joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Horatio Nelson

Horatio Nelson (* 29. september 1758 – † 21. október 1805) bol britský admirál. 

Od roku 1789 bol veliteľom britskej flotily v Stredozemnom mori. Víťazstvom v bitke pri Abú Kíre v roku 1798 získal pre Spojené kráľovstvo námornú prevahu v Stredozemnom mori. 

V roku 1805 potvrdil nadvládu Británie na mori víťazstvom v bitke pri Trafalgare, kde porazil spojené francúzsko-španielske loďstvo a nestratil ani jednu loď. V bitke padol.

Bol milencom lady E. Hamiltonovej.

Bitka v zátoke Abú Kír 
Nelson prenasledoval francúzske námorníctvo do Stredozemného mora. Francúzi totiž chceli podporiť Napoleonovu egyptskú výpravu. Francúzske lode najprv hľadal pri Cypre a Alexandrii. Narazil na ne 1. augusta 1798. 
Nelson zavrhol tradičnú lineárnu taktiku a útok podnikol z oboch strán, čím získal výraznú prevahu na jednom smere. Zaútočil so 14 radovými loďami a Francúzi s 10 fregatami a 3 radovými loďami. Francúzi s útokom nepočítali. Nelson napriek tomu, že sa blížil večer, okamžite vyplával k zálivu. Bitka známa aj ako Bitka o Níl sa začala okolo 17. hodiny. Jeho 5 lodí preniklo za protivníkovu zostavu a 6 lodí sa rozostavilo z vonkajšej strany francúzskej línie. Ďalšie 2 lode preťali líniu Francúzov a 1 loď zostala uviaznutá pri vstupe do zálivu na plytčine. Francúzi kvôli nepriaznivému vetru nemohli nasadiť všetky lode, tie ktoré sa zúčastnili boja museli bojovať proti protivníkom z oboch strán. Z celej francúzskej eskadry sa zachránili len dve radové lode a dve fregaty, ktorým sa pod velením admirála Pierra Villeneuva podarilo ujsť. Angličania stratili len jednu loď. Angličania okrem tejto jednej lode nemali žiadne výrazné straty.

Iné projekty

Externé odkazy 
 The Nelson Society
 Norfolk Nelson Museum
 Original Letters Written by Horatio Nelson 
 An essay on Nelson in The Oxonian Review of Books
 Nelson, history
 Review of A. T. Mahan's biography

Admiráli kráľovského loďstva
Britské vojenské osobnosti
Osobnosti napoleonských vojen
Osobnosti z grófstva Norfolk
Medvedí ostrov

Medvedí ostrov (po nórsky: Bjørnøya) je súčasť Nórska a Svalbardu. Leží v Severnom ľadovom oceáne. Celý ostrov tvorí prírodnú rezerváciu okrem  okolo meteorologickej stanice. Rezervácia siaha až 4 námorné míle (cca ) do mora.

Charakteristika 
Medvedí ostrov leží 120 námorných míľ južne od Svalbardu a má tvar trojuholníka, smerujúceho na juh. Rozloha ostrova je  (dĺžka v severojužnom smere asi  a šírka ). Ostrov leží medzi 74°20´74°31´ severnej šírky a 18°45´19°16´ západnej dĺžky. Južná časť je hornatá s množstvom plochých vrchov s výškou 360 Na východe ostrova je pohorie Miseryfjellet s vrchmi Urd () Vardan (462) a Skuld (454), ďalšími pohoriami sú Antarcticfjellet na juhovýchode, a Fuglefjellet, Hamburgfjellet, a Alfredfjellet na juhozápade. Severná časť je rovinatá. Na ostrove je aj niekoľko piesočnatých pláží či polostrovov, ktoré sú však nevhodné pre plávanie. Priemerná teplota na ostrove je v januári -7,9 °C. a v júli a auguste +4,4 a +4,5 °C. Priemerné ročné zrážky dosahujú . 

Polárna noc trvá od 8. novembra do 3. februára a polárny deň od 2. marca do 11. augusta.

Dejiny 
Ostrov objavila 10. júna 1596 expedícia Willema Barentsa, ktorá ostrov takto pomenovala, pretože tam jej členovia zabili polárneho medveďa.

V minulosti bol ostrov základňou veľrybárskych výprav Rusov a Nórov, ktorí tu v zime prezimovali. Trvalá usadlosť na ostrove nikdy nebola až do roku 1916, kedy sa tu krátko ťažilo uhlie. Ostrov bol zmapovaný švédskymi a nórskymi výskumníkmi.

Obyvateľstvo 
Jedinými obyvateľmi ostrova (okolo 10 ľudí) sú zamestnanci meteorologickej stanice a rádiostanice na severe ostrova v Herwighamne.

Flóra a fauna 
Na ostrove žije malé množstvo polárnych líšok. Polárne medvede sa na ostrove vyskytujú, len keď ich sem prinesú ľadové kryhy. Obidva druhy sú prísne chránené. V mori žijú tulene a mrože. Na ostrove žije aj niekoľko druhov vtákov.

Na ostrove je asi 700 jazier pokrývajúcich 11 % plochy ostrova.

Na ostrove rastie mach a tráva, ale žiadne stromy.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Mapa ostrova
 Geológia ostrova Bjørnøya
 Medvedia rodinka na Bjørnøya. Novinový článok v nórčine

Ostrovy Nórska
Pavol Hrušovský

Pavol Hrušovský (* 9. jún 1952, Veľká Maňa) je slovenský politik, bývalý predseda Národnej rady Slovenskej republiky (20022006, 20112012) a bývalý predseda KDH (20002009). Vo voľbách do NR SR v marci 2012 kandidoval na 2. mieste kandidátky KDH.

Životopis 

V roku 1978 vyštudoval Právnickú fakultu UK v Bratislave. V rokoch 19891992 bol vedúci právneho oddelenia v spotrebnom družstve Jednota SD, Nitra, potom krátko prednosta okresného úradu v Nitre.

Pôsobenie v politike 

V rokoch 19901992 bol poslanec Federálneho zhromaždenia v ústavnoprávnom, zahraničnom a mandátovom a imunitnom výbore, potom v rokoch 19921994 a 19941998 poslanec NR SR. 

Od roku 1998 do roku 2002 bol podpredseda NR SR. Pavol Hrušovský bol zvolený za poslanca NR SR aj vo volebnom období 20022006 (opäť za KDH). Od roku 2002 do februára 2006 bol predsedom NR SR. Bol členom Stálej delegácie NR SR do Zhromaždenia Západoeurópskej únie. V roku 2006 bol opätovne zvolený za poslanca NR SR. Do roku 2009 bol predsedom KDH. Od júla 2010 do októbra 2011 bol podpredsedom NR SR. Po odvolaní Richarda Sulíka z postu predsedu NR SR bol Pavol Hrušovský 13. októbra 2011 znovuzvolený za predsedu. 

Ľudová platforma oznámila 28. júna 2013 Hrušovského kandidatúru do prezidentských volieb 2014. V prvom kole voľby nakoniec získal 63 298 hlasov (3,33 % z odovzdaných hlasov) a zo 14 kandidátov skončil na 6. mieste.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Pavol Hrušovský na stránke KDH
 http://www.upn.gov.sk/regpro/knihy/BA2/28/BA_28_56.jpg

Predsedovia NR SR
Podpredsedovia NR SR
Poslanci NR SR (1992 – 1994)
Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Poslanci NR SR (2002 – 2006)
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Poslanci NR SR (2010 – 2012)
Poslanci NR SR (2012 – 2016)
Slovenskí politici
Politici SDK
Politici KDH
Predsedovia slovenských politických strán
Kandidáti na prezidenta Slovenskej republiky (2014)
Osobnosti z Mane
Brusno

Brusno môže byť

 obec na Slovensku v okrese Banská Bystrica, pozri Brusno (obec) 
 kúpele v tejto obci, pozri Brusno (kúpele) 
 časť obce na Slovensku v okrese Prievidza, pozri Chrenovec-Brusno 
 dedina v Poľsku v Západopomoranskom vojvodstve, časť gminy Połczyn-Zdrój, pozri Brusno (Połczyn-Zdrój)
Rudolf Chmel

Doc. PhDr. Rudolf Chmel, DrSc. (* 11. február 1939, Plzeň, Česko) je slovenský politik, bývalý podpredseda vlády SR pre menšiny. V minulosti pôsobil ako literárny vedec, česko-slovenský veľvyslanec v Maďarsku, minister kultúry a poslanec Národnej rady Slovenskej republiky. Vo voľbách do NR SR v marci 2012 kandidoval na kandidátke MOST-HÍD na 4. mieste.

Prezidentka Zuzana Čaputová v júni 2021 vyznamenala Rudolfa Chmela Radom Ľudovíta Štúra I. triedy za mimoriadne zásluhy o demokraciu a jej rozvoj, ľudské práva a slobody a ich ochranu.

Život 
Rudolf Chmel je ženatý a má štyri deti.

 V roku 1941 sa s rodičmi vrátil na Slovensko z Plzne.
 1956 – maturoval v Poprade.
 1961 – absolvoval štúdium odboru slovenský jazyk a literatura a ruský jazyk a literatura na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
 1961 – súčasnosť – Slovenská akadémia vied Bratislava, vedecký pracovník so zameraním na literárnu činnosť
 1961 – obhajoba dizertačnej práce (CSc.) Literatúry v kontaktoch
 1975 – 1982 bol tajomníkom Zväzu česko-slovenských spisovateľov
 1988 – 1989 – šéfredaktorom časopisu Slovenské pohľady
 1990 – 1992 – veľvyslanec Česko-Slovenska v Maďarsku 
 1993 – získal akademický titul doc.
 1992 – získal akademický titul DrSc. 
 1993 – 2000 – Nadácia Otvorenej spoločnosti Bratislava, prezident nadácie a šéfredaktor spoločensko-politického mesačníka OS, 
 publikačná činnosť v oblasti dejín slovenskej literatúry a slovensko-maďarských literárnych vzťahov, 
 politologické monografie, súbory a štúdie, Karlova univerzita v Prahe
 Filozofická fakulta UK Bratislava, vysokoškolský pedagóg
 1. marec 2006 – riaditeľ Ústavu slavistických a východoevropských studií Filozofickej fakulty Karlovej univerzity v Prahe

Politická činnosť 
 2002 – zvolený za poslanca NR SR za ANO, poslanecký mandát si neuplatnil, pretože sa stal členom vlády,
 16. október 2002 – 24. máj 2005 – minister kultúry SR,
 24. máj 2005 – 5. apríl 2006 – po odstúpení z funkcie ministra si začal uplatňovať svoj poslanecký mandát. Stal sa členom Výboru NR SR pre ľudské práva, národnosti a postavenie žien.
 5. apríl 2006 – júl 2006 – minister kultúry SR
 od 8. júla 2010 do 4. apríla 2012 – podpredseda vlády SR pre menšiny

Dielo 
 Úvod do pamäti. Bratislava : Kalligram, 2019. 592 s.

Referencie

Pozri aj 
 Projekt Fórum

Iné projekty

Externé odkazy 
 Ústav slavistických a východoevropských studií FF UK

Osobnosti z Plzne
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Slovenskí literárni vedci
Slovenskí literárni historici
Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Vyučujúci na Karlovej univerzite
Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Veľvyslanci Česko-Slovenska v Maďarsku
Česko-slovenskí diplomati
Slovenskí politici
Politici ANO
Politici MOST-HÍD
Poslanci NR SR (2002 – 2006)
Podpredsedovia vlády Slovenska
Ministri kultúry Slovenskej republiky
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 1998

Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 1998 sa uskutočnili 25. a 26. septembra 1998 na Slovensku. Voľby sa konali súčasne s referendom o neprivatizácii strategických podnikov.

Volieb sa zúčastnilo 3 389 346 občanov, čo vyjadruje účasť vo výške 84,24 %. Neplatných hlasov bolo 0.89% a z platných hlasov prepadlo 194 264 (5.78 %). Do NR SR sa dostalo šesť politických strán, ktoré prekročili zákonom požadovanú 5%-nú hranicu odovzdaných voličských hlasov: HZDS, SDK (utvorené zlúčením piatich strán – KDH, DÚ, SDSS, DS a SZS), SDĽ, SMK-MKP, SNS a SOP. Po vyše mesačných rokovaniach sa utvorila nová vládna koalícia SDK, SDĽ, SMK a SOP, ktorá získala ústavnú väčšinu, keď obsadila v Národnej rade SR 93 poslaneckých kresiel. Jej predsedom bol Mikuláš Dzurinda.

Predvolebná  kampaň 
Kampaň HZDS viedol majiteľ oceliarní VSŽ Alexander Rezeš. Podporiť HZDS zo zahraničia prišiel pretekár formuly 3 Paul Belmondo, modelka Claudia Schifferová,  herečky Ornella Muti a Claudia Cardinale. Celkový účet sa vyšplhal na sumu 45 miliónov korún (1,49 milióna eur).

SDK angažovala umelcov a zabávačov - Stano Dančiak, Jaro Filip, Rasťo Piško či Ladislav Chudík pochodili veľkú časť Slovenska. Mikuláš Dzurinda v rámci kampane prešiel na bicykli takmer 900 kilometrov. Verejnoprávna Slovenská televízia bola v područí HZDS, naopak súkromné médiá najmä televízia Markíza, rádio Twist a denník SME sa prikláňali na stranu vtedajšej opozície.

Výsledky

Zoznam zvolených poslancov 
Zoznam zvolených poslancov je uvedený v samostatnom článku Zoznam poslancov NR SR (1998 – 2002)

Pozri aj 
 Zoznam politických strán a politických hnutí na Slovensku
 Volebné obdobie 1998 - 2002

Referencie

Externé odkazy 
 oficiálne výsledky volieb na stránke Štatistického úradu SR, zdroj ŠÚ SR

1998
Voľby 1998
1998 na Slovensku
Ján Fuchs

Ján Fuchs (* 8. september 1816, Banská Bystrica  † 7. december 1874, Zvolen) bol slovenský pedagóg a autor učebníc.

Rodina 
 otec: Andrej Fuchs
 matka: Zuzana rod. Bučanová

Život 
Ján Fuchs sa narodil v Banskej Bystrici. Strednú školu (lýceum) s výborným prospechom ukončil v Banskej Štiavnici. Ako učiteľ pôsobil v Radvani a od r. 1861 vo Zvolene, neskôr riaditeľ obecných škôl vo Zvolene. Veľký dôraz kládol na osobnú prípravu učiteľa na vyučovanie. Prípis zvolenského seniorátu vyzdvihuje Fuchsa ako „vzor učiteľov“. Zomrel 7. decembra 1874 vo Zvolene.

Práca 
Zvolenský seniorát v r. 1872 vydal súbor 6 učebníc (v 1 zväzku) pre národné školy pod názvom Prostonárodný evanjelický ŠKOLNÍK. Obsahuje tieto učebnice: Dějepis církve křesťanské, Zemepis, Dějepis Uhorska, Prírodopis, Silozpyt čili fyzika, Katechizmus hospodársky. Silozpyt má tieto časti: Úvod, O telesách a ich vlastnostiach, O vode, O teplote, O svetle, O hlase, O magnetičnosti, O hromovine. Silozpyt má 47 strán a 27 obrázkov. Fuchs učebnicu zostavil ako 56-ročný, keď mal za sebou už 36 rokov učiteľskej praxe. O jej kvalite, žiadanosti a obľúbenosti svedčí aj jej 5 vydaní. Napísal tiež Metodológiu vyučovania (skúsenosti z pedagogickej praxe). Zaoberal sa aj problematikou dievčenských škôl. Navrhol zriadiť dievčenskú školu s dvoma triedami (v každej by trvalo učenie 3 roky).

Napísal aj niekoľko divadelných hier v biblickej češtine, podaných na úrovni konverzačných cvičení: Ibikova smrť, Neduvěrujúci Španielčan. Z nemčiny preložil a zveršoval výber z gréckych bájí: Vybrání historických príhod o Recích.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 
 

Narodenia v 1816
Úmrtia v 1874
Slovenskí pedagógovia
Slovenskí autori náučnej literatúry
Osobnosti z Banskej Bystrice
Karol Henrich Fuchs

Karol Henrich Fuchs (* 5. jún 1851, Bratislava – † 10. január 1916, Bratislava) bol slovenský matematik, fyzik a geodet.

Rodina 
 Otec: Albert Fuchs - profesor 
 Matka: Louise rod. Munyay

Život 

Karol Henrich Fuchs sa narodil v Bratislave. Po absolvovaní gymnázia v Bratislave študoval matematiku, fyziku a astronómiu na viedenskej univerzite, kde sa venoval aj štúdiu klasických jazykov. Hoci od ukončenia štúdií až do svojho skorého odchodu na dôchodok pôsobil ako stredoškolský učiteľ, venoval sa mimoriadne širokej škále vedeckých problémov, obyčajne matematicky veľmi náročných. Zomrel 10. januára 1916 v Bratislave.

Práca 

Najprínosnejšie boli jeho štúdie z oblasti fotogrammetrie, v ktorých sa venoval matematickému vyhodnocovaniu fotogrammetrických záberov, korekcii chýb, zdokonaľovaniu niektorých metód a prístrojov. Vypracoval metódu vyhodnocovania nie celkom presných (planparalelných) fotografických dosiek i prístrojov, čím mimoriadne rozšíril aplikabilitu tejto geodetickej metódy. Svojimi prácami sa aj v medzinárodnom meradle zaradil medzi priekopníkov fotogrammetrie. Jeho fyzikálne a matematické dielo je doposiaľ málo prebádané, i napriek tomu, že uverejnil veľký počet článkov aj v renomovaných vedeckých časopisoch ako Annalen der Physik, Repertorium der Physik, správy viedenskej akadémie vied atď. V jeho pozostalosti sa zachovali rukopisy prác o kvapalných kryštáloch, slapových javoch, o aplikáciách metódy najmenších štvorcov, z oblasti teórie čísel, ale aj filológie, kultúrnej histórie atď. V citlivej aplikácii matematickej teórie na rôzne fyzikálne problémy nachádzame istú analógiu medzi ním a J. M. Pecvalom, ktorý bol jeho učiteľom na viedenskej univerzite.

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike riadok 131 - evanjelický zbor Bratislava; pokrstený ako Carl Heinrich Fuchs
 

Slovenskí fyzici
Slovenskí matematici
Osobnosti z Bratislavy
Slovenskí geodeti
Stupeň ohrozenia

Stupeň ohrozenia hovorí o šanci na prežitie jednotlivých živočíšnych druhov. Pri zaraďovaní do jednotlivých kategórií sa berie do úvahy množstvo faktorov, nielen počet prežívajúcich kusov, ale aj prírastok či úbytok v populácii počas určitého obdobia, známe hrozby, možnosti chovu v zajatí a iné. V prvej skupine sú zaradené živočíchy, ktoré sú bezprostredne ohrozené vyhubením vo voľnej prírode. V súčasnosti je v tejto skupine 800 druhov živočíchov a rastlín. Druhú skupinu tvoria druhy, ktoré by mohli byť ohrozené vyhubením, keby sa obchod s nimi nereguloval. A do tretej skupiny jednotlivé štáty zahrňujú druhy ohrozené na svojom území.

Zdroj 
 Status kategórií ohrozenosti podľa IUCN (IUCN 2.3), SAŽP

Ochrana prírody
Accenture

Accenture je globálna spoločnosť poskytujúca odborné služby v oblasti manažérskeho poradenstva, systémovej integrácie a outsourcingu. V účtovnom roku 2005 (1. september – 31. august) dosiahla celosvetový obrat vo výške asi 15,5 miliárd dolárov. 

Accenture zamestnáva 421.012 zamestnancov vo viac ako 110 pobočkách v 48 krajinách.

História 
Accenture vznikla ako konzultačná divízia spoločnosti Arthur Andersen. V roku 1989 sa táto divízia oddelila a začala používať meno Andersen Consulting. Obidve spoločnosti – Arthur Andersen a Andersen Consulting - pozostávali zo skupín miestne vlastnených nezávislých partnerstiev a iných jednotiek na celom svete. Každá z nich bola v zmluvnom vzťahu s Andersen Worldwide Société Coopérative (AWSC) švajčiarskou administratívnou jednotkou.

V auguste 2000, rozhodnutím Medzinárodnej obchodnej komory boli prerušené všetky zmluvné zväzky Andersen Consulting s AWSC a Arthur Andersen. Toto prerušenie zmluvných vzťahov zabránilo poškvrneniu firmy Accenture z neskorších účtovných škandálov spoločnosti Arthur Andersen (najznámejší z nich bol spojený s firmou Enron).

Súčasné meno Accenture si Andersen Consulting osvojil 1. januára 2001. Accenture sa stala 19. júla 2001 voľne obchodovateľnou spoločnosťou na New York Stock Exchange.

Externé odkazy 
 accenture.sk - Oficiálna slovenská stránka Accenture.
 accenture.com - Oficiálna stránka Accenture.

Podniky
Ladislav Gomolčák

RNDr. Ladislav Gomolčák (* 9. jún 1932, Košice – † 14. júl 1976, Bratislava) bol slovenský fyzik.

Život
Ladislav Gomolčák sa narodil v Košiciach. Fyziku vyštudoval na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave (1956). Po skončení začal pracovať vo Výskumnom ústave zváračskom v Bratislave, ale zakrátko prešiel do Ústavu jadrových výskumov ČSAV v Prahe. Po štyroch rokoch strávených v Čechách sa L. Gomolčák vrátil do Bratislavy na Katedru fyziky PFUK. Po jej rozdelení v roku 1961 sa stal členom Katedry jadrovej fyziky, odkiaľ prešiel v roku 1969 na Katedru teoretickej fyziky. Tu pracoval až do svojej predčasnej smrti. Zomrel 14. júla 1976 v Bratislave.

Práca
Ladislav Gomolčák bol mimoriadne erudovaným fyzikom so širokým okruhom záujmov – od jadrovej a teoretickej fyziky až po elementárne častice, gravitáciu a astrofyziku. Bol jedným z prvých, čo venovali veľa času a námahy tvorbe a zabezpečovaniu fyzikálnej literatúry na Slovensku. Počas pražského pôsobenia napísal spolu s I. Úlehlom a Z. Pluhařom úspešnú monografiu Optické modely atómového jadra, ktorá neskôr vyšla aj v anglickom preklade. Bol tiež spoluautorom prvej slovenskej (v tom čase prvej československej) učebnice kvantovej mechaniky (spolu s J. Pišútom). Napísal viacero skrípt a preložil niekoľko kníh a príručiek. Jeho láska ku knihám bola príslovečná. Zbieral publikácie širokého zamerania v čase, keď nebolo ľahké a často ani lacné získať odbornú literatúru zo Západu. L. Gomolčák mal asi najlepšiu súkromnú fyzikálnu knižnicu v Bratislave, ktorá po jeho smrti obohatila knižnicu PFUK. Tým, čo v šesťdesiatych rokoch študovali na PFUK fyziku alebo učiteľstvo fyziky nadlho utkveli v pamäti hlavne Gomolčákove prednášky z kvantovej mechaniky. Prednášal však aj teóriu jadra, konal výberové prednášky zo štatistickej fyziky, astrofyziky, všeobecnej teórie relativity a z teórie potenciálového rozptylu. Hoci dr. Ladislav Gomolčák pôsobil na Prírodovedeckej fakulte iba 15 rokov, podstatným spôsobom sa podieľal na výchove niekoľkých generácií fyzikov a učiteľov fyziky.

Externé odkazy
 

Slovenskí fyzici
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Košíc
Ľudoopice

Ľudoopice (iné názvy: ľudoopy, ľudoopi; mimo taxonómie aj: antropoidi, antropoidy, antropoidné opice, antropomorfné opice  - historicky tomu zodpovedali vedecké názvy Anthropoides a Anthropomorphae ) označuje:
všeobecne človeku najbližšie (najpodobnejšie) druhy opíc, prípadne vrátane človeka
v presnej biologickej klasifikácii:
a) v širšom zmysle: nadčeľaď Hominoidea [čiže najmä gibon, orangutan, šimpanz, gorila, dryopitek, človek]; alternatívne názvy ľudoopice a ľudia, hominoidovce; v staršej klasifikácii sa delili na veľké ľudoopice (=orangutanovité, Pongidae, pozri b1), malé ľudoopice (=gibonovité, Hylobatidae) a hominidov (Hominidae)
b) v užšom zmysle:
b1) v starej klasifikácii: čeľaď Pongidae [čiže najmä orangutan, šimpanz, gorila, dryopitek, prokonzul]; alternatívne názvy orangutanovité, veľké ľudoopice, ľudoopovité
b2) v nových klasifikáciách: čeľaď Hominidae [čiže najmä šimpanz, gorila, dryopitek, človek + spravidla aj orangutan] ; alternatívne názvy: hominidi, ľudoopice a ľudia, veľké ľudoopice, ľudoopovité
c) v najužšom zmysle (zriedkavo): v jednej z klasifikácií (Členenie 8 v článku hominoidovce) podčeľaď Ponginae [čiže najmä šimpanz, gorila, orangutan]; alternatívne názvy orangutanorodé

O rôznych klasifikáciách pozri hominoidovce

Referencie

Úzkonosovce
Župa (Česko-Slovensko)

Po vzniku Česko-Slovenska 28. októbra 1918 zostalo uhorské župné usporiadanie na Slovensku zachované, aj keď samotné župné úrady existovali so značne zmenenými právomocami.


Provizórium (1918 – 1922) 
Po vzniku Česko-Slovenska župy na území Slovenska a Podkarpatskej Rusi zostali v nezmenenom tvare a z veľkej časti s nezmenenými hranicami. Výnimku tvorili časti žúp na južnom Slovensku – Rábska, Ostrihomská a Komárňanská – ktoré boli zlúčené do Komárňanskej župy, pretože z veľkej časti ležali v Maďarsku a Užská župa na východe Slovenska, ktorej slovenská časť bola roku 1919, po vytýčení hranice medzi Slovenskom a Podkarpatskou Rusou, spojená so Zemplínskou župou (zvyšok Užskej župy sa stal súčasťou Podkarpatskej Rusi). V súvislosti s hraničným sporom s Poľskom došlo roku 1920 aj k menším úpravám hraníc Oravy (väčšina okresu Trstená pripadla Poľsku) a Spiša (západná časť okresu Spišská Stará Ves).

Župné usporiadanie však bolo v novovzniknutom Česko-Slovensku len dočasným riešením. Župy mali značne potlačené samosprávne funkcie a všetka moc bola sústredená do rúk vládou menovaného župana.

Na Slovensku v tomto období existovalo týchto 16 žúp:
Bratislavská
Nitrianska
Trenčianska
Komárňanská
Tekovská
Turčianska
Oravská
Liptovská
Zvolenská
Hontianska
Novohradská
Gemersko-malohontská
Spišská
Abovsko-turnianska
Šarišská
Zemplínska

Župy podliehali Ministerstvu vnútra ČSR v Prahe. Župan, ako štátny úradník, mal právo rozpustiť obecné orgány a vymenovať nové. Do roku 1923 vykonávali správu na Slovensku aj (slúžnovské) okresy a mestá. Na Slovensku bolo 94 okresov a 4 municipálne (samosprávne) mestá (Banská Štiavnica, Bratislava, Komárno a Košice) a 30 miest so zriadeným magistrátom. Na čele okresu stál slúžny. Municipálne mestá nepatrili pod správu župy, ale tvorili samosprávne jednotky.

Veľžupy (1923 – 1928) 
Rozdelenie územia Slovenska bolo 1. januára 1923 podľa zákona 126/1920 Sb. opäť zreorganizované, pôvodné župy zanikli a vzniklo šesť nových žúp, neoficiálne nazývaných veľžupy (v zátvorke uvedené oficiálne čísla žúp sú preto také „vysoké“, lebo pôvodne boli veľžupy naplánované pre celé územie Česko-Slovenska, ale nakoniec ich v Česku nezaviedli): 
Bratislavská (Župa XV)
Nitrianska (Župa XVI)
Považská (Župa XVII)
Zvolenská (Župa XVIII)
Podtatranská (Župa XIX)
Košická župa (Župa XX)

Po roku 1923 došlo k poštátneniu samosprávy, župy boli rozdelené na 79 (neskôr 77) okresov. Volená samospráva ostala len v Bratislave a Košiciach, právo veta však mal vládou menovaný notár. Vznikla okresná správa, volené funkcie ako mešťanosta, vrchný notár či sudca prestali existovať. Okresy však mali vlastné rozpočty, zložené z príspevkov od žúp a daní vybratých od občanov. Voči obciam mali okresy hospodársku, pomocnú a poradnú pôsobnosť.

Župné usporiadanie Slovenska bolo definitívne zrušené 1. júla 1928, kedy vstúpilo do platnosti tzv. krajinské zriadenie Česko-Slovenska.

Pozri aj 
 historické župy na Slovensku
 župa
 župa (Uhorsko po roku 1849)
 župa (Slovenská republika 1939 – 1945)

Externé odkazy 
Zákon 126/1920 Sb.

 
Administratívne členenie Slovenska
Administratívne členenie Česko-Slovenska
Dejiny Slovenska
Župa (Slovenská republika 1939 – 1945)

Župa je označenie administratívnej jednotky (okrem iného) počas prvej Slovenskej republiky od roku 1940 do 1945.

Po vyhlásení samostatného Slovenska 14. marca 1939 došlo s účinnosťou k 1. januáru 1940 k reorganizácii štátnej správy a rozdeleniu Slovenska na 6 žúp. Zriadené boli zákonom č. 190/1939 Sl. z. (Slovenského zákonníka) o verejnej správe vnútornej. 

 Bratislavská (sídlo v Bratislave)
 Trenčianska (sídlo v Trenčíne)
 Nitrianska (sídlo v Nitre)
 Pohronská (sídlo v Banskej Bystrici)
 Tatranská (sídlo v Ružomberku)
 Šarišsko-zemplínska (sídlo v Prešove)

Tieto župy sa ďalej delili na 59 (neskôr 61) okresov. Na čele okresu stál okresný náčelník. Župy mali podobné hranice ako tzv. veľžupy z obdobia rokov 1923-1928, no štruktúra a právomoci župných orgánov zodpovedali novým totalitným pomerom, keďže Slovensko v tom čase bolo totalitným štátom s vládou jednej strany - HSĽS. Na čele župy stál vládou menovaný župan. Samosprávne funkcie župy vykonával Župný výbor.

Nariadením Predsedníctva SNR o určovaní obvodov a sídel niektorých okresov zo 6. marca 1945 č. 9 Zb. SNR boli obnovené okresy podľa predvojnového stavu a nariadeniami SNR č. 26 a 96 z roku 1945 boli župy zrušené a všetka štátna moc prešla na národné výbory. Zároveň bolo v roku 1945 v Česko-Slovensku formálne obnovené krajinské zriadenie spred konca roka 1938, ale jeho organizačné zložky už obnovené neboli.

Pozri aj 
 Župa

Administratívne členenie Slovenskej republiky 1939 – 1945
Berlínsky medzinárodný filmový festival

Berlínsky medzinárodný filmový festival (tiež známy pod pojmom Berlinale) je jeden z najvýznamnejších svetových filmových festivalov. Od roku 1951 sa každoročne koná v Berlíne.

66. ročník Berlinale sa konal od 11. do 21. februára 2016. Hlavnú cenu (Zlatého medveďa) si odniesol taliansky režisér Gianfranco Rosi za svoj dokumentárny film Oheň na mori (Fire at Sea).

67. ročník sa konal od 9. do 19. februára 2017.

Prehľad 
Udeľované ceny a kategórie:
 Zlatý medveď,
 Strieborný medveď, Veľká cena poroty,
 Strieborný medveď za réžiu,
 Strieborný medveď pre najlepšiu herečku,
 Strieborný medveď pre najlepšieho herca,
 Strieborný medveď za osobitný umelecký prínos,
 Strieborný medveď pre najlepšiu filmovú hudbu,
 Cena Modrý anjel pre najlepší európsky film,
 Cena Alfreda Bauera,
 Zlatý medveď pre najlepší krátky film,
 Strieborný medveď pre najlepší krátky film,
 Cirkevná cena ekumenickej poroty,
 Cena FIPRESCI medzinárodného zväzu kritikov,
 Mierová filmová cena,
 Cena Teddy gayov a lesbičiek,
 Cena organizácie Amnesty International.

Externé odkazy 
 Medzinárodný filmový festival Berlín
 Berlinale Talent Campus
 http://www.kinderfilmfest.net/

Medzinárodné filmové festivaly
Filmové festivaly v Nemecku
Kultúra v Berlíne
2010: Druhá vesmírna odysea

2010 je román Arthura C. Clarka a zároveň film režiséra Petera Hyamsa, známeho aj ako 2010: Druhá vesmírna odysea (2010: Odyssey Two, 2010: The Year We Make Contact).

Je nasledovníkom filmu a románu 2001: Vesmírna odysea. Medzi filmami existujú určité faktické nezrovnalosti.

Zápletka 

Pokračovanie filmu 2001: Vesmírna odysea. Posádka Američanov a Rusov na ruskej lodi sa vydáva zistiť k čiernemu monolitu pri Jupiteri, čo sa stalo s posádkou Discovery. Členom posádky je aj výrobca počítača HAL 9000, ktorý má zistiť, či HAL zlyhal, a prečo. Na pozadí je motív silnejúceho napätia studenej vojny, ktorý sa prehĺbi do otvoreného konfliktu. Posolstvom filmu je zachovanie mieru.

Externé odkazy 
 
 

Filmy z 1984
Filmy podľa názvu
Sci-fi filmy USA
Sfilmované knihy
Geneticky modifikovaný organizmus

Geneticky modifikovaný organizmus (GMO) je organizmus, ktorého genetický materiál bol úmyselne zmenený.

Zásahy do genetického materiálu organizmov môžeme rozdeliť:
 náhodné; odrody získané pôsobením mutagénov – napríklad odrody pšenice získané ožarovaním ich semien,
 cielené; získané tak, že do rastliny vnesieme alebo v nej cielene deaktivujeme nejaké konkrétne gény.

Cielene modifikované boli napr. rastliny, do ktorých bol za pomoci baktérie Agrobacterium tumefaciens vnesený gén pre odolnosť proti herbicídom alebo gén pre produkciu insekticídov (pozri napr. bt-kukurica).

Geneticky modifikovaný organizmus, do ktorého bol metódami genetického inžinierstva prenesený gén z iného druhu, sa nazýva transgénny organizmus.

Metódy genetických modifikácií

Rastliny 
Pre prípravu transgénnych rastlín sa používajú dve základné metódy – transformácia pomocou agrobaktérie a balistické “nastrelenie“ DNA do bunkového jadra. Existuje ešte metóda priameho prenosu DNA do protoplastov, prvé dve metódy sú však väčšinou jednoduchšie a účinnejšie, preto sa priamy prenos používa len v špeciálnych prípadoch (napríklad známa kukurica BT11 od firmy Syngenta). 

Pri transformácii pomocou baktérie Agrobacterium tumefaciens sa využíva prirodzená schopnosť tejto patogénnej baktérie prenášať určité gény z takzvaného Ti-plazmidu do genómu rastliny. V priebehu prirodzenej infekcie tieto gény prinútia rastlinu vytvoriť nádor a syntetizovať špeciálne aminokyseliny, ktorými sa potom baktérie živia. Takto napadnuté rastliny sú tak prirodzenými transgénnymi rastlinami.

Základné objavy v tejto oblasti boli uskutočnené koncom 60. a začiatkom 70. rokov a prispeli k nim najmä Jeff Schell a Marc Van Montagu (Univerzita v Ghente), Mary-Dell Chilton (Washingtonova Univerzita, St. Louis), a Ernie Jaworski (Monsanto, St. Louis). V prvej polovici 80. rokov sa potom podarilo vďaka rozvoju molekulárnej biológie upraviť prirodzené Ti-plazmidy tak, že namiesto génov vyvolávajúcich rastlinné choroby mohli byť vložené gény dávajúce rastlinám poľnohospodársky užitočné vlastnosti. Prvou transgénnou rastlinou bol v roku 1983 tabak s rezistenciou na kanamycín a už v roku 1987 boli skupinou Rogera Beachyho (Washingtonova Univerzita, St. Louis) úspešne vykonané poľné pokusy prvej poľnohospodárskej plodiny – rajčiakov odolných proti vírusu TMV (vírus tabakovej mozaiky). Obmedzením tejto metódy je, že Agrobacterium infikuje prevažne dvojklíčnolisté rastliny.

Vypracovanie protokolov pre transformáciu jednoklíčnolistých rastlín (ako sú napríklad obilniny) bolo až do nedávnej doby veľmi náročné.

Externé odkazy 
 AGBIOS databáza GM rastlín povolených pre komerčné pestovanie 
 Andrej Bažant: GMO, naše průmyslová budoucnost, Literární noviny, 2007/35 
 Nedej se! na tému GMO, Česká televize

Literatúra 
 Miroslav Šuta: Biotechnologie, životní prostředí a udržitelný rozvoj, Společnost pro trvale udržitelný život, Praha, 2007, ISBN 978-80-902635-1-2 
 ENGDAHL, William, F.: Seeds of Destruction: The Hidden Agenda of Genetic Manipulation, vydalo Global Research, 2007, ISBN 978-0-9737147-2-2

Iné projekty 

Genetika
Biológia
Móda

Móda alebo zriedkavo fashion [fešn] je aktuálny trend (neustále meniaci sa), uprednostňovaný skôr z ľahkomyseľných ako z praktických, logických alebo intelektuálnych dôvodov.

Oblasti zasiahnuté módou 
Móda je sociálno-psychologický fenomén ktorý vplýva na rôzne ľudské aktivity a myslenie a pobláznuje ludí 

Azda najvýraznejšie sa móda aplikuje na oblečenie a iné aspekty ľudského výzoru, ale tiež zasahuje do hudby, umenia, politiky, filozofie, dokonca aj do matematiky (výberom programovacích techník) a tiež do ekonomických oblastí, ako tých, ktoré sa zaoberajú ekonomickým konaním na základe emócií.

Móda balancuje na rozhraní estetiky a inovácie, ovplyvnená detailami a nákladmi.

Módne domy 
V 20. storočí vznikali módne domy, ktoré navrhovali a propagovali nové módne trendy. Najmä vo Francúzsku a Taliansku.

 Chanel
 Versace
 Gucci
 Prada
 Armani
 Dolce & Gabbana
 Hermès
 Dior

Referencie

Iné projekty
Kraj (1949 – 1960)

Kraj bola najväčšia územnosprávna jednotka v Česko-Slovensku v rokoch 1949 až 1960. Bola predchodcom kraja z roku 1960 – pozri kraj (1960 – 1990).

19 krajov (z toho 13 v Česku a 6 na Slovensku) bolo v Česko-Slovensku zriadených podľa Ústavy 9. mája, ústavného zákona č. 150/1948 Zb. a zákona č. 280/1948 Zb. (posledný z 21. decembra 1948). K 24.12.1948 boli v Česko-Slovensku zriadené kraje, k 1.1.1949 začali svoju činnosť krajské národné výbory v krajských mestách. Kraje sa delili na okresy. Zákonom SNR č. 14/1949 o územnej reorganizácii okresov na Slovensku z 28.1.1949 sa na Slovensku zriadilo 79 okresov. 

Ná území Česka boli zriadené tieto kraje:
 Brniansky
 Českobudejovický
 Gottwaldovský
 Hradecký
 Jihlavský
 Karlovarský
 Liberecký
 Ostravský
 Olomoucký
 Pardubický
 Plzeňský
 Pražský
 Ústecký

Na Slovensku boli zriadené tieto kraje:
 Bratislavský
 Banskobystrický
 Košický
 Nitriansky
 Prešovský
 Žilinský

Na čele krajov stáli Krajské národné výbory. Zákonom sa súčasne zrušilo krajinské zriadenie. Došlo aj k čiastočnej decentralizácii, keď časť agendy Zboru povereníkov (kvázi-vláda Slovenska) bola odovzdaná Krajským národným výborom. Kraje sa ďalej delili na okresy, ktoré spravovali Okresné národné výbory. 

Rozdelenie Česko-Slovenska na 19 krajov zaniklo schválením zákona č. 36/1960 Zb. z 9. apríla 1960 o územnom členení štátu, ktorým sa s účinnosťou od 1.7. 1960 prijalo nové administratívne členenie Česko-Slovenska, ktorým sa zmenili hranice aj počet krajov na 10 (z toho 3 na Slovensku) a okresov.

Externé odkazy 
Zákon o krajskom zriadení z roku 1948

Dejiny Slovenska
Dejiny Česko-Slovenska
 
 Kraj (1949 – 1960)
Lorenzo Lotto

Lorenzo Lotto (* asi 1480, Benátky – † 1556/1557, Loreto) bol taliansky renesančný maliar.

Dielo 
 Narodenie Ježiša - (The Nativity), 1523, olej na dreve, Národná galéria umenia, Washington, DC, USA.

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.artmuseum.cz
 Lorenzo Lotto 
 Omaggio a Lorenzo Lotto. I dipinti dell'Ermitage alle Gallerie dell'Accademia
Lotto's paintings in various museums of the world
Lorenzo Lotto: rediscovered master of the Renaissance
Painters of reality: the legacy of Leonardo and Caravaggio in Lombardy

Narodenia v 15. storočí
Úmrtia v 16. storočí
Renesanční maliari
Talianski maliari
Osobnosti z Benátok
Francisco Zurbarán

Francisco Zurbarán (* 7. november 1598, Fuente de Cantos, Španielsko – † 27. august 1664, Madrid, Španielsko) bol španielsky maliar.

Dielo 
 Nepoškvrnené počatie – 1660
 Sv. Bonaventura na smrteľnej posteli – 1629 
 Sv. Agáta – 16301633 
 Zátišie – 1633 
 Herkules bojujúci s levom – 1634 
 Sv. Lukáš pred ukrižovaným Kristom – 16351640 
 Fra Gonzalo de Illescas – 1639 
 Sv. František'' – 1645

Galéria

Iné projekty 

Španielski maliari
Osobnosti na španielskych poštových známkach
Topobo

Topobo je 3D robotická hračka vytvorená v laboratoriách MIT Massauschusets.
Jej podstatou je kompletizácia pohyblivých a nepohyblivých dielov, ktoré sú schopné simulovať predvedený pohyb !(tzv. kinetická pamäť). Prvý raz bola hračka predvedená na výstave Ars Electronica v septembri 2004 v Linzi.

Externé odkazy
Videá

Robotické hračky
Roboty MIT
Adam Trajan

Adam Trajan Benešovský (z Benešova) (* 1586, Benešov – † 1650, Drahovce) bol český exulant.

Narodil sa v Benešove pri Prahe. Študoval na Karlovej univerzite a v roku 1609 dosiahol hodnosť bakalára. Po skončení štúdií pôsobil vo Vimperku ako evanjelický pastor. V roku 1621, rok po bitke na Bielej hore, odišiel do exilu do Uhorska, kde konvertoval na katolícku vieru a pôsobil ako farár v obci Drahovce.

Je autorom mnohých básní, no najznámejšou sa stala latinská oslavná báseň Saluberrimae Pistinienses Thermae (Uzdravujúce piešťanské kúpele), ktorá vyšla tlačou v Trenčíne roku 1642.

Biografia 

Bol protestanským kňazom. Otec Ján pochádzal z Trutnova, bol dvakrát ženatý a mal jednu dcéru. Študoval teológiu na univerzite v Prahe. V roku 1609 dosiahol hodnosť bakalára. Pôsobil ako kňaz vo Vimperku a roku 1621 odchádza do exilu, zdržoval sa v Scheliningere, Šoproni a v Žiline a pred rokom 1640 bol správcom farnosti protestantských farníkov v Drahovciach, potom pravdepodobne v Trenčíne. Písal na rôzne témy ako sú spisy lekárske, náboženské, historické, autobiografické a príležitostnú oslavnú poéziu. Po latinsky napísal elegickým distichom oslavnú báseň na liečivé (uzdravujúce) piešťanské pramene Saluberrimae Pistinienses Thermae (Trenčín, 1642). Prvýkrát na jej význam upozornil Matej Bel v Notitia Hungariae… (1742). Báseň má okrem umeleckej aj historickú a dokumentárnu hodnotu. Obsahuje množstvo údajov o prírode, osídlení Piešťan i okolia a tunajších kúpeľoch. Dosiaľ nie je známe, aké bolo jeho pastoračné pôsobenie v Drahovciach, nie je tu známa protestantská komunita. Možné je i to, že to boli spoluexulanti z Čiech. Nevieme ani, kde a kedy skonal s určitosťou.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Plné texty diel A. Trajana

Narodenia v 1586
Úmrtia v 1650
Českí evanjelickí kňazi
Českí rímskokatolícki kňazi
Juraj (prvé meno)

Juraj je mužské krstné meno. Je staroslovanského pôvodu (rus. юркий (jurkij) znamená „vrtký, obratný“). Grécky význam mena Georgius znamená „roľník“.

Meniny 
 Slovensko – 24. apríl

Iné jazyky 
 George (angličtina)
 Jiří, Juraj (čeština)
 Georgo (esperanto)
 György (maďarčina)
 Georg (nemčina)
 Georgij (ruština)
 Jerzy (poľština)

Zoznam významných osobností s menom Juraj 
 Svätý Juraj – vojak
 Juraj Jánošík – slovenský zbojník, národná legenda
 Juraj Herz – filmový režisér
 Juraj Jakubisko – slovenský filmový režisér
 Juraj Kucka – slovenský futbalový reprezentant
 Juraj Kukura – slovenský herec
 Juraj Halenár – slovenský futbalový hráč
 Juraj Čobej – bývalý slovenský futbalový brankár
 Juraj Piroska – slovenský futbalový útočník
 Jerzy Dudek – poľský futbalista
 Juraj Buček – bývalý slovenský futbalista
 Jorge Andrade – portugalský futbalista
 Juraj Hnilica - slovenský spevák

Referencie 

Krstné mená
Mužské mená
Víťaz (okres Prešov)

Víťaz je obec na Slovensku ležiaca v Prešovskom kraji.

Víťaz leží v juhozápadnom okraji Šarišskej vrchoviny, v hornej časti údolia prítoku Hornádu, v nadmorskej výške 470 m n. m.

Pamiatky 
Kostol sv. Ondreja apoštola v obci Víťaz

Vo Víťaze sa nachádza kostol, je považovaný za barokovo-klasicistický z konca 18. stor. Najstaršia zmienka o chráme pochádza z registru pápežského desiatku z 30. rokov 14. stor. Keďže obec bola založená v období pred rokom 1245, kostol mohol vzniknúť len v rozmedzí daných rokov. Podľa typu architektúry to bolo najskôr začiatkom 14. stor. Vybudovaný bol ako pomerne veľký kostol v ranogotickom slohu. Pozostával z pozdĺžnej lode (pokrytej freskami) a polygonálneho presbytéria, čo sa nepodobalo jednoduchým kostolom okolitých obcí v tom období a svedčí to o bohatstve a význame Víťaza, keďže si dovolili postaviť kostol s náročnejšími parametrami. Chrám je písomne doložený ešte v 16. stor. a opäť sa spomína v rokoch 1776 – 78. Koncom 18. stor. bol však kostol barokovo upravený a nie nanovo postavený. Zo stredoveku sa zachovala takmer celá stavba okrem veže a južnej predsiene, ktoré sa pristavali v 18. stor. Existovala aj sakristia a zostal po nej zamurovaný vstup zo svätyne, ktorý mohol byť tvorený gotickým portálom. Zachovala sa tiež renesančná pamiatka: kamenný epitaf miestneho šľachtica Jána Berthóthyho z r. 1643.

Symboly obce 
Zástava obce Víťaz vychádza z farieb obecného erbu a tvoria ju štyri zvislé pruhy – modrý, biely, červený a modrý. V spodnej časti sú dva výstrihy v podobe rovnostranných trojuholníkov.

Pečať obce tvorí odtlačok sochy sv. Jozefa – robotníka, ktorá je umiestnená v rímskokatolíckom kostole vo Víťaze s kruhopisom "OBEC VÍŤAZ". Pečať schválilo obecné zastupiteľstvo dňa 25. 06.1993

Erb obce tvorí v modrom poli štítu na červenej pôde kráčajúci späť hľadiaci biely/strieborný/ lev, opierajúci sa prednými labami o žltý/zlatý/ lemeš pluhu.

Vyfarbenie erbu bolo zvolené tak, aby zodpovedalo základnému heraldickému pravidlu pre používanie farieb a kovov, ako aj požiadavkám na jasnosť a zrozumiteľnosť erbového znamenia.

V návrhu je použitý španielsky štít, v obecnej a mestskej heraldike najbežnejší.

Osobnosti

Významné osobnosti 
 farár: Marek Hnat
 Peter Ondria – imitátor džezového speváka a trubkára Louisa Armstronga
 Miroslav Baloga – husľový virtuóz
 Stanislav Salanci – husľový virtuóz
 MUDr.Biroš Štefan – reumatológ
 Dr.h.c. prof. MUDr. Andrej Jenča, CSc., MPH - stomatológia a maxilofaciálna chirurgia

Médiá (foto, audio, dokumenty)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 http://vitaz.rimkat.sk

 
Obce okresu Prešov
Katalýza

Katalýza (z gréckeho katálysis = rozpustenie) je spôsobenie, urýchlenie alebo spomalenie chemickej reakcie katalyzátorom.
Rozlišujeme:
homogénnu katalýzu pri ktorej sú reaktanty a katalyzátor v rovnakej fáze napr. pridaním kyseliny do kvapalnej reakčnej zmesi 
heterogénnu katalyzu pri ktorej je katalyzátor v inej fáze napr. vznik amoniaku syntézou dusíka a vodíka s použitím železa ako katalyzátora.

Chemický dej
Hieronym (učiteľ cirkvi)

Svätý Hieronym alebo Hieroným, pôvodne Sophronius Eusebius Hieronymus (cca 347, Stridon, Slovinsko / Chorvátsko – 30. september 420, pri Betleheme) bol kresťanský teológ, spisovateľ a latinský cirkevný otec. Autor veľmi významnej Vulgáty, prekladu Biblie, ktorý sa dodnes považuje za platný v rímskokatolíckej cirkvi. Spolu s Augustínom, Ambrózom a Gregorom Veľkým sa radí medzi najväčších západných (latinských) cirkevných otcov. Cirkevný sviatok má na Slovensku 30. septembra.

Mená 
V slovenčine a češtine sa používa dnes meno Jarolím (30. september), ktoré je odvodené z Hieronymus.

V češtine sa volá Jeroným, v angličtine Jerome, vo francúzštine Jérôme, v holandčine Jeronym/Jeroen, v španielčine Jerónimo, v taliančine Geronimo / Girolamo [vyslov: Dž..], v nemčine a v starovekom Ríme Hieronymus.

Život a dielo 
Hieronym je považovaný za svätého, hoci zaň nikdy nebol vyhlásený, ani sa nezačal proces jeho kanonizácie, čo bolo spôsobené jeho cholerickou a polemickou povahou.

Študoval v Ríme, potom pôsobil v Trevíre (Trier v Nemecku), neskôr sa v Aquilei (pri Benátkach) roku 370 pripojil k Zboru blažených (skupina asketických mníchov). Vo veku 26 rokov uskutočnil viaceré cesty na Východ, kde vyhľadával rôzne mníšske spoločenstvá. Pre svoju hádavú povahu však odvšadiaľ zase odišiel. Potom – už vysvätený za kňaza – sa vrátil do Ríma, kde sa stal tajomníkom pápeža a kde ho roku 384 takmer zvolili za nového pápeža.

V roku 385 sa usadil v Betleheme, kde potom založil tri ženské a jeden mužský kláštor. V tomto čase napísal aj svoje slávne diela – zachovalo sa 117 Hieronymových listov, z toho 19 určených jeho súčasníkovi sv. Augustínovi. 

Najdôležitejšie dielo je úplný preklad Biblie z gréčtiny a hebrejčiny do latinčiny, ktorý bol v západnej cirkvi prijatý a rozširovaný pod názvom Vulgáta (tridentský koncil ju vyhlásil za oficiálny preklad). Práca na ňom sa konala z iniciatívy pápeža a trvala veľmi dlho.

Jeho spis O vynikajúcich mužoch je zas prvým prehľadom dejín kresťanskej literatúry.

Literatúra 
 "Dňa 15. júna : Svätý Hieronym." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 315-320. ISBN 80-7165-381-0
 "Hieronym, prepodobný : 15. jún." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 261-263. ISBN 80-967341-1-3

Iné projekty 
 

Svätci
Spisovatelia starovekého Ríma
Učitelia cirkvi
Cirkevní otcovia
Eduard Kojnok

Eduard Kojnok (* 14. august 1933, Veľká Suchá – † 27. október 2011, Rožňava) bol slovenský rímskokatolícky duchovný, emeritný biskup rožňavskej diecézy.

Životopis 
Eduard Kojnok sa narodil 14. augusta 1933 vo Veľkej Suchej, dnes súčasť obce Hrnčiarska Ves. V roku 1952 v Lučenci zmaturoval a následne začal študovať na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Za kňaza bol vysvätený v Bratislave 10. júna 1956. V rokoch 1956 až 1958 absolvoval základnú vojenskú službu. Od roku 1956 do roku 1964 pôsobil ako kaplán vo viacerých obciach: Breznička, Smolník, Veľká nad Ipľom a Hodejov. Od roku 1964 bol farárom v Smolníku. V roku 1967 bol menovaný za špirituála kňazského seminára sv. Cyrila a Metoda v Bratislave. V rokoch 1968 – 1977 pôsobil opäť ako kaplán vo farnostiach Hnúšťa, Lučenec a Jaklovce. V rokoch 1977 - 1982 bol správcom farnosti Dolná Strehová a od roku 1982 farnosti Gemerská Poloma. 

14. februára 1990 ho pápež Ján Pavol II. menoval za rožňavského biskupa. Bol prvým rožňavským biskupom od roku 1945, keď zomrel Michal Bubnič, keďže biskup Róbert Pobožný spravoval diecézu len ako apoštolský administrátor. Vysviacku prijal v Rožňave z rúk kardinála Jozefa Tomka 18. marca 1990. Spolusvätiteľmi bol trnavský arcibiskup Ján Sokol a  nitriansky biskup Ján Chryzostom Korec.

Dňa 27. decembra 2008 pápež Benedikt XVI. prijal rezignáciu biskupa Eduarda Kojnoka z dôvodu veku podľa kán. 401 - § 1. CIC.

Zomrel vo veku 78 rokov v skorých ranných hodinách dňa 27. októbra 2011. Pochovaný bol vo svojom rodisku v Hrnčiarskej Vsi.

Dielo

Referencie

Externé odkazy 
 Eduard Kojnok na stránke biskupstva Rožňava

Biskupi Rožňavskej diecézy
Konferencia biskupov Slovenska
Osobnosti z Hrnčiarskej Vsi
Július Filo

Dr.h.c. prof. ThDr. Július Filo (* 17. december 1950, Palúdzka, dnes súčasť mesta Liptovský Mikuláš) je slovenský evanjelický kňaz a emeritný generálny biskup Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku (1994-2006), pedagóg, spisovateľ, v rokoch 1996 – 2003 viceprezident Svetového luteránskeho zväzu pre strednú a východnú Európu.

 17. december 1950 - narodil sa ako syn evanjelického biskupa Východného dištriktu Júliusa Fila st.
 Stredná škola v Poprade 
 štúdium evanjelickej teológie na Evanjelickej bohosloveckej fakulte v Bratislave a na Teologickej sekcii Univerzity v Lipsku
 3. novembra 1974 - ordinácia
 jeden rok seniorálnym kaplánom Liptovsko-oravského seniorátu v Ružomberku
 päť rokov duchovným správcom teologického domova v Bratislave
 1. septembra 1980 - farár vo Svätom Jure
 26. januára 1981 - promovaný na doktora evanjelickej teológie
 do 1984 zastával funkciu podpredsedu Ekumenickej rady mládeže Európy, poradca Rady SLZ, člen komisie pre teológiu a štúdie SLZ a študijného programu o službách Božích a kultúre
 1980-1985 - vo Svetovom luteránskom zväze (SLZ) v Ženeve vedúci programu pre mládež a študentov
 vedúcim Katedry praktickej teológie na bohosloveckej fakulte, prednáša liturgiku, cirkevné právo, pastorálnu a praktickú exegézu
 1994 - dekan fakulty
 október 1994 - zvolený za generálneho biskupa ECAV na Slovensku
 2000 - znovuzvolený za generálneho biskupa ECAV na Slovensku
 júl 1997 ho na Valnom zhromaždení SLZ v Hongkongu bol zvolený za jedného z piatich viceprezidentov celosvetovej luteránskej organizácie na obdobie siedmich rokov
 Prezident Slovenskej republiky udeľuje Prof. ThDr. Júliusovi Filovi štátne vyznamenanie Pribinov kríž I. triedy za pozitívne formovanie vzťahu štátu a cirkvi, dlhoročné aktívne šírenie myšlienok tolerancie, porozumenia a dodržania ľudských práv a za mimoriadny prínos pri rozvoji ekumenickej spolupráce medzi cirkvami.

Je ženatý, otec troch detí. Vo svojom voľnom čase sa venuje včelárstvu. V roku 2005 boli zverejnené informácie, podľa ktorých bol evidovaný ako agent komunistickej Štátnej bezpečnosti (ŠtB) pod krycím menom Správca, resp. Julo. Zaradenie do tejto kategórie predpokladalo vedomú spoluprácu so ŠtB.

Publikácie 
 Reneweing Worship = Obnovujúce služby Božie - habilitačná práca
 ISBN 80-7140-053-X 
 teologický zborník o úlohe sviatostí pri obnove cirkvi
 ISBN 80-7140-181-1 

Horizonty obnovy, kompendiá, mnohé články, prednášky, odborné štúdie a state uverejnené v domácich i zahraničných publikáciách.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Životopis na stránkach mesto.sk

Slovenskí evanjelickí biskupi
Osobnosti z Liptovského Mikuláša
Dekani Evanjelickej bohosloveckej fakulty Univerzity Komenského
Generálni biskupi Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku