Julija Volodymyrivna Tymošenková

Julija Volodymyrivna Tymošenková (; * 27. november 1960, Dnipro,  Ukrajina) je ukrajinská politička a bývalá predsedníčka vlády. V roku 2004 bola počas prezidentských volieb a následných protestov poprednou predstaviteľkou opozície. Stala sa jedným zo symbolov tzv. Oranžovej revolúcie. Pôsobila ako predsedníčkou strany Blok Julije Tymošenkovej (2001 - 2012) a Baťkivščyna (Vlasť) (1999 - súčasnosť).

Život 
Narodila sa 27. novembra 1960 v meste Dnipro vo vtedajšej Ukrajinskej SSR. Od 3 rokov ju jej matka Ljudmila Telehina vychovávala sama, po tom čo ich jej otec Volodymyr Abramovyč Hrihyan opustil.

V roku 1978 sa zapísala na Katedru automatizácie a telemechaniky na Dnepropetrovskej baníckej vysokej škole. Nasledujúci školský rok prestúpila na Katedru ekonómie Dnepropetrovskej štátnej univerzity. V roku 1979 sa vydala za Oleksandra Tymošenka. V roku 1984 školu ukončila s vyznamenaním a získala titul inžinier ekonómie. V roku 1999 obhájila dizertačnú prácu na Kyjevskej národnej ekonomickej univerzite na tému štátna regulácia daňového systému.

V rokoch 1984 až 1988 pracovala ako ekonómka v Dnepropetrovskovskom strojárenskom závode. Počas perestrojky si s manželom založila požičovňu videokaziet a začala podnikať. V roku 1991 si založila s manželom firmu s názvom „Ukrajinskyj Benzyn“ zaoberajúcu sa predajom ropných produktov v Dnipru. V roku 1995 bola firma transformovaná a pod názvom „Jedinye energetičeskie sistemy Ukrajiny“ skrátene JeESU. Firma s podporou ukrajinskej politickej strany Gromada premiéra Pavla Lazarenka zabezpečovala monopol na dovoz zemného plynu na Ukrajinu. Viedla viaceré rokovania a uzavrela dohody s vedením ruskej energetickej spoločnosti Gazprom. Počas tohto obdobia začala byť prezývaná „plynová princezná“.

Do politiky Timošenková vstúpila v roku 1996, kedy bola zvolená za poslankyňu do ukrajinskej Verchovnej rady (parlamentu). Od decembra 1999 do januára 2001 pôsobila Tymošenková na poste zástupcu Ministra palív a energetiky vo vláde Viktora Juščenka.

V druhom kole ukrajinských prezidentských volieb v roku 2010 Tymošenková skončila na druhom mieste za víťazom Viktorom Janukovyčom. Prehrala o 3,5 percentuálneho bodu.

V roku 2011 ukrajinská prokuratúra navrhla uvaliť väzbu na Tymošenkovú pre obvinenie z uzavretia nevýhodného kontraktu na dovoz ruského plynu v roku 2009. Od 5. augusta 2011 bola vo väzbe. Jej zatknutie odsúdili nielen predstavitelia západných krajín ale aj najvyšší predstavitelia Ruska.

Neskorší súd ju odsúdil na sedem rokov väzenia a tri ďalšie roky zákazu vykonávať verejné funkcie. Súd tiež vyhovel žalobe spoločnosti Naftohaz Ukrajiny, ktorý od Tymošenkovej žiadal náhradu škody vzniknutej v dôsledku podpisu nevýhodných zmlúv v objeme 1,5 miliardy hrivien v januári 2009. Od 30. decembra 2011 si odpykávala trest vo väzení v Charkove. Od mája 2012 sa liečila pod dohľadom polície v centrálnej klinickej nemocnici č. 5 v Charkove, po tom, čo jej diagnostikovali vysunutú platničku chrbtice.

Dňa 21. februára 2014 ukrajinský parlament schválil zákon, ktorý umožnil aby Juliju Tymošenkovú prepustili z väzenia.

22. februára 2014 oznámila agentúra AP, že Tymošenkovú prepustili z väzenia v Charkove. 24. júna 2014 Tymošenkovú rehabilitoval Najvyšší súd Ukrajiny.

Po prepustení pokračovala v angažovaní v politike. V roku 2019 kandidovala na post prezidenta. V prvom kole prezidentských volieb sa umiestnila na treťom mieste, pričom získala 13,40 % hlasov, čím sa do druhého kola nekvalifikovala.

V roku 2019 bola zvolená do Verchovnej rady (ukrajinského parlamentu) a viedla stranu Baťkivščyna (Vlasť) v opozícii.

Referencie

Iné projekty 

Premiéri Ukrajiny
Premiérky
Členovia Verchovnej rady Ukrajiny
Osobnosti z Dnipra