šéfa, veľmi skoro však na funkciu rezignoval. 

V rokoch 1951-54 pôsobil ako umelecký riaditeľ Karlovarského symfonického orchestra, potom brnianskeho a v rokoch 1956-63 pražského symfonického orchestra FOK. Súčasne od roku 1955 hosťoval v berlínskej Komickej opere, kde získal ako spolupracovník renomovaného nemeckého operného režiséra Waltera Felsensteina medzinárodné ocenenie.

Stúpajúci kredit v nemecky hovoriacich krajinách viedol v roku 1964 k tomu, že Neumanna vymenovali za umeleckého riaditeľa lipského Gewandhausorchestru. Po auguste 1968 túto vysoko prestížnu funkciu Neumann zložil a vrátil sa do Prahy, kde mu emigrácia Karla Ančerla uvoľnila miesto šéfa Českej filharmónie.

Najvýznamnejšie nahrávky 
 Wolfgang Amadeus Mozart: Piano concerto no.24 in C minor K491,Rondo in D major K382,Pavel Štěpán, Česká filharmónia -vyznamenané cenou   Wiener Flötenuhr  za najlepšiu mozartovskú nahrávku
 Bohuslav Martinů: Symfonie č.1-6, Česká filharmónia  
 Gustav Mahler: Symfonie č.1 a 10, Česká filharmónia 
 Antonín Dvořák: Symfonie č.1-9, Česká filharmónia
 Leoš Janáček: Sinfonietta, Taras Bulba, Česká filharmónia 
 Bohuslav Martinů: Opera Suites and Excerpts'': Orchestral Suite (Julietta), Orchestral Suite  (Theatre behind the Gate), Little Suite (Comedy on the Bridge), Le Départ - symphonic interlude (The Three Wishes), Saltarello (Mirandolina), combined recording - Brno State Philharmonic Orchestra, Czech Philharmonic Orchestra, dirigenti Václav Neumann a František Jílek

Ocenenie 
 1977 Národný umelec
 1990 Rád Tomáša Garrigua Masaryka III. triedy

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fotografie Václava Neumanna od Václava Chocholy
 Dirigenti České filharmonie 

Českí dirigenti
Česko-slovenskí národní umelci
Peter Grolmus

Peter Grolmus (* 16. február 1955 – † 1996) bol slovenský kulturista, najstarší zo slovenskej súrodeneckej trojice známych kulturistov. Jeho mladšími bratmi sú Pavel (* 1959 – † 1996) a Jozef (* 1961).

Vyučil sa za sústružníka, odmlada sa venoval kulturistike. Neskôr pracoval vo vtedajšej Verejnej bezpečnosti, po emigrácii najmladšieho brata ho však prepustili.

V roku 1988 sa stal majstrom Česko-Slovenska v kulturistike. Po Nežnej revolúcii pôsobil päť rokov v Cudzineckej légii (Francúzska Guyana).

Po návrate na Slovensko sa venoval vymáhaniu pohľadávok. 22. mája 1996 bol videný naposledy, spolu so svojím bratom Pavlom sa stal obeťou vraždy. Ich telá boli objavené až po desiatich rokoch - v máji 2006 neďaleko Brezna.

Externé odkazy 
 článok v denníku Šport

Narodenia 16. februára
Narodenia v 1955
Úmrtia v 1996
Slovenskí kulturisti
Súrodenci v kulturistike
Plášťový chochol

Plášťový chochol alebo plášťový diapír je geologický termín, označujúci taveninu, vystupujúcu na povrch Zeme z hranice plášťa, kde sa prejavujú ako horúce škvrny. 

Pojem zaviedol americký geofyzik W. Jason Moran, ktorý v roku 1971 vypracoval teóriu pomalého transportu tepla konvekčnými prúdmi v plášti. Ako klasické príklady vysupujúcich chocholov pod horúcimi škvrnami sa udávajú Havajské ostrovy a Island.

Súčasný vývoj poznatkov však ukazuje, že mechanizmus výstupu materiálu z astenosféry je omnoho komplikovanejší a samotná definícia pláštového chochola je predmetom diskusií. Štandardný vývoj totiž predpokladá výstup zohriateho materiálu vztlakovými silami (podobne ako vzostup teplejšej vody zohrievanej v nádobe), no v prípade teplených pohybov v zemskom plášťi sa je celý proces komplikuje, pretože prostredie plášťa je značne heterogénnejšie. Novšie výskumy predpokladajú výskyt tzv. „tepelných vrstiev“ v astenosfére a tým aj existenciu iných konvekčných prúdov nesiahajúcich až do plášťa.

Na Zemi je identifikovaných niekoľko horúcich škvŕn a s nimi asociovaných výstupov plášťových chocholov. Sú to už spomínané Havajské ostrovy, Island, Réunion, Ascension, Kanárske ostrovy a Azory, ako aj Yellowstone, Eifel, Afar a niekoľko ďalších.

Externé odkazy 
 www.mantleplumes.org - diskusná stránka o pôvode vulkanizmu horúcich škvŕn 

Štruktúra Zeme
Geologické termíny
Platňová tektonika
Vulkanológia
Vyšehradský kódex

Kódex vyšehradský (iné názvy: Vyšehradský kódex, Kódex nazývaný vyšehradský, Korunovačný evanjeliár) je evanjeliár, ktorý pravdepodobne vznikol v čase korunovácie Vratislava II. na českého kráľa a bol mu počas tejto udalosti 15. júna 1086 možno aj odovzdaný. Ide o kódex s rozmermi 415 x 340 mm, ktorý obsahuje 108 pergamenových listov.  

Názov „Vyšehradský“ má asi preto, že bol od svojho vzniku alebo trocha neskôr uložený na Vyšehrade.

Cena kódexu sa odhaduje na 1 miliardu českých korún. Od roku 2005 je národnou kultúrnou pamiatkou.

Miesto vzniku a darca 
O tom, kde kódex vznikol a kto bol jeho darcom sa vedie medzi odborníkmi diskusia, väčšinou sa ale zhodujú na tom, že bol vyrobený v prostredí blízkom bavorskej kláštornej škole, resp. regensburskej výtvarnej tradícii. Predpokladá sa, že vzhľadom na túto skutočnosť mohol byť darcom niektorý z domácich benediktínskych kláštorov, ktoré s bavorskými kláštormi udržiavali styky. Keďže po korunovácii boli obdarované kláštory v Ostrove (získal ornáty) a v Břevnove (získal celu v Opatoviciach), možno ako o darcoch najpravdepodobnejšie uvažovať o týchto dvoch kláštoroch.

Miesto uloženia 
Kódex bol do 17. storočia uložený v metropolitnej knižnici sv. Víta.  Asi v roku 1619 bol odvezený do Dlouhé Vsi, aby bol uchránený pred kalvínmi. Potom (okolo roku 1728) prešiel do vlastníctva knižnice pražského Arcibiskupského seminára na Vyšehrade. Od druhej polovice 18. storočia je uložený v Klementine. Počas druhej svetovej vojny bol uložený na Karlštejne. V súčasnej dobe sa nachádza v Národní knihovni v Prahe pod signatúrou XIV A 13.

Kódex bol vystavovaný koncom 50. rokov 20. storočia v Paríži a v Klementine v novembri 1969 v rámci výstavy Z dějin české literatury. Zatiaľ naposledy bol vystavený od 31. januára do 1. februára 2015 v Zrkadlovej kaplnke pražského Klementina.

Vydanie 
F. J. Lehner.Česká škola malířská XI. věku. Korunovační evangelistář krále Vratislava, řečený kodex Vyšehradský. Praha 1902.
J. Mašín. Kodex Vyšehradensis. Praga 1970.

Referencie

Literatúra 
 Merhautová, Anežka. Kodex zv. vyšehradský, místo a data jeho vzniku a objednavatel, in: Život v archeologii středověku, Praha 1997.
Stejskal, Karel. Vyšehradský kodex a jeho místo v ottonském umění. In: Královský Vyšehrad. Sborník příspěvků k 900. výročí úmrtí prvního českého krále Vratislava II. (1061-1092). Praha 1992, 26–43.
 Merhautová, Anežka – Spunar, Pavel. Kodex vyšehradský. Korunovační evangelistář prvního českého krále. Praha 2006.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Digitální kopie Kodexu vyšehradského
 Vyšehradský kódex

Kódexy
Národné kultúrne pamiatky v Prahe
Dejiny Česka
Šindžuku

Šindžuku () je jednou z 23 zvláštnych obvodov mesta Tokio v Japonsku. Je to jedno z hlavných obchodných a administratívnych centier oblasti Tokia. V Šindžuku sa nachádza najrušnejšia železničná stanica na svete. Je sídlom Tokijskej radnice a tým de facto „hlavným mestom“ prefektúry Tokio. Je známa aj vysokou koncentráciou obchodných domov, obchodov s elektronikou, kín, hotelov a barov.

V roku 2008 malo Šindžuku 312 418 obyvateľov, hustotu osídlenia 17 140 ob./km² a celkovú rozlohu 18,23 km².

V Šindžuku žije legálne najviac cudzincov v oblasti Tokia. K 1. novembru 2004 to bolo 28 252 ľudí 107 národností. Najviac ich pochádza z Kórey, severnej aj južnej, Číny, Francúzska, Mjanmarska a Filipín. Vďaka koncentrácii cudzincov tu má zastúpenie aj mnoho „západných“ reťazcov ako McDonald’s a medzinárodné siete hotelov.

Partnerské mestá 
 Lefkada, Grécko
 Tiergarten (dnes Berlin-Mitte), Berlín, Nemecko
 Tungčcheng, Peking, Čína

Pozri aj 
 Tokio

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta Šindžuku (anglicky)

Mestá v Japonsku
Okinawa (prefektúra)

Okinawa (, v nárečí okinawa Učiná) je japonská najjužnejšia prefektúra pozostávajúca zo stoviek ostrovov v reťazi dlhej vyše 1000 kilometrov, ktorá sa tiahne juhozápadne od ostrova Kjúšu až k Taiwanu. Hlavné mesto prefektúry je Naha v južnej časti najväčšieho a najľudnatejšieho ostrova asi v polceste medzi ostrovmi Kjúšu a Taiwanom.

Iné projekty 

 
Prefektúry v Japonsku
Armed Assault

Armed Assault je neoficiálne pokračovanie úspešného vojenského simulátora Operation Flashpoint. O vývoj sa stará Bohemia Interactive Studios. 

V súčasnosti prebieha právny spor okolo tejto hry a hry Operation Flashpoint.

Externé odkazy 
 armedassault.com, Oficiálna stranka 
 armamdb.de, "Armed Assault Mission Database" - international missions site

Recenzie 
 recenzia, sector.sk
 recenzia, tiscali.games.cz

Akčné počítačové hry a videohry
Third-person-shooter
České videohry
Počítačové hry
Počítačové hry pre viacerých hráčov
Hotel

Hotel je ubytovacie zariadenie, ktoré zvyčajne poskytuje krátkodobé ubytovanie, predovšetkým turistom. Hotely väčšinou ponúkajú aj ďalšie doplnkové služby, napríklad stravovacie služby, fitnes centrum, služby práčovne, wifi zadarmo, atď. Niektoré hotely poskytujú aj konferenčné a banketové miestnosti a služby.

Delenie hotelov podľa počtu hviezdičiek sa v jednotlivých európskych krajinách líši. Hodnotenie hotelov napríklad v Nemecku a Francúzsku je značne rozdielne. Pri plánovaní cesty je preto vhodné informovať sa o systéme priraďovania hviezdičiek v danej krajine.

Články o hoteloch sú uvedené pod :Kategória:Hotely

Hotely na Slovensku 
Na Slovensku od 1.8.2008 definuje hotel vyhláška Ministerstva hospodárstva SR č. 277/2008 Z.z.  ako ubytovacie zariadenie slúžiace na prechodné ubytovanie hostí, ktoré má viac ako 10 izieb. V období od 1.11.2001 do 31.7.2008 bola účinna Ministerstva hospodárstva SR č. 419/2001 Z.z. . Návštevníkom okrem ubytovania, stravovania a služieb spravidla poskytuje aj priestory a zariadenia potrebné na služobný pobyt a rekreačno-športové služby na aktívne trávenie voľného času.

Vyhláška rozlišuje:
 garni hotel
 horský hotel
 kongresový hotel
 wellness hotel
 kúpeľný hotel
 boutique hotel
 apartmánový hotel
 motel
 hotel v užšom zmysle (t. j. iný hotel)

Hotely sa podľa toho, či spĺňajú isté náležitosti delia na triedy, ktoré sa označujú hviezdičkami. Tieto náležitosti jednotlivých tried sú formou tabuľky podrobne uvedené v prílohe vyhlášky č. 277/2008 Z.z. .

 Kategória Tourist *
 Kategória Standard **
 Kategória Komfort ***
 Kategória First Class ****
 Kategória Luxury *****

Online rezervácia ubytovania 
Rezervácia ubytovania cez Internet sa vykonáva prostredníctvom nasledujúcich možností:
 GDS systémy - distribučné systémy, ktoré sprostredkovávajú transakcie medzi ubytovacími zariadeniami a tretími stranami (zvyčajne klientmi, ale môže ísť i o cestovné kancelárie). Príkladom na medzinárodný rezervačný portál (distribučný systém) je napríklad webová stránka avander.sk. 
 OTA (Online Travel Agency), slovensky internetové cestovné kancelárie, sa špecializujú na ponúkanie dovoleniek a objednávanie ubytovania prostredníctvom internetu. Existujú i také cestovné kancelárie, ktoré ponúkajú ubytovanie online, i v kamenných predajniach. Príklady na internetové cestovné kancelárie: 
 zahraničné:
 Voyages-sncf.com 
 Expedia, Inc.
 slovenské:
 invia.sk
 wanderer.sk
 Online Rezervačný Systém Hotela alebo tiež centrálny rezervačný systém je počítačový systém, ktorý slúži na uchovávanie a distribúciu informácií hotela, rezortu alebo iného ubytovacieho zariadenia.

Referencie

Iné projekty 

 
Reštaurácie
Ubytovacie zariadenie
Thievery Corporation

Thievery Corporation je formácia dvoch DJ-ov Rob Garza a Eric Hiltona založená vo Washingtone DC v roku 1995. Ich hudba môže byť charakterizovaná ako downtempo electronica s prvkami dub-u, acid jazz-u, indiánskej klasiky a brazílskeho štýlu.

V roku 2002 vydali album The Richest man in Babylon. Album pozostáva z pätnástich skladieb ktoré sú zvukovo podobné ich predchádzajúcemu albumu The Mirror Conspiracy. Na albume sa podielali vokalisti Emiliana Torrini, Pam Bricker a Lou-Lou.

Skupina získala podporu od herca a režiséra Zacha Braffa potom, ako použil ich skladbu Lebanese Blonde vo filme Garden State. To zapríčinilo nárast predaja ich albumov po vydaní filmu.

V roku 2006 vydali zatiaľ posledný album Versions, ktorý je výberom remixov iných umelcov urobený priamo členmi skupiny.

Politika 
Slová v skladbách Thievery Corporation často poukazujú na politickú situáciu vo svete ako napr. posledný radový album The Cosmic Game, ktorý naráža napr. na politiku Georgea Busha a vojnu v Iraku.

Diskografia

Albumy 
 Sounds from the Thievery Hi-Fi (1997) 
 The Mirror Conspiracy (2000) 
 The Richest Man in Babylon (2002) 
 The Outernational Sound (2004) 
 The Cosmic Game (2005) 
 Versions (2006)

Single a EP 
 2001: A Spliff Odyssey (1996) 
 Dub Plate, Vol. 1 (1996) 
 The Foundation (1996) 
 Lebanese Blonde (1998) 
 DC 3000 (1999) 
 It Takes a Thief (1999) 
 Focus on Sight (2000) 
 Bossa Per Due (2001) 
 Revolution Solution 
 Warning Shots 
 The Heart's a Lonely Hunter 
 Sol Tapado 
 The Richest Man in Babylon 
 The Lagos Communique 
 Halfway Around the World 
 Incident at Gate 7 
 Encounter in Bahia 
 ESL Dubplate 
 Shaolin Satellite 
 Chaplin Swankster

Kompilácie 
 Dubbed Out in DC (1997) 
 DJ-Kicks: Thievery Corporation (1999) 
 Abductions and Reconstructions (1999) 
 CloudWatch: A Soundtrack to a Freeform Gathering V2 (2000) 
 Sounds from the Verve Hi-Fi (2001) 
 The Outernational Sound (2004) 
 Babylon Rewound (2004) 
 Versions (2006) 
 Changed To Lo-Fi (2006)

Spolupracujúci umelci 
 David Byrne
 Emiliana Torrini
 Gigi Rezende
 Gunjan
 Loulou Djine
 Notch
 Patrick de Santos
 Perry Farrell
 Rootz
 Sista Pat
 Sister Nancy
 Sleepy Wonder
 Verny Varela
 Wayne Coyne of The Flaming Lips
 Zeebo

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Eighteenth Streest Lounge Music
 Thievery Corporation Lyrics
 Discogs

Hudobné skupiny USA
Essen (Nemecko)

Essen je nemecké veľkomesto v centre Porúria v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko. Je deviate najväčšie mesto Nemecka a má najväčšiu radnicu v celom Nemecku. 
Od roku 1958 je rímsko-katolíckym biskupstvom a od roku 1972 univerzitným mestom. Mesto sa dá definovať ako vyspelé priemyselné centrum - viaceré veľké priemyselné firmy tu majú svoje sídlo. Po masívnom ústupe ťažkého priemyslu sa mesto v rámci reštrukturizácie stalo dôležitým miestom sektoru služieb.

Kultúra 
Essen bol v roku 2010 jedným z troch Európskych hlavných miest kultúry.

Partnerské mestá 
  Grenoble, Francúzsko, 1974
  Jaffa, Izrael, 1991
  Nižnij Novgorod, Rusko, 1991
  Sunderland, Veľká Británia, 1949
  Tampere, Fínsko, 1960

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy
 Oficiálna stránka

Zdroje 

 
Mestá v Severnom Porýni-Vestfálsku
Porúrie
Európske hlavné mestá kultúry
Hanza
Slobodné ríšske mestá
Univerzitné mestá v Nemecku
Franciszek Rychnowski

Franciszek Rychnowski (* 3. október 1850, Velehrad – † 1929, Ľvov, dnes Ukrajina) bol poľský inžinier a vynálezca.

Bibliografia 
 Iks won Chyr, Mane Tekel Fares. XXXXIV wspomnienia z przeszłości. Fragmenty wyników z czterdziestoletnich zabiegów leczniczych pod akademicką nazwą kurfuszerstwa, szarlatanerji i oszukańczej sugestji, Lwów, 1922
 Iks won Chyr, Omnia in sole. Reminiscencje naukowe, Lwów, 1922
 Iks won Chyr, Popularny krytyczny pogląd na istotę nauki ścisłej,[sic!] i jej wyniki społeczne, Lwów, 1924
 Iks won Chyr, Die universelie Kraftprototipe "Eteroid", Lwów, 1924
 Iks won Chyr, Czy istnieje dusza nieśmiertelna?, Lwów, ok. 1925
 Rychnowski de Welehrad Franciszek, Geneza odkrycia eteroidu i jego dalsza historja, Lwów, 1926

Referencie

Externé odkazy 
 Zapomniany wynalazca
 Franciszek Rychnowski i Eteroid
 Franciszek Rychnowski de Welehrad - odkrywca eteroidu/orgonu

Zdroj 

Úmrtia v 1929
Poľskí vynálezcovia
Motörhead

Motörhead bola britská rokenrolová skupina, ktorú založil v roku 1975 basgitarista, spevák a textár Ian Fraser Kilmister. Motörhead začal svoje úspechy v skorých 80. rokoch s niekoľkými úspešnými singlami v UK Top 40 chart. Album Overkill, nasledovaný Bomber, Ace of Spades a čiastočne No Sleep 'til Hammersmith, upevnili Motörhead reputáciu jednej z popredných britských metalových skupín. V roku 2005 bola skupina prvýkrát ocenená cenou Grammy.

Hudobný štýl skupiny Motörhead je klasifikovaný ako heavy metal, s veľkým vplyvom na vývin speed metalu alebo thrash metalu. Lemmy odmietal toto označovanie, uprednostňoval definovanie ich hudobného štýlu jednoducho ako „rock n' roll“. Vystupovanie Motörheadu zostávalo stále rovnaké v priebehu celej kariéry skupiny, s uprednostňovaním hrania koncertov, čo ich najviac tešilo. Ich láska k skorému rock n' rollu je odzrkadlená v niekoľkých coververziách. Témy kapely sú rôzne ako napríklad vojny, dobro verzus zlo, útoky zla, život na cestách, sklamaná láska alebo len každodenný život.

Charakteristická tvár na logu kapely bola vytvorená umelcom Joeom Petagnom v roku 1977 pre album Motörhead a bola použitá vo viacerých variáciách na nasledujúcich albumoch. Jej názov je Snäggletooth.

Americká hudobná televízna stanica VH1 zaradila pieseň „Ace of Spades“ z rovnomenného albumu na desiate miesto v rebríčku „100 Greatest Hard Rock Songs“. 

Posledný album Bad Magic vyšiel v auguste 2015. 28.12.2015 Lemmy bohužiaľ podľahol neliečenej rakovine, o ktorej sa dozvedel len dva dni pred úmrtím. Jeho smrť znamenala koniec Motörhead, ako potvrdil bubeník Mikkey Dee.

Posledná zostava 
 Spev / Basová gitara: Ian Fraser „Lemmy“ Kilmister (1975-2015)
 Gitara: Phillip "Wizzo" Campbell (1984-2015)
 Bicie: Mikkey Dee (1992-2015)

Ďalší členovia Motörhead 
 Gitara: Larry Wallis (1975-1976)
 Bicie: Lucas Fox (1975)
 Bicie: Phil "Philthy Animal" Taylor (1977 – 1984 a 1987 – 1991)
 Bicie: Pete Gill (1984 – 1987)
 Gitara: „Fast“ Eddie Clarke (1977 – 1982)
 Gitara: Brian Robertson (1982 – 1983)
 Gitara: Mick "Wurzel" Burston (1983 – 1995)

Diskografia 
 1979 – On Parole
 1977 – Motörhead
 1979 – Overkill
 1979 – Bomber
 1980 – Ace of Spades
 1981 – No Sleep 'til Hammersmith
 1982 – Iron Fist
 1983 – Another Perfect Day
 1984 – No Remorse
 1986 – Orgasmatron
 1987 – Rock 'n' Roll
 1988 – No Sleep at All
 1991 – 1916
 1992 – March or Die
 1993 – Bastards
 1995 – Sacrifice
 1996 – Overnight Sensation
 1998 – Snake Bite Love
 1999 – Everything Louder Than Everyone Else
 2000 – We Are Motörhead
 2002 – Hammered
 2003 – Live at Brixton Academy
 2004 – Inferno
 2005 – BBC Live & In-Session
 2006 – Kiss of Death
 2007 – Better Motörhead Than Dead
 2008 – Motörizer
 2010 – The Wörld Is Yours
 2013 – Aftershock
 2015 – Bad Magic
 2016 - Clean Your Clock

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Motörhead na webe

 
Britské heavymetalové hudobné skupiny
Speedmetalové hudobné skupiny
Interpreti Mercury Records 
Hudobné skupiny z Londýna
Charles Bonnet

Charles Bonnet (* 13. marec 1720, Ženeva, Švajčiarsko – † 20. máj 1793) bol švajčiarsky filozof a prírodovedec. Objavil partenogenézu.

Dielo 
 Traité d'insectologie (Paris 1745)
 Recherches sur l'usage des feuilles dans les plantes (Göttingen a Leiden 1754)
 Essai de psychologie, ou considérations sur les opérations de l'âme (London 1755)
 Essai analytique sur les facultés de l'âme (Kopenhagen 1759)
 Considérations sur les corps organisés (Genf 1762)
 Contemplation de la nature (1764)
 Idées sur l'état futur des êtres vivants, ou Palingénésie philosophique, Genf 1769
 Œuvres d'histoire naturelle et de philosophie (Neuchâtel 1779-83)

Literatúra 
 Johannes Peter Müller: Über die phantastischen Gesichtserscheinungen. Jacob Hölscher, Koblenz 1826.
 Klaus Reichert: Okkulte Neurologie?. In: Christian Hoffstadt, Franz Peschke, Andreas Schulz-Buchta (Hrsg.): Wir, die Mechaniker von Leib und Seele. Gesammelte Schriften Klaus Reicherts. Aspekte der Medizinphilosophie Bd. 4. Projektverlag, Bochum/Freiburg 2006, ISBN 978-3-89733-156-3.  S. 51ff.

Externé odkazy 
Dielo Charlesa Bonneta 
 Charles Bonnet Syndrome Informational Pamphlet
 Theory of Catastrophism

Iné projekty 

Švajčiarski filozofi
Švajčiarski prírodovedci
Členovia Francúzskej akadémie vied
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Členovia Ruskej akadémie vied
Osobnosti zo Ženevy