joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kolový štít

Kolový štít je vrch () vo Vysokých Tatrách na Slovensku.
Pod ním sa nachádza Kolové pleso. Je blízko Čierneho štítu. Pri ňom je aj Kolove sedlo, ktoré od neho oddeľuje Jahňací štít.

Iné projekty 

Dvojtisícovky na Slovensku
Vrchy Vysokých Tatier
Javorový štít

Javorový štít (, , ) je majestátny štít v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Nachádza sa medzi Javorovou škárou (Malým Javorovým štítom, s ktorým má spoločnú základňu) a Javorovým sedlom (Malým Ostrým štítom). Do Veľkej Studenej doliny vysiela krátky bočný hrebeň. Má dva končiare, z ktorých hlavný je východný.

Topografia 
Masív Javorového štítu tvorí od západu Malý Javorový štít (), Javorová škára, Prostredný Javorový štít, Javorová štrbina a Veľký Javorový štít, z ktorého do Veľkej Studenej doliny vybieha sivý hrebeň s výraznou Prednou a Zadnou vežou.

Názov  
Štítu dala názov susedná Javorová dolina. V jej lesoch rástol javor. Javor bol najmä v 18. storočí vyhľadávaný stolármi, ktorí vyrábali masívny nábytok, používali ho aj ľudoví umelci a vyrábali z neho cukor.

Výstupy 
Prvý známy výstup bol zaznamenaný 13. augusta 1897. Karol Englisch a jeho matka Antónia na vrchol vystúpili spolu s horským vodcom Jánom Hunsdorferom. Lezci vystupovali žľabom v pravej polovici východnej steny štítu z Veľkej Studenej doliny. Na nižšom Prostrednom Javorovom štíte stáli prví horolezci Július Gretzmacher, Alfred Grosz a Zoltán Votisky 17. augusta 1905. Prvý zimný výstup urobili Julius Andreas Hefty a Gyula Komarnicki 9. decembra 1911. Prvý výstup z Javorovej doliny urobili Gyula Komarnicki a Alfred Matin 30. augusta 1908. Už sa nedá zopakovať, lebo v roku 1938, po zrútení masy skál zo severnej steny, sa stratila aj táto cesta.

Turistika 
Na vrchol štítu je možné vystúpiť len s horským vodcom.

Referencie

Iné projekty 

Dvojtisícovky na Slovensku
Vrchy Vysokých Tatier
Slavkovská kopa

Slavkovská kopa () je vrch vo Vysokých Tatrách na Slovensku.

Vrch sa nachádza vo Vareškovom hrebeni, ktorý začína na Bradavici a smeruje na Slavkovský štít. Slavkovská kopa má dva vrcholy, vyšší sa nachádza v hlavnom, nižší v postrannom, severným smerom vybiehajúcom hrebeni. Severovýchodne svahy strmo padajú do Veľkej Studenej doliny, juhozápadné do Slavkovskej dolinky, ktorá vybieha z mohutnej Velickej doliny. 

Severne od vrcholu sa vo Veľkej Studenej doline nachádza Vareškové pleso a obľúbená Zbojnícka chata. Svahy vrchu sú obľúbeným miestom lezeckých výstupov.

Prístup 
Na vrchol nevedie značkovaný chodník; prístup je možný po hrebeni zo susedného Slavkovského štítu.

Externé odkazy 
 Slavkovská kopa na tatry.info.sk
 Poloha na turistickej mape

Dvojtisícovky na Slovensku
Vrchy Vysokých Tatier
Široká (vrch vo Vysokých Tatrách)

Široká je vrch () na Slovensku, vo Vysokých Tatrách.

Je najvýraznejším štítom v hrebeni tiahnucom sa z Malého Javorového štítu () na severozápad a oddeľujúcom Bielovodskú a Javorovú dolinu. Vrcholom Širokej sa tento bočný hrebeň ďalej rozdeľuje, pričom jeden pokračuje na sever na Svišťovky () a druhý na severozápad na Zámky (). Na juhovýchodnom úpätí vrchu sa nachádza Zelené Javorové pleso.

Turizmus 
Široká nie je turisticky prístupná.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Dvojtisícovky na Slovensku
Vrchy Vysokých Tatier
Havran (vrch v Tatrách)

Havran () je najvyšší vrch Belianskych Tatier a leží v ich hlavnom hrebeni. Nachádza sa v Národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry a preto nie je turisticky sprístupnený.

Poloha
Havran leží v severozápadnej časti hlavného hrebeňa pohoria, severozápadne od Ždiarskej vidly () oddelenej od Havrana Tristárskym sedlom (). Na severozápad leží vrch Nový (), oddelený Havraním sedlom ().

Južne od hrebeňa prechádza dolina Zadné Meďodoly, východne od Havrana Tristárska dolina.

Prístup 
Havran ako aj celý hlavný hrebeň Belianskych Tatier je turisticky neprístupný už od roku 1978. Jediný turistický chodník v okolí je  značená trasa z Tatranskej Javoriny cez Zadné Meďodoly a Kopské sedlo do Tatranských Matliarov.

Neďaleko je aj náučný chodník Monkovou dolinou, ktorá vystupuje na hrebeň až v Širokom sedle ().

Referencie

Pozri aj 
 Hrebeň Belianskych Tatier

Iné projekty

Externé odkazy 
 Popis túry Monkovou dolinou
 Belianske Tatry na www.karpaty.net

Dvojtisícovky na Slovensku
Vrchy Belianskych Tatier
Vrchy v okrese Poprad
Isadora Duncanová

Isadora Duncanová, vlastným menom Dora Angela Duncan, (* 26. máj 1877, San Francisco, Kalifornia, USA – † 14. september 1927, Nice, Francúzsko) bola americká tanečníčka. Tragicky zahynula, keď sa jej šál zamotal o koleso auta, v ktorom cestovala. 

Bola manželkou ruského poeta Sergeja Jesenina.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Reflex42/2000, Isadora Duncanová

Tanečníci USA
Osobnosti zo San Francisca
LGBT osobnosti USA
Obete dopravných nehôd
Osobnosti pochované na Père-Lachaise
Bájka

Bájka je epický žáner, v ktorom zvieratá, rastliny alebo neživé predmety konajú alebo hovoria ako ľudia (tento jav sa nazýva antropomorfizácia alebo personifikácia). Vždy z nej vyplýva nejaké ponaučenie. Prvé bájky ústne prednášal Ezop v 6. storočí pred Kr.

V bájke sa využívajú alegorické prvky, satira a irónia, cez ktoré autor humornou formou kritizuje správanie ľudí.

Jednotlivé zvieratá v bájke získavajú ľudské vlastnosti, ktoré sa pre nich postupne stávajú typické (napr. líška je prefíkaná). V reálnom svete zvieratá nemusia byť nositeľmi týchto vlastností, ale ľudia im ich z nejakého dôvodu (napr. vizuálneho) prisúdili.

Bájky boli pôvodne určené dospelým čitateľom (poslucháčom), v 19. a 20. storočí sa začali stále viac posúvať do detskej literatúry.

Zaujímavé je, že útvary podobné bájkam sa vyskytujú aj u juhoamerických Indiánov alebo afrických domorodcov. Tieto bájky neboli navzájom ovplyvnené, no napriek tomu majú spoločné znaky''.

Najslávnejší predstavitelia
 Ezop – asi 6. storočie pred Kr., staroveké Grécko, nedoložený
 Phaedrus – 1. storočie po Kr., staroveký Rím 
 Jean de La Fontaine (1621 – 1695), Francúzsko
 Ivan Andrejevič Krylov (1769 – 1844), Rusko

Slovenskí predstavitelia 
 Jonáš Záborský
 Peter Petiška
 Tomáš Janovic
 Robo Kvasnica
Literárne pojmy
Literárne žánre
Príležitostná báseň

Príležitostná báseň je druh básne, ktorá vzniká ako reakcia na skutočnú, výnimočnú časovú udalosť. (napr. Duma bratislavská od Janka Kráľa)

Literárne pojmy
Wine

Wine (čo je rekurzívny akronym pre WINE Is Not an Emulator) je open source projekt pre počítače s unix-like operačným systémom bežiacich na platforme x86 (napr. Linux, FreeBSD, Solaris-x86), ktorý umožňuje spustiť programy napísané pre Microsoft Windows 3.x/9X/ME/NT/2000/XP/Vista/7/8/8.1/10 na X Window System. Je to docielené vrstvou kompatibility, ktorá prekladá volania z Win32 API na Unixové ekvivalenty a implementuje alternatívny kód.

Pomocou Wine je možné spúšťať binárne programy alebo kompilovať programy zo zdrojových kódov za použitia Wine knižníc.

Vývoj 
Projekt Wine začal v roku 1993 Bob Amstadt (bol pôvodným vodcom projektu) a Eric Youngdale. V tej dobe bol zameraný na Windows 3.x aplikácie (16-bitové). Časom sa presunulo hlavné zameranie na Win32 aplikácie.

Projekt je časovo náročný a aj keď je väčšina Win32 funkcií zdokumentovaných, niektoré funkcie majú nedokumentované chyby, ktoré musia byť presne zduplikované pre správnu funkciu niektorých programov. Ďalším problémom sú formáty súborov a protokoly, pre ktoré často oficiálna dokumentácia od Microsoftu neexistuje.

Wine možno použiť bez predchádzajúcej inštalácie Microsoft Windows, pretože má vlastné ekvivalenty DLL súborov. Keďže sú však niektoré knižnice ešte neúplné, alebo nie sú na 100 % funkčne zhodné s originálnymi, umožňuje Wine použiť originálne DLL súbory a databázu registra z Microsoft Windows, aby sa tak zlepšila kompatibilita s aplikáciami.

Funkčnosť 
Wine dokáže s použitím vstavaných alebo natívnych (čiže originálnych) programových knižníc rozbehnúť napr. Internet Explorer, Windows Media Player, Lotus Notes ale aj Microsoft Office. Pri konfigurácii pomôže skript z internetu (). Samozrejme nesmieme zabudnúť aj na hry ako The Sims, StarCraft a ďalšie.

Iné verzie 
K dispozícii sú aj komerčné variácie, ktoré ako pridanú hodnotu k open source projektu (čo nevylučuje jeho komerčné využitie) ponúkajú napríklad špeciálnu kompatibilitu s hrami, ktoré využívajú DirectX (program Cedega) alebo sú zamerané na podporu kancelárskych aplikácií (program CrossOver Office).

Čo na to Microsoft 
Microsoft k téme Wine nevydával oficiálne vyhlásenia. 16. februára 2005 Ivan Leo Puoti objavil, že program od Microsoftu, ktorý kontroluje legálnosť kópie Windows prehľadáva registre a hľadá konfiguračný kľúč SOFTWARE\Wine\Wine\Config pre Wine. Keď ho nájde, zablokuje sa možnosť aktualizácie všetkých komponetov (programov). Puoti napísal:
... Hoci toto je len prvotný pokus, zdá sa, že sa snažia diskriminovať používateľov Wine - hoci to môže byť prijateľné pre komponenty/aktualizácie operačného systému, ide pravdepodobne o porušenie protimonopolných zákonov pre akékoľvek iné downloady. Je to tiež prvé priznanie Microsoftu, že vie o existencii Wine.

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
 domovská stránka projektu
 komerčné verzie
 CrossOver Office
 Cedega

Slobodný softvér
Linux
Brusno (obec)

Brusno je obec na strednom Slovensku v okrese Banská Bystrica. Kúpele Brusno sú známe od 19. storočia. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1424.

Dejiny 
Brusno vzniklo spojením dvoch pôvodne samostatných obcí: Brusno a Svätý Ondrej. Už v roku 1424 boli spomenuté ako obe obce svätoondrejské. Boli poddanské obce Ľupčianskeho hradu na majetku ktorého ležali. Počas stredoveku bol Svätý Ondrej významnejší. Typickým zamestnaním v obciach bol podomový obchod, obchodníkov nazývali podľa tovaru čipkármi aj keď neskôr predávali aj iný tovar. Čipkárstvo začalo v 18. storočí, v 19. zažilo najväčší rozmach. Od roku 1860 bol Svätý Ondrej sídlom slúžnovského okresu. V rokoch 1892 až 1941 bola v obci aj žandárska stanica. V roku 1884 bola v časti Brusno vybudovaná zastávka na trati Banská Bystrica - Podbrezová. Obyvatelia obcí sa zúčastnili SNP, v svätoondrejskej časti Bukovec (dnes samostnatná obec Pohronský Bukovec) zajali generálov Jána Goliana a Rudolfa Viesta. Táto časť obce bola za spoluprácu s povstalcami nacistami celá vypálená. K zlúčeniu obcí došlo v roku 1960. Nová obec dostala meno Hronov, ale v roku 1974 sa vrátila k názvu Brusno.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Rímskokatolícky kostol sv. Ondreja v časti Svätý Ondrej, jednoloďová pôvodne gotická stavba s polygonálne ukončeným presbytériom a predstavanou vežou, z 15. storočia. Stavba bola barokovo upravená v rokoch 1744 a 1766. Kostol má hladké fasády a vežu ukončenú ihlancovou helmicou.
 Kaplnka sv. Anny v areáli kúpeľov, jednoloďový neogotický objekt s polygonálne ukončeným presbytériom a vežou tvoriacou súčasť stavby. 
 Kúpeľný dom Vepor, jednoposchodový kúpeľný pavilón na pôdoryse písmena U, zrubová stavba s murovaným parterom. Obejktu dominuje trojosová drevená konštrukcia balkóna s vyrezávaným štítom. Pavilón Vepor je najstarším z miestnych kúpeľných objektov, vznikol v roku 1861 na mieste staršej stavby, ktorá vyhorela. 
 Kúpeľný dom Paula, dvojpodlažná vila v štýle alpskej architektúry so sedlovou strechou z druhej polovice 19. storočia. Prízemie je murované, prvé poschodie je drevené. Priečelie je doplnené o dvojpodlažnú vyrezávanú pavlač ukončenú dekoratívnym štítom.

Ubytovanie 
 Kúpele Brusno
Ubytovacie kapacity v kúpeľoch majú spolu 296 lôžok. Celková kapacita kúpeľných stravovacích zariadení je 360 miest.
Kúpelný dom je po rekonštrukcii - momentálne je vo výstavbe wellness centrum.

Šport 
 futbalový klub
 tenisové kurty
 cykloturistika
 turistika
 lyžovanie
 volejbalový klub

Osobnosti obce

Pôsobili tu 
 Štefan Pilárik (* 1615 – † 1693), evanjelický farár, básnik, prekladateľ a autor autobiografických diel.

Referencie

Literatúra 
 HRONČEK, Pavel a kol.: "...obe obce svätoondrejské..." : Kniha o krajine, dejinách a ľuďoch Brusna. Brusno : Obec Brusno, 2014. 336 s. ISBN 978-80-971630-8-2

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce
 Najkrajší kraj- turistické atrakcie v obci

Iné projekty 

 
Obce okresu Banská Bystrica
Nimnica

Nimnica je obec v okrese Púchov.

Prírodné podmienky

Prírodné liečivé zdroje 
V kúpeľoch Nimnica sa nachádzajú pramene alkalických kyseliek, ktorých teplota je 10-13°C, celková mineralizácia cca 5000 mg/ l. Minerálna voda obsahuje sodík, draslík, horčík, železo, vápnik, chlór, jód a voľný oxid uhličitý a vďaka nim má liečivé účinky. Voda sa využíva sa na pitnú a inhalačnú liečbu, ale aj na vaňové uhličité kúpele, ktoré prinášajú úľavu od bolesti a zlepšujú zdravotný stav pacientov.

Kultúra a zaujímavosti

Kúpele 
V Nimnici sa nachádzajú najmladšie slovenské kúpele, sú situované nad vodnou nádržou Nosice, medzi Púchovom a Považskou Bystricou. Kúpeľná lokalita pozostáva z liečebných domov rozmiestnených v kúpeľnom lesoparku. Liečebné domy sú situované na výbežku pohoria Javorníky zasahujúceho do vodnej nádrže Priehrada mládeže. V budove Balneoterapie je sústredené stravovanie, zdravotnícke služby a kongresová sála.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce
 Oficiálna stránka kúpeľov
 Neoficiálna stránka Kúpeľov Nimnica 

 
Obce okresu Púchov
Kúpele na Slovensku
Sídla na Váhu
Lúčky (okres Michalovce)

Lúčky sú obec na Slovensku v okrese Michalovce.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Reformovaný kostol, jednoloďová neogotická stavba s polkruhovým záverom a predstavanou vežou, z rokov 1947-1953. V obci stál do druhej svetovej vojny starý reformovaný kostol, ktorý bol za vojny zničený. Fasády kostola sú členené lizénami, veža vyrastá netradične z  trojosového portiku, ukončená je štítmi s lomeným oblúkom a ihlancovou helmicou.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce

 
Obce okresu Michalovce
Činohra

Činohra môže byť:
hovorené divadlo (t. j. divadelná hra resp. dramatická produkcia, v ktorej herci hovoria, čiže opak napr. opery, melodrámy, pantomímy, baletu či bábkového divadla), v užšom zmysle len ak má formu prózy (čiže ak nejde o veršovanú drámu), pozri činohra (hovorené divadlo) (alebo pozri pod divadlo (umenie))
súbor hercov predvádzajúci hovorené divadlo (príp. akúkoľvek drámu v širšom zmysle), pozri pod divadelný súbor
budova divadla určeného pre hovorené divadlo, resp. príslušná inštitúcia, pozri pod divadlo (budova) a divadlo (organizácia)
jeden zo základných žánrov drámy v širšom zmysle, t. j. dráma v širšom zmysle s (obyčajne) vážnym námetom bez tragického zakončenia (dnes najčastejšie: psychologická dráma), opak tragédie a komédie, synonymum: dráma v užšom zmysle, pozri činohra (žáner)
zriedkavo: sentimentálna komédia (comédie larmoyante)
zriedkavo: dráma v širšom zmysle, pozri dráma

Zdroje 
činohra. In: 
 dráma. In: 
 
 
 činohra. In: 
 dráma. In: 
 činohra. In: 
 drama. In:  
 činohra. In: 
 činohra. In: 
 Schauspiel. In: 
 Drama. In: Brockhaus' Kleines Konversations-Lexikon, fünfte Auflage, Band 1. Leipzig 1911., S. 456-457.
 činohra. In: . In: 
 činohra. In: HAVRÁNEK, Bohuslav, ed. a kol. Slovník spisovného jazyka českého. Praha: Academia, 1989. dostupné online
 divadlo. In: 
dráma. In
Detektívna literatúra

Detektívna literatúra (dielo detektívnej literatúry sa volá detektívka; z lat. détegere - odkrývať, odhaľovať) je druh zábavnej literatúry, ktorá je „založená na špecifickom uplatnení fabulačného tajomstva pri odhaľovaní okolností kriminálneho prípadu“. Základom je motív záhady a víťazstva dobra nad zlom, hlavnou postavou je detektív, ktorý sa snaží vyriešiť prípad, chytiť zločinca. Zločinec je potrestaný/ usmrtený, vyhráva dobro. 

Za prvú detektívnu prózu je pokladaná poviedka Edgara Allana Poea Vraždy v ulici Morgue z roku 1841. Medzi najznámejších autorov detektívok patria: Arthur Conan Doyle, Agatha Christie, Michael Connelly, či slovenský prozaik Dominik Dán.

Zdroje

Ďalšia literatúra 
 Detektivka. In: 

 
Literárne pojmy
Konverzačný robot

Konverzačný robot je druh robota. Táto kategória robotov sa zaoberá iba jednou z dôležitých vlastností robota, a to schopnosťou rozprávať sa so svojím majiteľom ľudskou rečou. Nejde iba o syntézu reči, robot musí chápať, čo mu jeho majiteľ hovorí, a musí vedieť konverzovať tak, aby jeho majiteľ bol ochotný sa s ním rozprávať. Tieto roboty sú určené ako spoločníci pre starých a osamelých ľudí, mali by im spríjemniť čas, prípadne sa o nich postarať z medicínskeho hľadiska. Najdôležitejšou vlastnosťou je teda schopnosť rozprávať a tá je výsadou človeka. Nemožno ich však celkom jednoznačne zaradiť medzi humanoidné roboty, pretože väčšina z nich je vo forme neforemných škatúľ alebo fantazijných zvieratok, alebo oveľa častejšie nainštalovaného softvéru.

Chatbots.org
 http://chatbot.cz
Branč (vrch)

Branč je nezalesnený kopec v Myjavskej pahorkatine. Vzdialený 11 kilometrov od Senice. Zrúcanina gotického hradu. Dobrý výhľad.

Výstupy 
 z Podzámku

Turizmus 
 zrúcanina gotického strážneho hradu Branč
 vínne pivnice
 obec Podbranč

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy v Myjavskej pahorkatine
Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Čergov (vrch)

Čergov (staršie Čerchov) je vrch v hlavnom hrebeni pohoria Čergov. Je vzdialený cca 14 kilometrov vzdušnou čiarou od Bardejova. Z vrcholu je dobrý výhľad do okolia.

Výstupy 
 z rekreačnej oblasti Drienica-Lysá
 z doliny Sekčova
 Cesta hrdinov SNP
 z najvyššieho vrchu pohoria Čergov - z Minčola
 z obce Hertník

Turizmus 
 lyžiarske terény

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 Turistická mapa
 Turistická / Cykloturistická mapa

Vrchy v Čergove
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Bardejov
Vrchy v okrese Sabinov
Nero

Claudius Caesar Nero alebo len Nero (* 15. december 37 – † 9. jún 68, pri Ríme) bol v rokoch 54 až 68 cisárom Rímskej ríše, piatym a posledným z júliovsko-klaudiovskej dynastie. Na trón nastúpil, keď mal len 17 rokov.

Životopis 
Na začiatku vlády bol pod vplyvom Senecu. Usporadúval okázalé hry a sám sa pokladal za najlepšieho básnika, herca, športovca. Vyhral všetky disciplíny na olympijských hrách, raz keď sa v konskom dvojzáprahu vysypal do zákruty a celý zakrvavený prišiel do cieľa na druhom mieste, bol vyhlásený ako „morálny spoluvíťaz“. Počas jeho divadelných predstavení nesmel nikto opustiť amfiteáter. Niekedy ľudia v divadle predstierali, že sú mŕtvi, aby ich mohli vyniesť. Stávalo sa, že ženy počas jeho predstavení aj porodili.

Dal zavraždiť svoju matku Agrippinu, ktorej vďačil za svoj cisársky titul. Obával sa totiž jej mocenských nárokov a v jej poručníctve videl ohrozenie svojho postavenia. Jeho neviazanosť postupne prešla do krutovlády (prenasledovanie kresťanov -svätý Peter bol ukrižovaný dole hlavou, vraždy svojich mileniek, manželiek, vražda vlastnej matky, prenasledovanie senátorov, mnohí z tých, ktorí neboli zabití, spáchali samovraždu.

Podozrievali ho zo založenia veľkého požiaru v Ríme roku 64. V roku 68 spáchal samovraždu, potom čo utiekol z Ríma, keď proti jeho krutovláde, zhýralému životu a jemu samému vzniklo povstanie prétoriánov. Jeho posledné slová vraj boli: „Ó, aký to vo mne zomiera umelec!“

Literatúra 
 BURIAN, Jan. Římské impérium : vrchol a proměny antické civilizace. Praha : Svoboda, 1997. ISBN 80-205-0536-9
 CARATINI, Roger. Nero : básník potřísněný krví. Praha : Beta ; Plzeň : Ševčík, 2004. ISBN 80-7306-140-6
 GRANT, Michael. Římští císařové. Praha : BB art, 2002. ISBN 80-7257-731-X
 JOSEPHUS, Flavius. Válka židovská I,II. Praha : Academia, 2004. ISBN 80-200-1171-4
 KIENAST, Dietmar. Römische Kaisertabelle. Darmstadt : Wissenschaftliche Buchgesellschaft, 1996. ISBN 3-534-13289-0
 
 PLÚTARCHOS. Životopisy slavných Řeků a Římanů II. Praha : Arista, Baset, Maitrea, 2007. ISBN 80-86410-46-3
 SUETONIUS, Gaius Tranquillus. Životopisy dvanácti císařů: spolu se zlomky jeho spisu O význačných literátech. Praha : Svoboda, 1998. ISBN 80-902300-5-9
 TACITUS, Publius Cornelius. Letopisy. Praha : Svoboda, 1975
 TACITUS, Publius Cornelius. Z dějin císařského Říma. Praha : Svoboda, 1976
 ZAMAROVSKÝ, Vojtěch. Dějiny psané Římem. Bratislava : Perfekt, 2005. ISBN 80-8046-297-6

Pozri aj 
 Julsko-klaudijská dynastia
 Prvá židovská vojna

Iné projekty

Externé odkazy 
 Tacitus. Histories. I-IV 
 Tacitus. Annals. XII–XVI 
 Josephus. Antiquities of the Jews. XX 
 Cassius Dio. Roman History. Epitome of Books LXI–LXIII 
 Suetonius. The Lives of Twelve Caesars. The Life of Nero 
 Nero
 Nero, zpěvák na trůně
 Claudius Caesar Nero: panovník či tyran? - Staré národy | civilizace
 Nero: The Actor-Emperor 
 Nero Caesar  
 Nero Claudius Drusus Germanicus

Cisári starovekého Ríma
Rímski konzuli
Juliovsko-klaudiovská dynastia
Obete samovrážd
Epika

Epika je jeden z troch základných literárnych druhov, popri lyrike a dráme, založený na rozprávaní o hrdinoch, dejoch a udalostiach obyčajne vo veršovaných eposoch.

K základným epickým druhom počítame: román, novelu, poviedku, črtu a ľudovú rozprávku.

Epika môže byť písaná voľne, ale aj básnickou rečou.

Názov epika pochádza z gréckeho epos - rozprávanie (pieseň, slovo), zo starogréckych Homérových eposov: Ilias a Odysea.

Charakteristické znaky epiky 
Na epiku sa vzťahuje najmä objektívnosť, prozaická forma, sujetovosť, dejovosť, minulý čas (dej sa najčastekšie odohráva v minulom čase, ale sú i diela, ktoré sa odohrávajú v budúcnosti), dynamické motívy, monologickosť, hovorovosť, fabula, postavy a rozprávač.

Epické žánre 

 bájka 
 báj 
 balada
 román 
 novela 
 poviedka 
 anekdota 
 rozprávka 
 povesť
 legenda 
 epos

Referencie 

Literárne pojmy
Evergreen

Evergreen [slovenská výslovnosť: evrgrín] alebo evergrín je staršia populárna pieseň, ktorá osloví poslucháča aj v súčasnosti. 
 

Literárne pojmy
Hudba
Dobrodružná literatúra

Dobrodružná literatúra je súhrnný názov pre prozaické diela vyznačujúce sa príbehovosťou a dramatickosťou. Dej je budovaný na časovom slede motívov a epizód, nečakaných zauzlení či strašidelných scén. Prostredie a doba bývajú nezvyčajné, dielo má obyčajne ústredného hrdinu, ktorý je niečím výnimočný. Autor vytvára kontrast kladných a záporných hrdinov. Zaraďuje sa medzi tzv. zábavnú alebo oddychovú literatúru. Máva aj poznávaciu hodnotu, čitateľ si rozširuje poznatky z oblasti prírodných i spoločenských javov.Tento dej je skoro vždy v prítomnom čase.

Autori 
 Ernest Hemingway
 Jules Verne
 Jack London
 Arthur Conan Doyle
 Gill Harveyová
 Robert Arthur
 Jela Mlčochová
 Erich Kästner
 Rudyard Kipling
 Agatha Christie

Literárne pojmy
Dráma

Dráma v užšom zmysle znamená činohru ako dramatický žáner, t.j. obyčajne hru s vážnym dejom, ale netragickým koncom, pozri činohra (žáner)
Dráma je jeden z troch základných literárnych druhov, popri lyrike a epike. Vznikla v starovekom Grécku z náboženských osláv Dionýza, boha plodnosti a vína. Vyvinula sa z dialógu medzi hercom a zborom. Aischylos neskôr pridal 2. herca a Sofokles herca tretieho.

Jej základnými vlastnosťami sú:
 dialogická forma - dialóg musí byť dramatický, prostredníctvom neho sa vytvárajú charaktery postáv
 dramatický konflikt - ktorý vyvoláva dramatické napätie.

Charakteristické znaky: 
 verš/próza
 sujetovosť
 dejovosť
 prítomný čas
 dynamické motívy
 dialogickosť
 hovorovosť
 obraznosť
 dianie (akčnosť)

Dramatické žánre 
 komédia
 tragédia
 činohra (=dráma v užšom zmysle)

Kompozícia drámy 
 vonkajšia
 dejstvá
 scény - výmena osôb
 výstupy - zmena počtu osôb
 vnútorná
 1.úvod = expozícia
 2.zápletka = kolízia
 3.vyvrcholenie = kríza
 4.dejový obrat = peripetia
 5.rozuzlenie = katastrofa

 
Divadlo
Literárne pojmy
Ľudová pieseň

Ľudová pieseň je pieseň, ktorá sa odovzdáva z generácie na generáciu. Nepoznáme jej autora. Vznikala od začiatku ľudstva  . Spievali sa pri slávnostiach alebo pri práci... Je bohatstvom každého národa.

Rozdelenie ľudových piesní 
 Detské
 Historické
 Jarmočné
 Koledy
 Krstinové
 Ľudové balady
 Ľúbostné
 Obradné
 Pastierske
 Plačky
 Pohrebné
 Pracovné
 Rečňovanky
 Regrútske
 Rodinné
 Roľnícke
 Spoločenské
 Svadobné
 Tanečné
 Trávnice
 Uspávanky
 Vlastenecké
 Vojenské
 Zbojnícke
 Žartovné
 Žatevné

Pozri aj 
 Ľudová hudba
 Folklór
 Etnografia
 Muzikológia
 Etnomuzikológia
 Folk
 Učebnica ľudového spevu Slovenské kvety

Literatúra 
 Elschek, Oskar: Piesne a hudba. In: Slovensko: Ľud – II. časť. 1. vyd. Bratislava: Obzor 1975. 1220 s.
 Hula, Emil: Slovenské kvety. 1. vyd. Praha: Štátne nakladateľstvo v Prahe 1923. 144 s.
 Pavlovič, Jozef: Tisíc slovenských ľudových piesní. 1. vyd. Bratislava: Prima Art 2004. 1023 s.

Externé odkazy 
 Národný portál cestovného ruchu na Slovensku
 Rozhovor s folkloristom Ondrejom Demom
 Texty a noty ľudových piesní

Literárne pojmy
Folklór
Hudba
Ľudová hudba
Piesne
Celestia

Celestia je open source, 3D astronomický program pre Windows, Mac OS X, a Linux vytvorený Chrisom Laurelom.

Program umožňuje zobrazenie objektov v mierke od umelých satelitov po celé galaxie v troch rozmeroch pomocou OpenGL.  Na rozdiel od väčšiny softvéru planetárií je užívateľovi umožnené slobodne cestovať vesmírom. Viac ako 10 GB dodatočného obsahu, ktorý je výsledkom práce malej, ale produktívnej komunity dopĺňa základný program.

NASA a ESA používali Celestiu na edukačné účely, ale pozor na zámenu s Celestia 2000, vlastným programom ESA.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 

 Oficiálna stránka 
 Databáza zásuvných modulov a prídavkov vytvorených komunitov užívateľov 
 Celestia na webstránke NASA 
 Instance of ESA using Celestia 

Astronomický softvér
Softvér pre Windows
Softvér pre Linux
Softvér pre Mac OS X
Slobodný softvér
Paprika ročná

Paprika ročná (Capiscum annuum, synonymá C. cerasiforme, C. grossum, C. longum) je druh rastliny z čeľade ľuľkovité (Solanaceae). Podľa niektorých názorov (teda v širšom zmysle) zahŕňa aj to, čo sa inde klasifikuje ako samostatné druhy paprika čínska a paprika kríčkovitá.

Paprika ročná je pôvodom zo Strednej Ameriky. Hojne sa pestuje na južnom Slovensku a Maďarsku.

Ako paprika sa označujú najmä jeho čerstvé alebo sušené (mleté) plody, ktoré sa používajú ako zelenina a korenina.

Zelenina 

Patrí medzi plodovú zeleninu. Ako čerstvá zelenina na konzumáciu za surova alebo v jedlách sa používajú kultivary zeleninovej papriky, napríklad:
 C. annuum var. grossum
 C. annuum var. longum
 C. annuum var. abbreviatum

Korenina 

Ako korenina v podobe červeného mletého prášku na korenenie, farbenie a ochucovanie jedál sa používajú kultivary koreninovej papriky
 C. annuum var. longum

Iné projekty 

Plodová zelenina
Koreniny
Ľuľkovité
Chester Nimitz

Chester William Nimitz, Sr. (* 24. február 1885, Fredericksburg, Texas, USA – † 20. február 1966, San Francisco Bay, Kalifornia) bol americký admirál, v rokoch 1945-1947 najvyšší veliteľ amerického vojenského námorníctva.

Život 
Narodil sa v  Fredericksburgu v americkom štáte Texas. V detstve ho veľmi ovplyvnil jeho starý otec, bývalý námorník. Pôvodne plánoval štúdium na West Pointe, no v tej dobe sa na školu nemal šancu dostať. Preto sa rozhodol pre dráhu v námorníctve.

Námornú akadémiu v Annapolise absolvoval v roku 1905. Po službe na Filipínach bol v roku 1909 preradený k ponorkám. V  roku 1912 sa stal veliteľom atlantickej ponorkovej flotily a o rok neskôr absolvoval stáž v Nemecku, kde sa venoval hlavne štúdiu naftových ponorkových motorov. Počas prvej svetovej vojny pôsobil v hlavnom štábe ponorkového loďstva.  

Od roku 1941 bol najvyšším veliteľom tichomorskej flotily. V roku 1942 riadil vylodenie na Guadalcanal. V rokoch 1943 - 1944 bol veliteľom ďalších vyloďovacích operácií v Tichomorí.

V roku 1944 spolu s admirálmi Leahym a Kingom dosiahol najvyššiu námornícku hodnosť v amerických námorných silách: päťhviezdičkový (flotilový) admirál (angl. Fleet Admiral), ktorá v americkom vojenskom systéme de facto označovala veľkoadmirála. Po druhej svetovej vojne táto najvyššia hodnosť už nebola nikdy použitá.

V roku 1945 sa spolu s D. MacArthurom zúčastnil kapitulácie Japonska. V tomto roku tiež nahradil vo funkcii vrchného veliteľa americkej flotily (angl. Commander in Chief of the US Fleet) Ernesta Kinga. Túto funkciu zastával do roku 1947, kedy odišiel do dôchodku.

V sedemdesiatych rokoch USA pomenovali na jeho počesť jednu z najlepšie navrhnutých a v súčasnosti najviac používaných tried lietadlových lodí: triedu Nimitz.

Odrazy v populárnej kultúre
V roku 1976 vo filme Bitka o Midway jeho postavu stvárnil americký herec Henry Fonda.

Iné projekty 

Vojenské osobnosti USA
Osobnosti USA druhej svetovej vojny
Osobnosti z Texasu
Absolventi United States Naval Academy
Admiráli United States Navy
Príslušníci United States Navy
Velitelia námorných operácií
Základná jednotka počítača

Základná jednotka alebo zriedkavejšie ústredná jednotka je termín z informatiky, ktorý má viacero významov, pričom prvé tri sú identické s anglickým CPU (Central Processing Unit) : 
centrálny procesor
celok centrálneho procesora a operačnej pamäte
celok centrálneho procesora, matičnej dosky (niekedy bez operačnej pamäte) a hardvérových rozhraní
nepresne: obsah skrinky počítača (systémová jednotka)
v počítačovom systéme pozostávajúcom z viacerých počítačov: ten počítač aj s perifériou, ktorý ovláda ostatné počítače

Ostatné zariadenia sa nazývajú periférne. Podľa významu základnej jednotky v kontexte predstavujú zvyšné vybavenie počítača. Takže základná jednotka + periférie = počítač.

Architektúra počítača
Lemvig

Lemvig je názov jednej z najväčších obcí a zároveň mesta v Dánsku. Nachádza sa v severozápadnom Dánsku.

Obec má asi 18 500 obyvateľov na ploche 465 km², z toho 7 500 býva v meste Lemvig, ktoré sa nachádza pri Limfjorde (dán. Limfjorden). Asi 5 km južne od mesta je letisko Lemvig EKLV.

Externé odkazy 
 Lemvig Turistbureau
 Lemvig Købstad
 Lemvig Basket - Vestjyllands bedste basketballklub

Dánsko
Batizovce

Batizovce sú obec na Slovensku v okrese Poprad.

Poloha 
Leží v Popradskej kotline priamo pod Vysokými Tatrami, v nadmorskej výške  Obcou preteká Batizovský potok. Batizovce sú lokalizované na cestnej spojnici Svit (1,5 km na juh) - Tatranská Polianka (6 km na sever). Obec ďalej susedí s Mengusovcami a Štôlou na západe, Gerlachovom na severe a Popradom na východe.

Dejiny 
Prvá písomná zmienka k územiu obce pochádza z roku 1264. V tomto roku daroval kráľ Belo IV. Batyzovi les "Chetene" - Cetina, ležiaci pod Tatrami medzi Červeným potokom a Popradom. Batyz - zakladateľ Batizoviec, bol členom významného šľachtického rodu z Markušoviec - Mariášovci.

Obyvateľstvo 
Podľa Sčítania obyvateľov, domov a bytov 2011 bývalo v obci 2 322 obyvateľov, z toho 1 103 mužov a 1 219 žien. Najpočetnejšia národnosť bola slovenská, ku ktorej sa hlásilo 1 984 obyvateľov, ďalej 71 k rómskej a 16 ku českej. 

Čo sa týka náboženstva, väčšina obyvateľov, 1 183 (50,9%), sa hlási ku Rímskokatolíckej cirkvi, 543 (23,4%) obyvateľov sa hlási k Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania, 50 obyvateľov ku Kresťanským zborom a 36 ku Gréckokatolíckej cirkvi. Bez vyznania je 190 obyvateľov a vyznanie neuviedlo 279 občanov.

Súčasnosť 
Dominantami tejto podtatranskej obce sú evanjelický kostol (z roku 1791) a neskororománsky kostol postavený v polovici 13. storočia. 

Na juhozápade obce sa nachádzajú ložiská štrkopieskov. Intenzívna ťažba začala po roku 1930 a podnik Štrkopiesky funguje dodnes. Na mieste ťažby dnes nájdete zatopené umelé jazerá - bagrovisko.

V obci fungujú viaceré ubytovacie zariadenia, slúžiace pre turistov navštevujúcich podtatranský región.

Doprava 
Cez juh katastra Batizoviec prechádza diaľnica D1, pričom najbližšie diaľničné výjazdy sú Mengusovce a Poprad-Západ.

Batizovce majú pravidelné autobusové spojenie so Svitom a Popradom, v týchto mestách sa nachádzajú aj najbližšie železničné stanice.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka obce
 www.apsida.sk - profil neskororománskeho kostola

 
Obce okresu Poprad
Tóra

Tóra (hebr. zákon, príkaz, ukazovateľ, zozbierané) je výraz pre:
 pentateuch, a to tak pre obsah pentateuchu, ako aj pre posvätný zvitok s jeho textom 
 všetky morálne a rituálne predpisy obsiahnuté v pentateuchu a halachických častiach Talmudu.

Názvy 
Tora sa nazýva tiež Torat Moše - Mojžišov zákon, alebo Chamiša chumšei Tora - päť pätín (častí) Tóry či skrátene Chumaš - päť, pätina (plurál chumašim).

Tóra v širšom poňatí tohto slova sa skladá z dvoch navzájom prepojených častí:
 písanej Tóry (tora še- bi- chtav) a
 ústnej Tóry (tora še- be- al- pe).

Pod písanou Tórou rozumieme hebrejskú Bibliu (v kresťanskom poňatí Starý zákon). Hebrejský zákon zahŕňa tri základné časti:
 Tóru (v užšom slova zmysle),
 Prorokov a
 Spisy.
Hebrejské sväté písmo sa najbežnejšie označuje slovom Tanach. Je to akronym vytvorený z počiatočných písmen hebrejských slov označujúcich tieto tri časti. Najväčšiu úctu v Tanachu požíva práve Tóra. Jej ustanovenia, ktoré podľa tradície odovzdal Boh Mojžišovi na hore Sinaj, tvoria nemenné východisko židovskej náuky a životnej praxe. Mimoriadne postavenie Tóry jej určuje najčestnejšie miesto v synagogálnej liturgii.

Z Tóry sa číta predovšetkým v sobotu, pondelok a štvrtok, potom pri novoluní, sviatkoch a pôstoch. Náboženské zvyklosti predpisujú, aby sa celý Pentateuch prebral v priebehu jedného roka. Celá kniha je preto rozdelená na 54 oddielov - sidier, ktoré sa postupne čítajú na šabaty. Celý cyklus sa začína a končí jesenným sviatkom Simchat Tóra.

Sefer tora 

Pri verejnej bohoslužbe sa Tóra prednáša z pergamenového zvitku nazývaného Sefer tora, ktorý tvorí dlhý pás pergamenu navinutý na dvoch tyčiach. Hebrejský text je písaný ručne podľa prísnych predpisov, bez značiek pre samohlásky a akcenty. Predstavuje presný odpis kánonického znenia, ktorý vždy anonymne - bez uvedenia miesta či dátumu vzniku - vyhotovuje nábožensky a odborne kvalifikovaný pisár - sofer. Ten zvyčajne píše aj krátke úseky textu tóry na schránky pre modlitebné remienky (tfilin) a schránky domáceho požehnania (mezuza).

Chumaš 
Na sledovanie textu a pri domácom štúdiu veriaci používajú tlačené vydanie Tóry, ktoré sa nazýva Chumaš. Tieto knihy nie sú posvätné a nepoužívajú sa pri liturgii.

Aron kodeš 
Zvitky Tóry, najcennejší a najdôležitejší predmet v synagóge, sú uložené v svätostánku (Aron ha kodeš, alebo Aron kodeš), ktorý bol pôvodne prenosnou schránkou. V stredoveku dostal podobu vysokej skrine voľne pristavenej alebo vstavanej do východnej steny synagógy. Vďaka tejto podobe sa svätostánok stal vďačným objektom umeleckej výzdoby. Dodatočne k nej pribudla dvojitá doska Desatora, umiestnená na vrchol tympanónu alebo horné zakončenie schránky. Niekedy je podopieraná párom zvieracích figúr, zvyčajne levov. Zvitky Tóry sa do svätostánku ukladajú v „oblečení“ a s ozdobami, ktoré zvýrazňujú význam Tóry a úctu, ktorá sa jej preukazuje.

Iné projekty 

Starý zákon
Judaizmus
Kniha sudcov

Kniha sudcov alebo Sudcovia (skratka Sdc alebo Sud) je jedna z kníh Starého zákona. Je pomenovaná podľa 12 hlavných postáv, ktorých úlohou bolo oslobodiť izraelský národ a viesť ľud v mene Božom.

Členenie sudcov 
Sudcovia sa členia na veľkých a malých: 
7 veľkých sudcov (= charismatickí vodcovia vojsk izraelistických kmeňov alebo kmeňových zväzov v predkráľovskej dobe) : Otoniel (Otníél), Aod (Éhúd), Debora a Barak (Bárák), Gedeon (Gideon), Jefte a Samson (Sdc 2, 6 – 3, 6). Samson sa zaraďuje medzi sudcov ale sudcom nebol. 
6 malých sudcov (=ozajstní sudcovia): Samgar (Šamagar), Tola (Tólá), Jair (Jáír), Abesan (Ibcán), Ehialon (Élón) a Abdon (Ábdón) (Sdc 10, 1 – 5; 12, 8 – 15)

Malí sudcovia sú v Knihe sudcov spomínaní iba pomerne stručne.

Sudcovia pôsobili asi medzi r. 1200 – 1000 pred Kr.

Obsah Knihy sudcov 
Jozue z knihy Jozue neustanovil svojho nástupcu. Keď vymreli všetci, čo sa pamätali na Božie zázraky v púšti, ľahko sa Izraeliti začali priateliť s pohanmi a odvrátili sa od Boha. Ten ich potrestal útlakom iných národov. Keď sa spamätali kajali sa, Jahve (Boh) im poslal sudcov, ktorí ich mali oslobodiť. Obdobie sudcov trvalo skoro 400 rokov (asi 1400 – 1050 pred Kr.) a bolo jedným z najtemnejších období v histórii Izraela.

Kniha sudcov obsahuje aj príbeh zaujatia vlasti (Sdc 1,1 – 2,5), príbeh o pokuse Abimelecha o vytvorenie štátu (Sdc 9) a príbeh rodu Danovho (Dánovho) (Sdc 17 – 18) a Benjamínovho (Sdc 19 – 21).

Medzi literárne druhy, ktoré kniha obsahuje patria zoznamy, historické rozprávania, poetické state (napr. Deborina pieseň), stará tradícia o jednotlivých kmeňoch a pod.

Poznámky

Referencie

Literatúra

Pozri aj 
 Starý zákon
 Zoznam kníh Biblie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kniha sudcov, iný link – rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 Sudcov – evanjelický preklad

Starý zákon
Kniha Rút

Kniha Rút alebo Rút (skratka Rút alebo Rut) je jednou z kníh Starého zákona (časti Biblie).

Zaradenie 
Táto kniha je jedna z mála kníh Biblie, ktoré majú dvojité zaradenie. Radí sa k historickým knihám za knihu Sudcov a niekedy sa tiež sa radí k Ketuvim. V knihe sa silno prejavuje zámer poskytnutia poučenia pomocou poukázania na konanie vzorových postáv.

Knihu Židia čítali na sviatok Týždňov.

Obsah 
Kniha obsahuje špeciálne príbeh matky Noemi, jej nevlastnej dcéry Rút a Rútinho manžela Booza (Boáza). Elímelech z Júdovho kmeňa utiekol spolu s manželkou Noemi pred hladom do Moabu. Jeho synovia sa tu oženili. Po smrti muža a synov sa Noémi vrátila do Betlehema, jedna z jej neviest ju odprevadila a ostala s ňou. Keď Rút zbierala na poli klasy na obživu zapáčila sa majiteľovi poľa, Boozovi. Keďže Booz bol Elímelechov príbuzný, vzal si Rút (povinnosť levirátneho manželstva). Narodilo sa im dieťa, ktoré podľa rodokmeňa uvedeného na konci knihy je pradedom kráľa Dávida.

Dozvedáme sa teda, že Dávid je pravnukom Rút a Booza. Autor tu vlastne humoristicky podal, že významný kráľ Dávid je vlastne potomok cudzinky - Moabitky.

Kniha chce ukázať, že Boh požehnáva aj pohanku, ktorá sa priznáva k židovskej viere. V Matúšovom evanjeliu sa Rút z tejto knihy spomína v rodokmeni Ježiša.

Význam 
Existuje viacero názorov, čo bolo zámerom knihy Rút:
 vyplniť medzeru v Dávidovom rodokmeni v knihe Samuelovej
 politický spis, ktorý sa protivil Ezdrášovmu a Nehemiášovmu zakazovaniu zmiešaných manželstiev
 snahu, aby sa o bezdetné vdovy staral ich najbližší mužský príbuzný
 svedectvo o Božej prozreteľnosti
 konanie Rút ako príklad rasovej znášanlivosti

Poznámky

Referencie

Literatúra 
 Rút [Kniha]. In:

Pozri aj 
 Zoznam kníh Biblie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kniha Rút, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 Rút - evanjelický preklad

Biblia
Starý zákon
Šalamún (biblická postava)

Šalamún (hebr.: שלמה), syn kráľa Dávida a  manželky Uriáša, ktorú Dávid zneuctil, Betsabe, bol kráľom zjednoteného Izraelského kráľovstva. Vládol približne v rokoch 970 - 931 pred Kr. (podľa Williama F. Albrighta v rokoch 962 – 922 pred Kr.) po tom čo sa zmocnil trónu a zbavil konkurencie. Za jeho vlády dosiahlo kráľovstvo najväčší územný a hospodársky rozmach, po jeho smrti sa však v dôsledku roztržky medzi jeho synmi rozpadlo na severné Izraelské kráľovstvo a južné Judejské kráľovstvo. Šalamún tiež nechal v Jeruzaleme vystavať chrám, ktorý bol až do svojho zničenia Babylončanmi v roku 586 pred Kr. strediskom židovského náboženstva. Šalamúnovu vládu popisuje biblická Prvá Kniha Kráľov a Druhá kniha kroník.

Podľa biblického rozprávania bol Šalamún známy svojou múdrosťou, ktorú prišla obdivovať aj kráľovná zo Sáby (1 Kráľ 10). V židovskej tradícii je považovaný za autora troch biblických kníh: knihy Prísloví, knihy Kohelet (Kazateľ) a Piesne piesní. Podľa Biblie napísal až 3 000 prísloví a zložil 1 005 piesní. Moderná textová kritika Šalamúnovo autorstvo spochybňuje.

Šalamún obchodoval po súši i po mori s ďalekými krajinami, napríklad s týrskym kráľom Chíramom, ktorý mu dodával cédrové a cyprusové drevo na stavbu Jeruzalemského chrámu. 

Mierové vzťahy s okolitými štátmi budoval Šalamún na rozsiahlych dynastických manželstvách. Šalamún mal 700 manželiek a 300 mileniek. Oženil sa napríklad s Naamou, dcérou egyptského faraóna. Podľa Biblie sa na sklonku života odvrátil od Božích ciest a jeho pohanské ženy ho zviedli k modloslužbe. Na žiadosť pohanských manželiek budoval pre cudzích bohov výšiny, háje a chrámy, kde ich spolu uctievali. Šalamún zomrel vo veku 80 rokov a bol pochovaný v meste Dávidovom na vrchu Sión. Po jeho smrti kraľoval v Judsku jeho syn Rechabeám.

Referencie

Pozri aj 
 Kniha prísloví
 Kniha Kazateľ
 Pieseň piesní
 Kniha múdrosti

Iné projekty

Externé odkazy 
 Šalamúnova múdrosť
 Šalamúnove bane

Vládcovia Izraela
Biblické postavy
Sudcovia
Osobnosti na holandských bankovkách
Knihy kráľov

Knihy kráľov (skratky 1 Kr, 2 Kr alebo 1Krľ, 2Krľ) sú dve knihy Starého zákona. 

Tieto knihy pokračujú tam, kde skončili Knihy Samuelove. Opisujú teda dejiny Izraela od smrti Dávida (965/964 pred Kr. ) až po prepustenie judského kráľa Joachina (Jehohachina) babylonským kráľom z väzenia (561 pred Kr.). Sú prisudzované Jeremiášovi, ktorý zažil posledné udalosti.

Prameňom textu boli kráľovské kanály, zoznamy, prorocké legendy a menšie dejepisné diela. Rozdelenie na dve časti pochádza zo Septuaginty.

Iné názvy 
Pôvodne išlo o jednu spoločnú knihu, ktorá sa po hebrejsky volala Melachim (doslova "Králi"), čo sa zvykne prekladať ako Kniha kráľov. 

Vo Vulgáte sa Knihy kráľov neoznačujú ako Prvá a Druhá kniha, ale ako Tretia a Štvrtá kniha kráľov (pretože názov Prvá a Druhá kniha kráľov sa používa pre Knihy Samuelove).

Obsah

Prvá kniha kráľov 
Prvá časť (1 Kr 1-11) opisuje Dávidove posledné opatrenia, jeho smrť a pohreb a podrobne opisuje vládu Šalamúna (970-931 pred Kr.).

Druhá časť (1 Kr 12 - 2 Kr 17) pojednáva o rozpade ríše na Júdu a Izrael za panovania Roboama a Jeroboama a paralelne podáva dejiny oboch kráľovstiev až po pád Samárie (721 pred Kr., hlavné mesto Izraela, t. j. vtedy severnej časti územia Izraelitov). Po Šalamúnovej smrti vládol jeho syn Roboam. Ten odmietol znížiť dane, a preto musel utiecť z Jeruzalema. Severná časť sa odtrhla a zvolila si za kráľa Jeroboama (Jeroboáma). Keďže chrám aj s archou zmluvy bol v Jeruzaleme (hlavné mesto Judska, južná časť), dal postaviť chrám v Beteli (Bételi) a v Dane (Dáne). Tu uctievali Jahveho v podobe zlatého teľaťa. Proti čomu rázne vystúpili proroci, najmä Amos a Ozeáš.

Druhá kniha kráľov 
Druhá časť pokračuje v Druhej knihe kráľov nanebovzatím Eliáša a začiatkom pôsobenia Elizea.

Tretia časť (2 Kr 18-25) opisuje históriu posledných kráľov Judska až po zánik kráľovstva, do začiatku babylonského zajatia (587 pred Kr.). V tomto období vládli aj dvaja bezbožní králi (Manasses (Manassé, Manase) a Amon). Po nich nasledoval Joziáš (Josiáš), ktorý našiel knihu Deuteronómium v Jeruzalemskom chráme.

Králi sú v knihách predstavovaní podľa istej spoločnej schémy. Jej hlavným bodom sú náboženské postoje jednotlivých kráľov. Dejiny sa v knihách kráľov nepodávajú v modernom slova zmysle ale najmä ako dejiny spásy. Ako príčinu rozdelenia kráľovstva a vyhnanstva predstavujú nevernosť národa.

Poznámky

Pozri aj 
 Starý zákon
 Zoznam kníh Biblie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prvá kniha kráľov, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 1. Kráľov - evanjelický preklad
 Druhá kniha kráľov, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 2. Kráľov - evanjelický preklad

Biblia
Starý zákon
Knihy kroník

Knihy kroník alebo Knihy kronické alebo Knihy Paralipomenon (skratky 1 Krn/2 Krn, 1Kron/2Kron) sú dve knihy Starého zákona. Vznikli v 4. stor. pred Kr. pôvodne ako jedna kniha. Pri preklade do gréčtiny v Septuaginte boli rozdelené na dve knihy. Spolu s knihami Ezdráš a Nehemiáš tvoria podľa svojej koncepcie jednotné dejepisné dielo (tzv. kronistické). Knihy Ezdráš a Nehemiáš boli preto pravdepodobne vyčlenené až neskôr. Autor Kníh kroník je stotožňovaný s autorom Knihy Ezdrášovej a Knihy Nehemiášovej.

Pomenovanie Kroniky pochádza od Hieronymovho pomenovania týchto kníh: "Kronika celej božskej histórie" (Chronicon totius divinae historiae).

Sú podobné Deuteronómiu. Tiež je to také zhrnutie histórie. Obsah v podstate sa opisuje obdobie od Adama a Evy až po babylonský exil.

Knihy Kroník sú dejepisné knihy ale majú iný štýl ako Knihy Samuelove a Knihy kráľov. Chcú nájsť ponaučenie z chýb minulosti. Ich obsah je paralelný s obsahom Kníh kráľov, ale Knihy kráľov sú skôr morálnym zákonom. Pri posudzovaní každého kráľa je normou jeho vzťah k Jahveho kultu. Pochvalne sa vyjadruje o Dávidovi a Šalamúnovi, ako staviteľovi chrámu. V knihách sa zdôrazňuje Božie pôsobenie v dejinách izraelského národa. Králi sú v Knihách kroník hodnotení podľa ich vzťahu k náboženskému kultu.

Prvá kniha kroník 
V prvých deviatich hlavách/kapitolách (1 Krn 1-9) sú uvedené rodokmene. Po krátkom náčrte Šaulovej (Saulovej) vlády (1 Krn 10) prechádza k podrobnému objasňovaniu a idealizovaniu Dávidovho panovania.

Druhá kniha kroník 
V druhej knihe Kroník (2 Krn 1-9) sa opisuje a idealizuje pôsobenie Šalamúna.

Záverečná časť (2 Krn 10-35) zhŕňa dejiny kráľov Judska a vyzdvihuje vládu Jozafata (Jósafáša), Ezechiáša a Joziáša (Josiáša) za ich kultové reformy.

Poznámky

Pozri aj 
 Starý zákon
 Zoznam kníh Biblie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prvá kniha kroník, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 1. Kronická - evanjelický preklad
 Druhá kniha kroník, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o knihe
 2. Kronická - evanjelický preklad

Biblia
Starý zákon
Cynthia Breazeal

Cynthia Breazeal (* 15. november 1967, Albuquerque, Nové Mexiko, USA) je americká vedecká pracovníčka zaoberajúca sa robotikou.

V rámci svojej doktorandskej práce vyvinula sociabilného robota pod názvom Kismet. V súčasnosti (2004) vedie vývoj sociabilných robotov. Okrem iného vyvinula aj planetárne mikro-rovery, expresívnu robotickú tvár a torzo humanoidného robota.

Dielo (výber)

Pozri aj 
Rodney Brooks

Literatúra

Externé odkazy 
Oficiálna stránka
Personal Robots Group MIT Media Lab.
Association for Computing Machinery Video Interviews with Cynthia Breazeal
"Profile: Cynthia Breazeal"
iWASwondering.org - National Academy of Sciences 
"A Conversation with Cynthia Breazeal"
"50 Best Robots Ever"
"50 Best Inventions of 2008"
"The Rise Of Personal Robots"

Osobnosti v robotike
Absolventi MIT
Inžinieri USA
Osobnosti z Albuquerque
Rodney Brooks

Rodney A. Brooks (* 30. december 1954, Adelaide) je v súčasnosti (2004) riaditeľom MIT Computer Science and Artificial Intelligence Laboratory a Fujitsu Professor of Computer Science. Je aj vo vedení známej spoločnosti iRobot Corp.

V súčasnosti sa venuje výskumu v oblasti inteligentných robotov, ktoré operujú v neštruktúrovanom prostredí a pochopeniu ľudskej inteligencie prostredníctvom stavby humanoidných robotov.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Home page
 Projects

Narodenia v 1954
Osobnosti v robotike
Hájik (Žilina)

Hájik je v poradí štvrté žilinské sídlisko postavené západne od centra mesta. Rozkladá sa na prírodnej terase nad Závodím, odkiaľ je malebný výhľad na mesto a pohorie Malá Fatra. Je jednou z mestských častí Žiliny a samostatná Rímskokatolícka farnosť Žilina-Hájik. Ulice sú pomenované prevažne po významných slovenských osobnostiach: Segnerova, Stodolova, Jedlíkova, Kempelenova, Mikovíniho, Petzvalova, Mateja Bela. Jura Hronca a ďalších. 

Výstavba panelového sídliska sa začala v roku 1987. Sídlisko môžeme rozdeliť na staršiu časť Hájik I a novšiu časť Hájik II, kde výstavbu zabezpečuje mesto Žilina. V roku 2007 bola bytová výstavba ukončená. Na sídlisku býva 7704 (stav k 31. 12. 2021) obyvateľov. Súčasťou sídliska je aj obytný súbor rodinných domov Hájik – juh, ako aj individuálne postavené rodinné domy.

Na sídlisku je základná škola, materská škola, nákupné stredisko (najnovšie aj OD Tesco), obchody, pošta, veľkogaráže a Kostol Božieho milosrdenstva. V roku 2002 bola na Hájiku vybudovaná trolejbusová doprava, ktorá ho spája s centrom a ostatnými mestskými časťami.

Na priečelí základnej školy je umiestená pamätná tabuľa s reliéfom plukovníka Georgesa Barazera de Lannuriena, veliteľa skupiny francúzskych bojovníkov v SNP od akademického sochára Štefana Pelikána. Na sídlisku je umiestený aj Pamätník slovenských parašutistov, ktorí na tomto mieste v roku 1943 pred prezidentom Slovenskej republiky uskutočnili prvý hromadný zoskok 19-tich vojenských parašutistov pod vedením npr. Juraja Meška. 

O sídlisku Hájik  bol natočený zaujímavý filmový dokument "Životné podmienky a problémy mladých ľudí na sídliskách", ktorý pripravilo žilinské združenie Kumakokra v rámci kampane Ministerstva školstva SR s názvom Každý iný, všetci rovní.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Žilina Gallery - sídlisko Hájik

Mestské časti Žiliny
Sídliská na Slovensku