joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jozef Kohuth

Jozef Kohuth (v niektorých prameňoch Jozef Kohúth)  (* 1. marec 1828, Ústie nad Oravou (zaniknutá obec) – † 16. jún 1900, Dolný Kubín) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, literárny historik, farár v Dolnom Kubíne, mecén a podporovateľ slovenských kultúrnych inštitúcií. Po skončení teologických štúdií bol kaplánom v Rabči a Liskovej. Od roku 1853 pôsobil v Dolnom Kubíne ako farár. Bol veľkým odporcom maďarizácie, najme maďarizačných snáh spolku sv. Štefana. Staral sa o vydávanie slovenských učebníc. Bol členom Oravskej učenej spoločnosti i Matice slovenskej a jej horlivým organizátorom na Orave. Spolupracoval so Ctibohom Zochom Pracoval v oblasti literárnohistorického výskumu, venoval sa skúmaniu rukopisov literárnych pamiatok, vyhľadával biografické dáta. Je pochovaný na historickom Dolnokubínskom cintoríne.

Dielo 
 K dejepisu Oravy (Slov. letopis 6, 1882)
 Dvojnásobné jubileum (Kat. noviny 36, 1885) 
 Orava (Slov. pohľady 5, 1886)
 Pomník zásluhám (Kat. noviny 39 -43, 1888)
 Z dejín slovenskej literatúry (Kat. noviny 41, 1890)
 Poznámky k dejinám našskej spisby (Lit. listy 1, 1891)
 Učené slovenské tovaryšstvo (Tovaryšstvo 1, 1893)
 Anton Bernolák (Tovaryšstvo 1, 1893)
 Jozef Ignác Bajza a slovenské prebudenie (Tovaryšstvo 2, 1895)
 Anton Bernolák (Tovaryšstvo 2, 1895)
 Ignác Jurčák (Tovaryšstvo 2, 1895)
 Mäceni a priaznivci Učeného slovenského tovaryšstva (Tovaryšstvo 2, 1895)

Zdroje 
 Jana Hubová: Sprievodca po historickom cintoríne v Dolnom Kubíne; tlačiarne SNP Martin 1990

Externé odkazy 
Parenička Pavol: Historik Jozef Kohuth 

Slovenskí literárni historici
Uhorskí rímskokatolícki kňazi
Osobnosti z Ústia nad Oravou
František Víťazoslav Sasinek

František Víťazoslav Sasinek (* 11. december 1830, Skalica  † 17. november 1914, Graz) bol najplodnejší slovenský historik druhej polovice 19. storočia, publicista, katolícky kňaz. Pseudonym: Franko Chvojnický, Pater Victor, Sirotin V., Skalnický, Slovákovič

Rodina 
 otec: František Sasinek
 matka: Anna rod. Tichá

Životopis 
Vyštudoval gymnázium v Skalici a v Szolnoku, 1846 vstúpil do kapucínskeho rádu, neskôr študoval filozofiu v Tate a v Bratislave, teológiu v Scheibbse (Dolné Rakúsko) a v Bratislave, roku 1853 vysvätený za kňaza v Rábe, 1866 zložil rigorózum  z teológie na univerzite v Prahe. Pôsobil striedavo ako profesor a kazateľ v Tate, v Bratislave, v Ostrihome a v Budíne. Roku 1864 bol prepustený z kapucínskeho rádu a 11. júla 1864 ho biskup Štefan Moyzes prijal do banskobystrickej diecézy, kde sa stal profesorom bohosloveckého seminára a kazateľom. Od roku 1856 opatrovník kníh a zbierok Matice slovenskej, uložených dočasne v Banskej Bystrici, od roku 1868 diecézny ordinár.

Najplodnejší slovenský historik 2. polovice 19.storočia. Spracovával najstaršie dejiny Slovenska a Slovákov, tému sv. Cyrila a Metoda a Veľkej Moravy, Uhorska, ale aj Čiech. Ako učiteľ napísal aj niekoľko učebníc, ktoré sa používali na cirkevných školách. Napísal diela náboženského charakteru, spevohry, trúchlohry, verše, príležitostné básne, poviedky a črty, náboženské, historické a národnobuditeľské štúdie a články. Aj keď jeho historiografické dielo bolo poznačené romantizmom, mnohými nedostatkami a mylnými závermi, v období maďarizácie zohralo pozitívnu úlohu.
Významná bola aj jeho redaktorská, archívna a editorská činnosť. Knižne vydal aj zbierku vtipov, žartov, anekdôt a hádaniek. Roku 1869 po Moyzesovej smrti v Martine zastával funkciu tajomníka MS. Roku 1870 dopisujúci člen Kráľovskej čes. spoločnosti náuk; čestný občan Starej Turej.

Dielo 
 Dejiny drievnych národov na území terajšieho Uhorska, Skalica, 1867
 Dejiny počiatkov terajšieho Uhorska, Skalica, 1868
 Dejiny kráľovstva Uhorského, 2/1., Martin, 1871
 Dejepis všeobecný a zvláštny Uhorska, svetský a náboženský, Viedeň, 1871
 Archív starých česko-slovenských listín, písomností a dejepisných pôvodín pre dejepis a literatúru Slovákov 1-2, Martin, 1872-1873
 Sv. Method a Uhorsko, Martin, 1884
 Arpád a Uhorsko, Martin, 1884
 Záhady dějepisné, 1-4, Praha, 1886-1887
 Dejiny Slovákov, Ružomberok, 1895
 Slováci v Uhorsku, Martin, 1904

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Skalica; pokrstený ako Franciscus Xaver Szaszinek
 Záhady dějepisné: Gothové a Vandalové. Sešit IV. Kniha bola zdigitalizovaná v rámci projektu Digitalizácia na objednávku.
 

Narodenia v 1830
Úmrtia v 1914
Slovenskí historici
Slovenskí autori náučnej literatúry
Osobnosti zo Skalice
Josef Pekař

Josef Pekař (* 12. apríl 1870, Malý Rohozec – † 23. január 1937, Praha) bol jeden z najvýznamnejších českých historikov.

Od roku 1901 profesor rakúskych dejín na pražskej univerzite. Od roku 1912 viedol polemiku s T. G. Masarykom o zmysle českých dejín. Kým TGM za fundamentálnu považoval ideu náboženskú, Pekař za takúto považoval ideu nacionálnu.

Dielo 
 Čechové jako apoštolé barbarství. Praha : Bursík & Kohout, 1898. Dostupné online.
 Nejstarší kronika česká (Praha 1903)
 
 Kniha o Kosti I.–II. (Praha 1909–1911, Praha 1935, Praha 1942, Praha 1970, Praha 1998 včetně 3. dílu)
 České katastry 1654–1789 (Praha 1915, Praha 1932)
 Dějiny československé (Praha 1921, Praha 1991)
 Bílá Hora (Praha 1921)
 Tři kapitoly z boje o sv. Jana Nepomuckého (Praha 1921)
 Omyly a nebezpečí pozemkové reformy, Praha : Vesmír, 1923. Dostupné online.
 
 Masarykova česká filosofie. Praha : Historický klub, 1927
 O smyslu českých dějin (Praha 1929)
 Žižka a jeho doba I.–IV. (Praha 1927–1933; Praha 1992). Dostupné online.
 K českému boji státoprávnímu za války. Praha : Historický klub, 1930. Dostupné online.
 O periodisaci českých dějin. Praha : Historický klub, 1932. Dostupné online.
 Valdštejn I.–II. (Praha 1934, Praha 2008). Dostupné online.
 
 Postavy a problémy českých dějin (Praha 1990)
 Světová válka. Karlín : Vesmír, 1921. Dostupné online.
 O povstání kralevice Přemysla proti králi Václavovi I. Praha : Katolický Literární Klub, 1941. Dostupné online

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Josef Pekař v souborném katalogu Akademie věd ČR
 Josef Pekař na serveru Filozofické fakulty Masarykovy univerzity
 Josef Pekař (1870–1937) – bibliografie
 Josef Pekař – hodnocení husitství
 Josef Pekař na stránkách Centra dějin české teologie KTF UK
 Josef Pekař – video z cyklu České televize Historický magazín
 Kavalír českého dějepisectví, Josef Pekař – z cyklu Osobnosti na ČT24
 Český rozhlas Plus: Jasnozřivý skeptik Josef Pekař

Zdroj 

Českí historici
Českí literárni historici
Českí vedeckí spisovatelia
Českí univerzitní profesori
Absolventi Karlovej univerzity
Rektori Karlovej univerzity
Spisovatelia píšuci po nemecky
Jozef M. Kirschbaum

Jozef M. Kirschbaum (* 25. marec 1913, Dolné Vestenice – † 16. august 2001, Willowdale (dnes časť Toronta), Ontário, Kanada) bol slovenský politik, diplomat a slovakista. Člen a významný predstaviteľ HSĽS.

Život 
Narodil sa v rodine Jozefa Kirschbauma a Márie rod. Goldbergerovej-Kováčikovej. Ako jedenásťročný odišiel do školy do Nitry, ale tam sa rozhodol, že sa stane jezuitom a prestúpil na gymnázium v Ružomberku. Po premiestnení školy dokončil gymnaziálne štúdium v Košiciach. Už počas stredoškolského štúdia začal pod pseudonymom Marian Čerešňa  písať autonomistické a protičechoslovakistické články.

Od roku 1933 začal študovať právo, politológiu a slavistiku v Bratislave, Varšave, Paríži, Ríme, Ženeve a Montreali. Patril k radikálnym predstaviteľom okolo dvojtýždenníka Nástup a od roku 1938 bol jeho šéfredaktorom.

Prejavom v rozhlase privítal vyhlásenie vojnovej Slovenskej republiky 14. marca 1939 a Jozef Tiso ho vymenoval za generálneho tajomníka HSĽS (19391940). Po tzv. salzburských rokovaniach v roku 1940 musel na Hitlerov príkaz opustiť slovenskú politickú scénu. V roku 1941 sa oženil s Máriou Magdalénou Danihelovou, dcérou poslanca Štefana Danihela.

Ako nie celkom spoľahlivú osobu ho v roku 1941, podobne ako Karola Sidora, odložili do diplomacie, najprv bol legačný radca v Ríme (19411942), neskôr vyslanec vo Švajčiarsku (19421945).

V marci 1945 Švajčiarsko prerušilo diplomatické styky so Slovenskou republikou a Kirschbaum ostal v emigrácii vo Švajčiarsku. Po komunistickom puči v Česko-Slovensku v roku 1948 ho v neprítomnosti odsúdili na 20 rokov väzenia. V rokoch 19461948 bol delegátom Slovenskej ligy v Amerike vo Výbore pre utečencov v Ženeve.

Dňa 1. novembra 1949 pricestoval do Kanady a usadil sa v Montreale, od roku 1957 v Toronte. Popri zamestnaní študoval slavistiku na univerzite v Montreale a neskôr sa zaradil medzi popredných slavistov v Kanade. Na univerzite v Ottawe založil  v roku 1990 Katedru slovenskej histórie a kultúry.

Citát 
So svojím svedomím a kresťanským citom neprídem nikdy do konfliktu, ak teraz zákonne zasahujeme proti Židom. (denník Slovák, 3. marec 1940)

Dielo 
 Anton Bernolák, Pan-Slavism (?)
 Slovakia in the 19th and 20th Centuries Ed: Jozef Kirschbaum (Slovak World Congress Toronto 1973)
 Náš boj o samostatnosť Slovenska (Slovak Institute Cleveland 1958)
 Slovaks in Canada (1967)
 Svedectvá pravdy o Slovensku. Diel I. Prvá slovenská republika 1939-1945. Výpovede svedkov, ktorí v nej žili. Spoluautori: J. Chryzostom Korec, Viktor Trstenský, Stanislav Bajaník, Ján Bobák, Milan S. Ďurica, František Vnuk, Ferdinand Ďurčanský, Štefan Polakovič, Ján Bobák, Anna Magdolenová, Juraj Chovan. (Sereď 1997)
 Slovenský politický exil v zápase za samostatné Slovensko Ed: J. Bobák (Bratislava 1996)
 Slováci na Podkarpatskej Rusi a ich presídľovanie do Česko-Slovenska v roku 1947. (Bratislava 1998),

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike riadok 18 - farnosť Dolné Vestenice
 Róbert Letz: Rozlúčka s Jozefom M. Kirschbaumom, Proglas XII/2 (2001)
 Jozef M. Kirschbaum na LIC

Politici HSĽS
Slovenskí historici
Osobnosti z Dolných Vesteníc
Juraj Papánek

Juraj Papánek de Nyitra (* 1. apríl 1738, Kuklov – † 11. apríl 1802, Olasz, Maďarsko) bol slovenský historik a učenec šľachtického pôvodu.

Rodina 
 Otec: Jozef Papanek de Nyitra
 Matka: Katarína rod. Adamovičová
Študoval na uhorských univerzitách v Budíne, Jágri, v Pätkostolí (Pécs) a bol rímskokatolícky kňaz na rôznych miestach medzi chorvátskymi a nemeckými osadníkmi. Napísal viacero historických prác a je autorom prvých slovenských národných dejín.

Dielo 
 Historia gentis Slavae – De regno regibusque Slavorum atque cum prisci civilis, et ecclesiastici (1780) () 
Prvé súvislé slovenské dejiny; Slovákom prisúdil veľkomoravskú aj cyrilometodskú tradíciu, bránil rovnoprávnosť Slovákov v Uhorsku, Slovensko považoval za pôvodné územie Slovanov a slovenčinu za pôvodnú „matku“ slovanských jazykov; dielo ovplyvnilo nasledujúce generácie. Keltov a Germánov považoval za Slovákov.

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Borský Svätý Jur

Slovenskí historici
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Príslušníci zemianskeho stavu
Osobnosti z Kuklova
Osobnosti na slovenských poštových známkach
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Juraj Sklenár

Juraj Sklenár (Sklenar, Szklenár) (* 20. február 1744, Tiba – † 31. január 1790, Bratislava) bol slovenský historik a učiteľ. 

Absolvoval Košickú univerzitu, od roku 1764 bol jezuita, pôsobil ako gymnaziálny učiteľ v  Levoči, Prešove, Košiciach, Trnave a Bratislave.
Roku 1764 vstúpil v Trenčíne do jezuitskej rehole, študoval na univerzite v Košiciach, bol doktor filozofie. Bol výborný pedagóg, vyučoval niekoľko predmetov, v Bratislave i slovenčinu.

Tvorba
Napísal dielo Vetustissimus Magnae Moraviae situs (1784) o polohe Veľkej Moravy a „zaujatí vlasti“ starými Maďarmi, ktoré viedlo k nacionalistickým sporom s maďarským historikom menom I. Katona. Územie Veľkej Moravy umiestnil až k územiu Srbska.
Vydal viaceré príležitostné básne a ódy, inauguračné prejavy pri otváraní šk. roku na bratislavskom gymnáziu, spis o prírodných zvláštnostiach Uhorska (Rariora... ), v ktorých informoval o nálezoch zlata a drahých kovov i o zvláštnych rastlinách a zvieratách. Historický charakter má jeho kniha o pôvode a genealógii šľachtického rodu Baťánovcov (Origo...). Najvýznamnejšie je jeho dielo Najstaršia poloha Veľkej Moravy a prvý vpád a nájazd Maďarov na ňu (Vetustissimus...), ktoré vyvolalo polemiku s maďarským historikom Š. Katonom, poznačenú obojstrannou nacionálnou neznášanlivosťou. Pod vplyvom osvietenského kriticizmu prehodnotil v ňom Anonymovu kroniku, bránil politickú rovnoprávnosť Slovákov v Uhorsku. S Jurajom Fándlym prepracoval a doplnil dielo J. Papánka Compendiata historia gentis Slavae. Jeho diela o Veľkej Morave mali národnoobranný charakter a napriek niektorým vecným nesprávnostiam obrodne pôsobili na národné zmýšľanie bernolákovskej i štúrovskej generácie.

Dielo
 Vetustissimus Magnae Moraviae situs  et primus in eam Hungarorum ingressus ... (1784) 
 Rariora naturae monumenta in Hungaria occuratia (1780)
 Synchronisticon Josepho e comitibus Battyany... (1776)
 Oratio inauguralis occasione instauratarum Posonii litterarum (1776)
 Onomasticon honoribus Mariae Thereseiae ... (1777)
 Origo et genealogia illustris Battyaniorum gentis ... (1778)
 Hypercriticon examinis vetustissimi M. Moraviae situ ... (1788)

Dielo v elektronickej podobe
 Rariora naturae monumenta in Ungaria occurentia.... Posonii : Typ. I. M. Landerer, 1780. 39 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Zdroj 
 SKLENÁR, Juraj. In: 

Slovenskí historici
Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Osobnosti zo Spišských Tomášoviec
Václav Nedomanský

Václav Nedomanský (* 14. marec 1944, Hodonín) je bývalý český hokejový útočník a tréner, česko-slovenský reprezentant.

Klubový hokej

Česko-Slovensko 
 Slovan Bratislava (1962–1974)
 349 gólov v 419 zápasoch
Kráľ ligových strelcov 1967,1972,1974

WHA 
 Toronto Toros (1974–1976) a Birmingham Bulls (1976–1978)
 135 gólov v 252 zápasoch

NHL 
 Detroit Red Wings (1977-1982), St. Louis Blues (1982-1983) a New York Rangers (1982-1983)
 125 gólov v 428 zápasoch

Reprezentácia 
 Majster sveta 1972
 Olympijské striebro 1968

Tréner 
 (1987-1990) Schwenninger ERC
 (1990-1991) EV Innsbruck
V rokoch 1992 a 2006 pracoval ako skaut pre Los Angeles Kings a od roku 2012 pre Nashville Predators.

Ocenenia 
Člen Siene slávy IIHF (1997), Siene slávy v Torontu (2019), Siene slávy českého hokeja (2008) a Siene slávy slovenského hokeja (2002).

Externé odkazy 
 Veľký Nedo - Sieň slávy slovenského hokeja - belasý bombardér z Moravy oslnil aj WHA a NHL
 Vaclav Nedomansky Czechoslovakia
 Historie českého hokeje

Česko-slovenskí hokejisti
Českí hokejisti
Majstri sveta v ľadovom hokeji
Strieborní olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Bronzoví olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Česko-slovenskí strieborní olympijskí medailisti
Česko-slovenskí bronzoví olympijskí medailisti
Českí hokejoví tréneri
Členovia Siene slávy slovenského hokeja
Osobnosti z Hodonína
Marsova žlť

Marsova žlť je žltý pigment používaný v maliarstve.

Ide v podstate o syntetický oker, ktorý sa vyrába zrážaním roztokov železitých solí hydroxidom vápenatým.

Žíhaním sa mení na červené oxidy železa.

Žlté pigmenty
Sulfid kademnatý

Sulfid kademnatý (CdS) je zlúčenina kadmia a síry.

V prírode sa vyskytuje ako minerál greenockit (hexagonálna modifikácia) alebo hawleyit (kubická modifikácia).

Pripravil ho objaviteľ kadmia, nemecký chemik Friedrich Stromeyer (1776-1835) v roku 1817.

Použitie 

Sulfid kademnatý sa používa solárnych článkoch, fotodetektoroch, laseroch,
svetloemitujúcich diódach, a pod.

Kadmiová žlť 
Sulfid kademnatý sa používa ako pigment v maliarstve pod názvom kadmiová žlť od začiatku 19. storočia. Predtým sa používal len ojedinele. Získava sa najčastejšie zrážaním roztokov rozpustných kademnatých solí sulfidom sodným.

Kademnatý
Kademnatý
Zlúčeniny kadmia
Žlté pigmenty
Karcinogény IARC skupiny 1
Olympia

Olympia môže byť:
 lokalita:
 miesto veštiarne a svätyne v starovekom Grécku, miesto konania olympijských hier, pozri Olympia (Grécko)
 provincia na juh od tohto miesta, pozri Olympia (grécka provincia)
 hlavné mesto štátu USA Washington, pozri Olympia (Washington)
 mestská časť a výstavný areál v Londýne, pozri Olympia (Londýn)
 štadión a hala:
 futbalový štadión v Helsinborgu, pozri Olympia (Helsingborg)
 štadión v Berlíne, porzi Olympijský štadión (Berlín)
 štadión v Mníchove, pozri Olympijský štadión (Mníchov)
 koncertná hala v Paríži, pozri Olympia (Paríž)
 športové podujatie:
 zriedkavo: skrátený výraz pre olympijské hry
 každoročná súťaž bodybuilderov, pozri Mr. Olympia
 umelecké dielo':
 dvojdielny kinofilm od Leni Riefenstahl dokumetujúci olympijské hry v Berlíne, pozri Olympia (film)
 divadelná hra od Franza Molnara, pozri Olympia (divadelná hra)
 maľba z roku 1863 od Maneta, pozri Olympia (obraz)
 krstné meno, pozri Olympia (krstné meno) a Olympias
 výrobok/výrobca:
 rôzne modely áut od Opelu, pozri Opel Olympia
 parížske vydavateľstvo, pozri Olympia Press
 nemecký výrobca kancelárskych strojov, pozri Olympia (kancelárske stroje)
 výrobca písacích strojov, kalkulačiek a pod., pozri Olympia Business Systems
 nemecká značka športových výrobkov, pozri Olympia (športové výrobky)
 značka piva od firmy Pabst
 bývalá značka platní s klasickou hudbou
 Olympia Milky Bar v Austrálii
 stanica na severnom konci železnice Santa Cruz, Big Trees and Pacific Railway v Santa Cruz County (Kalifornia)
 názov viacerých lodí:
 M/S Olympia (dnes Pride of Bilbao) bola kompa prevádzkovaná dirmou Viking Line medzi rokmi 1986 a 1993
 USS Olympia:
 Olympia (C-6), loď v prevádzke v rokoch 1895–1922, dnes muzeálna loď vo Philadelphii v Pensylvánii.
 Olympia (SSN-717), ponorka v prevádzke od roku 1984.
 planétka, pozri 582 Olympia
 v biológii: rod, dnes známy ako Hypericum

Pozri aj 
 olympijský štadión
Ivan Gall

Ivan Gall (vl. menom Jan Halla, pseudonymy G. Melša, Ján Turčan, J. Hla, Mladý Hypochonder, Samo Társky a i.) (* 14. apríl 1885, Vsetín, Česko – † 26. máj 1955, Praha) bol slovenský básnik obdobia moderny.

Životopis 

Pochádzal z Moravy, ale vyrastal v Martine. Študoval vo Valašskom Meziříčí a v Místku, neskôr pokračoval v štúdiu na právnickej fakulte v Prahe, kde v roku 1910 získal doktorát práv. V roku 1918 sa stal poslancom Revolučného národného zhromaždenia, od roku 1919 pracoval na Ministerstve pre správu Slovenska, od roku 1929 na Krajinskom úrade. V roku 1938 bol vypovedaný zo Slovenska, a odvtedy až do svojej smrti žil v Prahe, no po skončení 2. svetovej vojny naďalej udržiaval kontakty so Slovenskom.

Tvorba 

Väčšinu svojich prác napísal po slovensky v rokoch 1904 – 1912. Napísal okolo tridsať lyrických básní a niekoľko krátkych próz, ktoré uverejňoval najmä v časopise Dennica, ale tiež v časopisoch Prúdy a Naše Slovensko. Jeho poézia znamená obohatenie dobového básnického výrazu o nové odtiene. Často sa inšpiroval výtvarným umením, čoho dôkazom je i viacero básní napísaných k určitým obrazom, no venoval sa najmä ľúbostnej poézii. Inšpiroval sa tiež európskou literatúrou, ktorá priniesla do jeho diel mnoho zvučným mien, ale taktiež nádych symbolizmu a moderny.

Dielo 

1906 – Na Dušičky (vyšlo v časopise Dennica)
1907 – Precitnutie (vyšlo v časopise Dennica)
1908 – Aurelove Vianoce (vyšlo v časopise Dennica)
1908 – Biela noc (vyšlo v časopise Dennica)
1910 – Z denníka Voloďovho (vyšlo v časopise Dennica)
1935 – T. G. Masaryk na Slovensku, kniha o Masarykových prezidentských cestách na Slovensko (vydané pod jeho občianskym menom)
1938 – Tým, čo sa zaslúžili o vlasť (Pro patria bene meritis), bibliofília obsahujúca príležitostné reči venované M. R. Štefánikovi, T. G. Masarykovi a P. O. Hviezdoslavovi (vydané pod jeho občianskym menom)
1955 – Ján Kalinčiak: Reštavrácia, preklad do češtiny
1956 – Odkaz, súborné vydanie jeho časopisecky uverejňovaných básní a próz
1973 – Keď padá lístie, knižné vydanie poézie a prózy

Narodenia v 1885
Úmrtia v 1955
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Českí básnici
Heinz Fischer

Heinz Fischer (* 9. október 1938, Graz, Rakúsko) je rakúsky politik, právnik a vysokoškolský pedagóg, v rokoch 2004 až 2016 bol spolkovým prezidentom Rakúska.

Životopis 
Heinz Fischer sa narodil v sociál­nodemokratickej rodine. Jeho otec Rudolf bol v rokoch 1954–1956 štátnym tajomníkom ministerstva obchodu. Na Viedenskej univerzite vyštudoval v roku 1961 právo a získal titul doktora práv. Od roku 1978 pôsobil na Univerzite v Innsbrucku a vo Viedni, titul univerzitného profesora získal v roku 1993. Po absolvovaní súdnej praxe bol v rokoch 1963-75 tajomníkom klubu poslancov za Sociálnodemokratickú stranu Rakúska (SPÖ). V októbri 1971 sa stal za volebný obvod Viedeň poslancom Národnej rady. Predsedom parlamentnej frakcie SPÖ bol dvakrát, v novembri 1979 ho zvolili za podpredsedu SPÖ. V rokoch 1983-87 zastával Heinz Fischer post rakúskeho ministra pre vedu a výskum, v období od 5. novembra 1990 do decembra 2002 pôsobil ako predseda Národnej rady Rakúskej republiky.

Heinz Fischer patrí medzi významné osobnosti sociálnej demokracie nielen v Rakúsku, ale aj v Európe. V roku 1992 sa stal podpredsedom Strany európskych socialistov a v období 1993-99 bol predsedom Fóra Európy pre demokraciu a solidaritu.

V priamych prezidentských voľbách v apríli 2004, kandidoval za Sociálnodemokratickú stranu Rakúska a porazil Benitu Ferrerovú-Waldnerovú z Rakúskej ľudovej strany (ÖVP). Zvíťazil so ziskom vyše 52 percent hlasov voličov. Úradu hlavy štátu sa na šesťročné volebné obdobie ujal 8. júla 2004. Na poste hlavy štátu vystriedal Thomasa Klestila, ktorý umrel 6. júla večer, dva dni pred vypršaním mandátu. Bol prvým sociálnym demokrat po 30 rokoch, ktorý sa ujal prezidentského kresla. Vo prezidentských voľbách roku 2010 sa stal sa tak víťazom už po prvom kole volieb. Ďaleko za ním skončili kandidátka slobodných Barbara Rosenkranzová a mimoparlamentný kresťanský demokrat Rudolf Gehring. V júli 2016 ho v prezidentskom kresle vystriedal Alexander Van der Bellen, nakoľko Fischer po dvoch šesťročných funkčných obdobiach už znova nemohol kandidovať.

Kontroverzie 
V čase vrcholiaceho sporu medzi Brunom Kreiským a známym prenasledovateľom nacistov Simonom Wiesenthalom to bol práve Fischer, ktorý ako predseda poslaneckého klubu dal podnet na vytvorenie vyšetrovacej komisie proti Wiesenthalovi. Bývalý prezident sa dodnes skutočne neospravedlnil za tento krok, iba povedal, že mohol vtedy konať inak.

Zaujímavosti 

 jeho najväčším koníčkom je horská turistika a džez
je dlhoročný predseda turistického zväzu Priatelia prírody Rakúska
 bol spoluvydavateľom periodík Časopis pre právnu politiku, Rakúsky časopis pre politické vedy a Budúcnosť
 stal sa viceprezidentom kuratória Inštitútu Karla Rennera
 je autorom desiatok štúdií z oblasti politológie a právnej vedy.
 jeho vzorom bol vždy kancelár Bruno Kreisky, na ktorého sa, tak ako mnohí iní socialistickí politici, často odvoláva.

Osobný život 
Je ženatý (manželka Margit), má syna a dcéru.

Iné projekty

Referencie 

Osobnosti z Grazu
Prezidenti Rakúska
Rakúski politici
Rakúski právnici
Rakúski vysokoškolskí pedagógovia
Rakúski ministri
Absolventi Viedenskej univerzity
Ján Mudroch

Ján Mudroch (* 28. marec 1909, Sotina – † 4. február 1968, Bratislava) bol slovenský maliar. 

V rokoch 1950 – 1952 bol prvým rektorom Vysokej školy výtvarného umenia v Bratislave; spoluzakladateľ Skupiny 29. augusta. Podieľal sa na vydávaní odborných časopisov a surrealistických zborníkov (Sen a skutočnosť). Venoval sa hlavne figurálnej maľbe a zátišiu, využíval metafory a symboly. Vrcholné diela pochádzajú z vojnového obdobia (Katastrofa, Nešťastie); po 2. svetovej vojne sa priklonil k poetickému realizmu (Matka s dieťaťom na chrbte, Materstvo).

V roku 1963 dostal titul zaslúžilý umelec a v roku 1968 národný umelec in memoriam.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Diela autora v zbierkach slovenských galérií

Slovenskí maliari
Moderní maliari
Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Česko-slovenskí národní umelci
Osobnosti zo Senice
Rektori Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave
Amoniak

Amoniak je binárna zlúčenina dusíka a vodíka so vzorcom NH3. V organickej chémii sa pre amoniak zaviedol systémový názov azán (a podobne pre jeho derivát hydrazín H2N-NH2 názov diazán). Pri bežnom tlaku a teplote je to toxický, žieravý, bezfarebný plyn s charakteristickým prenikavým, ostrým, silne dráždivým zápachom.

Kvapalný amoniak podlieha autoprotolýze, podobne ako voda:

2 NH3 ⇌ NH4+ + NH2-

V procese vzniká amónny katión a amidový anión. Hodnota rovnovážnej konštanty tejto reakcie je pKam = 34,00 pri -33 °C.

Vodný roztok 
Molekula amoniaku je výrazne polárna a rozpúšťa sa vo vode, kde z disociovanej molekuly vody preberá hydrón za vzniku amónneho katiónu:
 NH3 + H2O → NH4+ + OH−
Výsledný roztok je slabo zásaditý a nazýva sa tiež "hydroxid amónny". Toto označenie je však len triviálne a nemá svoje opodstatnenie, lebo molekula "NH4OH" neexistuje (dusík totiž nie je schopný vytvoriť päť väzieb). Neexistencia molekuly "NH4OH" je v súlade s faktom, že amoniak je Brønstedova a nie Arrheniova zásada. Zásaditý charakter amoniaku je totiž podmienený jeho schopnosťou viazať protón, teda katión vodíka, H+, a nie tvorbou hydroxidových iónov OH− v priebehu reakcie NH3 + H2O → NH4+ + OH− (podľa tejto reakcie reagujú len 4 z 1000 molekúl amoniaku, pKb amoniaku je 4,75). Správne označenie vodného roztoku amoniaku je teda NH3 (aq).

Výroba 
Až do začiatku 1. svetovej vojny sa amoniak vyrábal destiláciou rastlinného a živočíšneho materiálu, redukciou kyseliny dusitej a dusitanov vodíkom, alebo rozkladom amónnych solí hydroxidmi či priamo nehaseným vápnom (oxid vápenatý).  Ako amónna soľ sa najčastejšie používal salmiak:
 2 NH4Cl + 2 CaO → CaCl2 + Ca(OH)2 + 2 NH3

Začiatkom 1. svetovej vojny nemeckí chemici Fritz Haber a Carl Bosch navrhli postup, dnes zvaný Haber-Boschov proces, na priamu syntézu amoniaku z plynného dusíka a vodíka:
 N2 + 3 H2 → 2 NH3

Reakcia prebieha pri vysokej teplote (450 °C) a vysokom tlaku (100 atm). Prebieha za prítomnosti železa ako katalyzátora, ako promótor (látka aktivujúca katalyzátor) sa používa oxid hlinitý, pričom celá sústava sa zahrieva (napriek tomu, že reakcia je exotermická; je to z čisto ekonomických dôvodov).

Použitie 
Amoniak sa používa pri výrobe priemyselných hnojív a na výrobu močoviny.  Takisto sa z neho vyrábajú plasty a výbušniny.

V analytickej chémii sa využíva ako zrážadlo. Niekedy sa používa ako rozpúšťadlo pre rôzne chemické reakcie. Veľmi dobre sa vňom rozpúšťajú alkalické kovy (rozpustnosť cézia v amoniaku je až 330 g Cs na 100 g NH3), ktoré tvoria vodívé farebné roztoky.

Referencie

Iné projekty 

Zlúčeniny vodíka
Zlúčeniny dusíka
Emisie dopravných prostriedkov
SCAMPI Assessment

SCAMPI Assessment alebo SCAMPI Appraisal (Standard CMMI Appraisal Method for Process Improvement) je metóda určenia CMMI úrovne podniku. SCAMPI metóda je formalizovaná a podobne ako pri ISO 9000 auditoch i SCAMPI assessment prebieha formou interviews s pracovníkmi na rôznych úrovniach organizácie.

Príprava a priebeh assessmentu 

Na rozdiel od SPICE (ISO 15504) assessmentu, kde sa berie do úvahy iba jeden projekt v podniku, sa tu hodnotí organizácia ako celok a to na základe hodnotenia vybraných reprezentatívnych projektov. Príprava na takýto assessment trvá spravidla pol roka až rok - podľa veľkosti organizácie a cieľov assessmentu. Počet audítorov je minimálne 4, pričom jeden musí byť certifikovaný CMMI lead assessor a ostatní co-assessori musia mať absolvovaný základný výcvik s certifikátom o absolvovaní školenia. Trvanie assessmentu je približne 30 pracovných dní a cena (cena assessorov netto) ca 1.500 EUR za assessora a deň. K týmto nákladom treba pripočítať samozrejme čas pracovníkov, ktorí sa zúčastnia pohovorov s assessormi.

Výsledky assessmentu 

Výsledok assessmentu je certifikát o dosiahnutej CMMI úrovni podniku (resp. oddelenia - podľa toho v akom rámci sa assessment vykonával) spolu so súborom odporúčaní na optimalizáciu podnikových procesov.
Výsledky assessmentov sú uchovávané v centrálnej databáze, prístupnej odbornej verejnosti. Uchováva sa dátum assessmentu, meno organizácie, dosiahnutá úroveň CMMI, mená assessorov, ktorí vykonali assessment a ďalšie údaje. Publikácia sa deje na vlastnú žiadosť a je sprístupnená tu: .

CMM
Zoznam tmavých hmlovín

Hmlovina Uhoľné vrece
 Hmlovina Konská hlava (Barnard 33)
 Hmlovina Temný kôň
 E Hmlovina (Barnard 142)
 Hmlovina Rúra (zahŕňa Barnard 59, 77 a 78)
 Hadia Hmlovina (Barnard 72)

Barnardove objekty

Pozri aj 
 Hmlovina
 Tmavá hmlovina
 Edward Emerson Barnard

Externé odkazy 

 Barnard temná hmlovina 
 Barnardov katalóg 

Tmavé hmloviny
Zoznamy hmlovín
Kalevala

Kalevala je fínsky národný epos, ktorý zostavil Elias Lönnrot na základe ľudovej tvorby. 

Kalevala je základným dielom fínskej literatúry, no zároveň sa svojimi nevšednými básnickými kvalitami radí k najcennejšim skvostom svetovej literatúry. Lönnrot svojou neúnavnou prácou zachránil pred zabudnutím plody starej fínskej poézie, uchovávanej v ústnom podaní. Ľúbostné, magické, svadobné, pohrebné piesne a príslovia upravil do kompozične usporiadaného celku. Od roku 1828 podnikol Lönnrot niekoľko ciest, hlavne do oblasti Karélie. Pri týchto cestách zbieral ľudovú poéziu.

Epos vznikal po častiach. V roku 1833 vyšla takzvaná Pra-Kalevala (Alku – Kalevala), ktorá vychádzala z povestí o bohatieroch Lemminkäinenovi a Väinämöinenovi a z vienokarelských svadobných piesní.

Stará Kalevala (Vanha – Kalevala), s obsahom 32 rún a 12 078 veršov, vyšla v roku 1835. Celý názov Starej Kalevaly bol Kalevala, alebo staré karélske spevy z dávnych dôb fínskeho národa. Pre Lönnrota boli vzorom Homérove eposy, aj keď si bol vedomý toho, že Vanha Kalevala nemá ich kvalitu.

Roku 1849 vyšla nakoniec Nová Kalevala (Uusi Kalevala), ktorá má 50 rún a 22 795 veršov. Táto podoba Kalevaly bola definitívna a dodnes je šírená. 

28. február sa oslavuje vo Fínsku ako deň Kalevaly. V tento deň v roku 1835 vyšlo prvé vydanie (starej) Kalevaly.

Postavy 
 Väinämöinen
 Lemminkäinen
 Illmarinen
 Kullervo

Nová Kalevala 

 Ensimmäinen runo
 Toinen runo
 Kolmas runo
 Neljäs runo
 Viides runo
 Kuudes runo
 Seitsemäs runo
 Kahdeksas runo
 Yhdeksäs runo
 Kymmenes runo
 Yhdestoista runo
 Kahdestoista runo
 Kolmastoista runo
 Neljästoista runo
 Viidestoista runo
 Kuudestoista runo
 Seitsemästoista runo
 Kahdeksastoista runo
 Yhdeksästoista runo
 Kahdeskymmenes runo
 Yhdeskolmatta runo
 Kahdeskolmatta runo
 Kolmaskolmatta runo
 Neljäskolmatta runo
 Viideskolmatta runo
 Kuudeskolmatta runo
 Seitsemäskolmatta runo
 Kahdeksaskolmatta runo
 Yhdeksänkolmatta runo
 Kolmaskymmenes runo
 Yhdesneljättä runo
 Kahdesneljättä runo
 Kolmasneljättä runo
 Neljäsneljättä runo
 Viidesneljättä runo
 Kuudesneljättä runo
 Seitsemäsneljättä runo
 Kahdeksasneljättä runo
 Yhdeksäsneljättä runo
 Neljäskymmenes runo
 Yhdesviidettä runo
 Kahdesviidettä runo
 Kolmasviidettä runo
 Neljäsviidettä runo
 Viidesviidettä runo
 Kuudesviidettä runo
 Seitsemäsviidettä runo
 Kahdeksasviidettä runo
 Yhdeksäsviidettä runo
 Viideskymmenes runo

Iné projekty

Externé odkazy 
 Preklad Kalevaly do českého jazyka
  (po fínsky)
 Originál rún vo fínskom jazyku
 Fínska Literárna Spoločnosť

Fínske knihy
Literatúra vo fínskom jazyku
Fínska mytológia
Eposy
Area 51

Area 51 (dosl. Oblasť 51) je odľahlý úsek zeme na dne vyschnutého jazera na juhu Nevady, ktorý je vo vlastníctve vlády Spojených štátov, a na ktorom sa nachádza vojenské letisko, pravdepodobne používané na tajný vývoj a testovanie prototypov nových vojenských lietadiel a taktiež skrývanie druhého Duroňa. Na letisku prebiehal vývoj mnohých prísne utajovaných strojov ako Lockheed U-2 alebo Lockheed SR-71 Blackbird.

Býva obľúbeným predmetom mnohých konšpiračných teórií o UFO.

Poloha 
Area 51 sa nachádza medzi regiónom Yucca Flats a Nevada Test Site (NTS) - územím kde sa testujú nukleárne zbrane Amerického úradu jadrovej energie. Jadrový sklad Yucca Mountain je asi 64 kilometrov juhozápadne od Groom Lake.

Oblasť je pripojená k sieti ciest NTS vedúcimi na severozápad do Mercury a na juh do Yucca Flats. Severovýchodne od jazera vedie cesta Groom Lake, ktorá bola skôr využívaná ako prístupová cesta k baniam v nížine Groom. Po celej jej šírke sa nachádza niekoľko kontrolných stanovíšť, oblasť v nížine však leží východnejšie a preto sú neoprávnení návštevníci, ktorí po ceste Groom Lake cestujú, spozorovaní obvykle jednotkami v horách ešte niekoľko kilometrov pred kontrolnými stanicami. Potom, čo cesta opustí zakázanú oblasť (radu varovných značiek typu Photography is prohibited - Fotografovanie zakázané, poprípade Use of deadly force is authorized - Použitie smrtiacej sily povolené), klesá východne do oblasti Tikaboo Valley a potom sa napojuje na Nevada State Route 375.

Názvy 
Area 51 je známa aj ako Dreamland, Area of secrets , The Ranch, Paradise Ranch, The Farm, The Box, Groom Lake a The Directorate for Development Plans Area.

UFO 
Pre svoju tajomnú povahu, nepochybnú spojitosť s tajným leteckým výskumom a sériu neobvyklých úkazov sa Area 51 stala jednou z významných lokalít dohadov o UFO. K neobvyklým aktivitám pripisovaným základni v Area 51 patrí:
 Skladovanie, testovanie a spätné inžinierstvo mimozemských plavidiel (vrátane materiálov údajne zachránených v Roswelli), štúdium bytostí pochádzajúcich z týchto lodí (živých aj mŕtvych) a výroba leteckých strojov založených na báze mimozemských technológií
 Stretnutia či komunikácia s mimozemšťanmi 
 Vývoj zbraní na báze neobvyklých energií (na použitie v Systéme strategickej obrany SDI alebo na kontrolu zbrojenia)
 Vývoj technológií určených na cestovanie v čase
 Činnosti spojené s údajnou tajnou celosvetovou vládou

Referencie

Iné projekty 

Konšpiračné teórie
Nevada (štát USA)
Základne United States Air Force
King Diamond

King Diamond občianskym menom Kim Bendix Petersen (* 14. jún 1956, Dánsko) je dánsky heavy metalový spevák, známy ako spevák heavy metalovej skupiny King Diamond.

Kariéra 
Hudobná kariéra Kinga Diamonda začala pôsobením v hardrockovej skupine Black Rose. King Diamond už predtým pôsobil v iných skupinách ako gitarista, ale za začiatok jeho kariéry je považované práve pôsobenie v skupine Black Rose. Po jej rozpade sa pridal k Brats, kde hral na gitaru Hank Shermann (a istý čas predtým aj Michael Denner). Po odchode niektorých členov zakladajú Diamond, Shermann, ďalší gitarista Carsten van der Volsing a bubeník Jan Musen skupinu Mercyful Fate. Diamond a Shermann medzitým vypomáhajú Dennerovi s projektom Danger Zone (kde hrá na basu Timi Hansen). Po niekoľkých personálnych zmenách sa zostava Mercyful Fate ustálila v zložení Diamond/Shermann/Denner/Hansen/Kim Ruzz.

Vďaka svojmu mini-albumu, na ktorom sa nachádzali 4 skladby, získali kontrakt s vydavateľstvom Roadrunner-Records a v roku 1983 vydali svoj prvý album s názvom Melissa. Tento album sa stal až prekvapivo úspešný. Rok po vydaní svojho prvého albumu vydáva skupina ďalší, nie menej úspešný album s názvom Don’t Break the Oath. Ešte v tom istom roku sa však rozpadá kvôli nezhodám medzi Diamondom a Hankom Shermanom. 

King Diamond je ženatý, hoci dodnes bezdetný. Jeho žena Livia Zita je speváčka maďarského pôvodu, ktorá vystupuje aj ako vokalistka skupiny King Diamond od albumu The Puppet Master.

Koncom roku 2010 podstúpil King operáciu srdca potom, ako sa zistilo, že prekonal niekoľko infarktov. O tejto udalosti informovala jeho žena Livia Zita. Od roku 2012 King Diamond znovu koncertuje. V roku 2014 jeho skupinu opustil basgitarista Hal Patino.

King Diamond používa na zvýšenie teatrálnosti svojej hudby hororový mejkap, ktorý sa stal preňho pseudonymom. Známa rocková formácia KISS ho žalovala za jeho používanie s tvrdením, že to od nich okopíroval.

Diskografia

Mercyful Fate 
 Mercyful Fate (aka Nuns Have No Fun) (EP, 1982)
 Melissa (1983)
 Don’t Break the Oath (1984)
 The Begining (kompilácia, 1987)
 Return Of The Vampire (kompilácia, 1992)
 In the Shadows (1993)
 Time (1994)
 Into the Unknown (1996)
 Dead Again (1998)
 9 (1999)
 The Best of Mercyful Fate (kompilácia, 2003)

King Diamond 
 Fatal Portrait (1986)
 Abigail (1987)
 Them (1988)
 The Dark Sides (kompilácia, 1988)
 Conspiracy (1989)
 The Eye (1990)
 In Concert 1987: Abigail (koncertný album, 1991)
 The Spiders Lullabye (1995)
 The Graveyard (1996)
 Voodoo (1998)
 House Of God (2000)
 Nightmares In The Nineties (kompilácia, 2001)
 Abigail II - The Revenge (2002)
 The Puppet Master (2003)
 Deadly Lullabyes Live (koncertný album, 2004)
 Give Me Your Soul... Please (2007)

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka fanclubu skupiny King Diamond & Mercyful Fate 
 slovenská stránka

 
Dánski hudobníci
Narodenia v 1956
Dillí

Dillí je najväčšie mesto Indie. Má takmer 14 miliónov obyvateľov (v aglomerácii 15,3 mil.). Leží v severozápadnej časti Indickej republiky na rozlohe 1 483 km², v priemernej nadmorskej výške  

Dillí je indickou metropolou a správnym strediskom zväzového územia „National Capital Teritory of Delhi“ (pozn. okrem 28 zväzových štátov sa Indická republika skladá aj so 7 zväzových teritórií). V rámci Dillí sa nachádza aj hlavné mesto Indickej republiky Naí Dillí, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou mesta a sídlom federálnych vládnych orgánov. Okrem Naí Dillí sa Národné zväzové teritórium Dillí delí na ďalších 8 dištriktov. Centrálne, Severné, Južné, Východné, Severovýchodné, Juhozápadné, Severozápadné a Západné Dillí. Cez Dillí preteká rieka Jamuna, jedna z najposvätneších hinduistických riek.

Časový posun Dillí je +5,5 hod. oproti GMT t. j. oproti SR (SLČ +3,5, SZČ +4,5 hod.)

Partnerské mestá 
  Chicago, USA
  Kuala Lumpur, Malajzia
  Londýn, Spojené kráľovstvo
  Moskva Rusko
  Tokio, Japonsko
  Ulanbátar, Mongolsko

Iné projekty 

 
Mestá v Indii
Martina Šindlerová

Martina Šindlerová alebo Martina Schindlerová alebo Martina Schindler (* 29. jún 1988, Bratislava) je slovenská speváčka a právnička, aktívne pôsobiaca na Právnickej fakulte Univerzity Komenského. Do povedomia širšej verejnosti sa zapísala druhým miestom v speváckej súťaži Slovensko hľadá Superstar. Naďalej účinkuje aj v živých vystúpeniach.

Po úspechu v súťaži v spolupráci s producentom Stanom Šimorom nahrala svoj debutový album Patríme k sebe v belgickom nahrávacom štúdiu. Kritika album neprijala, album však získal platinovú platňu za predaj vyše 10 000 hudobných nosičov. Na albume spieval i víťaz obdobnej chorvátskej speváckej súťaže Patrick Jurdić, s ktorým naspievala duet „Tvrdohlaví“. Celkovo sa albumu Patríme k sebe predalo približne 20 000 nosičov, čo bolo najviac zo všetkých interpretov za rok 2005.

Debutový album získal dve ocenenia hudobnej akadémie Aurel 2005 v kategórii najpredávanejší album (speváčka) a najpredávanejší album (absolútny víťaz). V roku 2005 v súťaži Zlatý slávik v kategórii speváčka sa Šindlerová umiestnila na piatom a v roku 2006 na štvrtom mieste.

Po maturite začala externe študovať právo na Paneurópskej vysokej škole.

V máji 2008 vydala svoj druhý radový album s názvom Čo sa to tu deje, na ktorom spolupracovali textár Peter Kollár a hudobník a producent Oskar Rózsa. Ešte na jeseň roku 2007 Martina poslucháčom predstavila pieseň „Pekelná cesta do neba“.

V roku 2019 naspievala pieseň Radšej mi chýbaj a v roku 2020 naspievala pieseň Dokedy.

Diskografia 
 Patríme k sebe (Sony BMG, 9. november 2005, EAN: 828767165523)
 Čo sa to tu deje (SCHINDLER Slovakia, 5.5.2008, EAN: 8588003966018)

Iné projekty 

 
Slovenské popové speváčky
Slovensko hľadá Superstar
Osobnosti z Bratislavy
Sonic the Hedgehog

Sonic the Hedgehog je séria akčných hier a plošinoviek od japonskej spoločnosti Sonic Team. Bola uvedená na trh v roku 1991 pre hernú konzolu Sega Mega Drive.

Táto hra významne prispela k rozšíreniu hernej konzoly Sega Mega Drive a priniesla niekoľko noviniek, napríklad prvok rýchlosti do hier, pretože hlavný aktér hry, modrý ježko Sonic, vynikal výnimočnou rýchlosťou. Bojoval proti zlému a podlému Dr. Robotnikovi (V japonsku Dr. Eggman, v Európe).

V ďalších sériach Sonic hier pribudli postavičky Miles "Tails" Prower – dvojchvostá líška (kitsune), ktorá ma talent na techniku a vie lietať pomocou jeho chvostov (ako helikoptéra). Je síce mladučký ale veľmi šikovný, dokonca jeho talent sa dá porovnať s Eggmanovým ktorý má IQ 300.

Ďalšia postavička je Knuckles. Je to červený dikobraz, a je veľmi dobrý bitkár. Knuckles je ľahko obalamutený a oklamaný Eggmanom.

Sonic sa zjavil na viacerých platformách, ako je napr. Playstastion 2, GameCube, Dreamcast, Game Boy Advance, Nintendo DS a zjaví sa na PSP, XBOX360, PS3 a takisto na Nintendo Wii.

Predaje

Referencie

Externé odkazy 
 Sonic The Hedgehog officiálna stránka

Videohry
Monako

Monako (fr.: Monaco), dlhý tvar Monacké kniežatstvo (Principauté de Monaco) je mestský štát a druhá najmenšia krajina na svete (po Vatikáne). Monako je súčasne štát aj obec (mesto). Základom jeho hospodárstva je bankovníctvo, keďže krajina je bankovým rajom a cestovný ruch založený aj na slávnom kasíne v Monte Carle. Svoj domov tu majú mnohé významné svetové celebrity. Iba sedmina obyvateľstva sú rodení Monačania.

Nachádza sa medzi Stredozemným morom a Francúzskom na Azúrovom pobreží (Côte d'Azur).

Štátne zriadenie 
Podľa ústavy z roku 1962 je Monako dedičnou konštitučnou monarchiou. Hlavou štátu je knieža, ako poradné orgány má k dispozícii korunnú radu (11 členov) a štátnu radu (12 členov). Výkonnú moc má pod autoritou kniežaťa jeden štátny minister s troma vládnymi radami. Legislatívu vykonáva knieža spolu s parlamentom, Národnou radou s 18 volenými poslancami. V zahraničných vzťahoch zastupuje Monako Francúzsko. Taktiež právny systém je vybudovaný podľa francúzskeho vzoru.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Monako 

 
Monarchie
Členovia OSN
Európske mikroštáty
Štáty v Európe
Členovia Frankofónie
Viktóriino jazero

Viktóriino jazero (swahilsky Ukerewe, ) je najväčšie africké jazero. 

Leží na hranici Kene (6%), Ugandy(43%) a Tanzánie (51%). Obsahuje veľa ostrovov, polostrovov a zálivov, najmä vo východnej časti. Vyteká z neho rieka Viktóriin Níl, ústi doň rieka Kagera predstavujúca prvý úsek Nílu. Na Viktóriinom Níle pri Jinje (Owenove vodopády) je veľká priehrada s hydroelektrárňou.

Maximálna hĺbka tohto jazera je 80 metrov a priemerná 40 m. Celková dĺžka pobrežia je 7000 km. Na jazere sa nachádza mnoho ostrovov s celkovou plochou približne 6000 km². Jazero leží v nadmorskej výške 1134 m. Šírka jazera je 275 km a dĺžka maximálne 320 km.

Fauna a flóra 
V roku 1954 bol vo Viktoriinom jazere vysadený robalo nilský. Tento druh ryby pôvodne v jazere nežil a spôsobil tu ekologickú katastrofu. Zapríčinil vyhubenie stoviek pôvodných druhov rýb. Od počiatku 80. rokov 20. storočia tu bolo vylovených približne 90% všetkých rýb. V jazere žijú najmä cichlidy rodu Haplochromis. bol to hybridný druh

Dáta 
 Rozloha: 
 Priemerná hĺbka  (maximálne )
 Objem vody 2 700 mld. m³
 Nadmorská výška 

 objavené roku 1858 anglickým cestovatelom menom J. H. Speke ktorý ho pomenoval po anglickej kráľovnej 
 hlavné prístavy: Jinja, Port Bell, Entebbe, Bukoba, Mwanza, Musoma, Kisumu

Iné projekty 

Jazerá v Keni
Jazerá v Ugande
Jazerá v Tanzánii
Jiří Mádl

Jiří Mádl (* 23. október 1986, České Budějovice) je český filmový herec, režisér a scenárista.

Životopis 
V roku 2006 maturoval v rodnom meste na Biskupskom gymnáziu J. N. Neumanna. Po gymnáziu krátko študoval psychológiu na Filozofickej fakulte UK. Potom študoval odbor sociálnej a masovej komunikácie na Univerzite Jana Ámosa Komenského v Prahe, ktorý absolvoval v roku 2009.

Príležitostne hral v mládežníckych divadlách (s jednou hrou, ktorú sám napísal, vyhral divadelnú súťaž), tiež v Jihočeskom divadle a zahral si aj vo videoklipe „Je nám teplo“ zoskupenia S hudbou vesmírnou a vo videoklipe „Astronaut“ kapely Sabrage.

Do roku 2003 hral hokej, potom si zlomil ruku. V tej dobe sa prihlásil na casting k filmu Snowboarďáci (2004). Ten ho katapultoval spolu s Vojtom Kotekom medzi mladé herecké talenty českého filmu. Na jar 2007 účinkoval v tanečnom programe TV Nova Bailando.

Ako režisér a scenárista debutoval v roku 2014 s filmom Pojedeme k moři, ktorý získal mnohé ocenenia po celom svete. Jeho druhým celovečerným počinom je film Na streche (2019).

Ja najmladším hercom, ktorý kedy dostal ocenenie Krištáľový glóbus za najlepší mužský herecký výkon na Medzinárodnom filmovom festivale v Karlových Varoch.

Je členom Európskej filmovej akadémie a dramaturgickej rady Medzinárodného filmového festivalu pre deti a mládež v Zlíne.

Charitatívne aktivity 
V roku 2017 založil ArteFond, ktorý finančne podporuje umelecky nadané deti z detských domovov. Spolu s bratom Janom Mádlom organizujú od roku 2009 charitatívne futbalové zápasy vo svojom rodnom meste České Budějovice. Už niekoľko rokov je tiež patrónom Dňa detskej onkológie v Česku a dlhodobo podporuje aj Centrum Arpida v Českých Budějoviciach.

Ďalšie aktivity 
V apríli 2010 sa zúčastnil spolu s Marthou Issovou a Petrom Zelenkom prípravy klipu určeného pre mládež „Přemluv bábu a dědu, ať nevolí levici“, ktorý zdvihol vlnu vášni a stal sa témou polemiky na stránkach osobných blogov i internetových periodik.

Je jedným zo zakladateľov firmy Hugo Bike, ktorá vyrába designové elektrické kolobežky. Svoj podiel predal v roku 2016.

S Tomášom Jindříškom a Radkom Špicasom založil v roku 2018 projekt Evropa v datech.

Od roku 2018 je akcionárom firmy OutdoorTrip.

Filmografia
 2004 - Snowboarďáci - Jáchym
 Redakce (TV seriál) - bratanec Lindy
 2005 - Rafťáci - Filip
 Jak se krotí krokodýli - Vašek Rychman
 Hypnóza (TV film) - Péťa
 2006 - Love Story Bathory - Mních Cyril
 Ro(c)k podvraťáků - Márty Mašek
 Snadné je žít - Brat Madony
 2007 - Gympl - Michal Kolman
 2008 - Bathory - Mních Cyril
 2008 -   Taká normálna rodinka -  Zdeněk
 2009 - Peklo s princeznou - princ Jeroným
 2012 - EŠteBák - amatérsky rádiotelegrafista Adam
 Probudím se včera - mladý Peter
 2014 - Vejška - Michal Kolman

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 
 
  
 Rozhovor s Jiřím Mádlom na kultura21.cz
 Interview

Českí filmoví herci
Českí televízni herci
Osobnosti z Českých Budějovíc
NGC 346

NGC 346 je emisná hmlovina s otvorenou hviezdokopou v súhvezdí Tukan, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 1. augusta 1826.

Pozri aj 
 Zoznam NGC objektov

Súhvezdie Tukan
346
Astronomické objekty objavené v roku 1826