joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ostankinskaja telebašňa

Ostankinskaja telebašňa (), po slovensky spravidla Ostankinská televízna veža alebo Televízna veža Ostankino,  je televízna veža v Moskve a zároveň najvyššia voľne stojaca stavba v Rusku a v Európe vôbec. Jej autorom je architekt Nikolaj Nikitin.

Dejiny 
Výstavba tejto 540 metrov vysokej veže sa začala roku 1963 a bola dokončená o päť rokov neskôr, v roku 1968. Oficiálne mala byť veža dokončená už v roku 1967 pri príležitosti 50. výročia Októbrovej revolúcie. Po svojom otvorení sa stala najvyššou stavbou sveta a tento titul si udržala necelé desaťročie až do otvorenia CN Tower v kanadskom Toronte v roku 1976. 
Z Ostankina vysielali všetky moskovské televízne stanice až do vzdialenosti 120 km, a to až do 28. augusta 2000, keď vežu zachvátil požiar. K požiaru došlo 98 metrov nad vyhliadkovou plošinou. Personál veže i návštevníkov evakuovali, pri počiatočnom výbuchu zahynuli traja ľudia. Podľa ruských médií sa evakuácia uskutočnila za 90 minút. Po tejto udalosti malo vyše 18 miliónov obyvateľov Moskvy problém s príjmom rozhlasového a televízneho signálu. 

Podľa veže bola pomenovaná planétka 5935 Ostankino objavená v r. 1977 Nikolajom Černychom.

Pozri aj 
 Zoznam najvyšších veží na svete
 Zoznam najvyšších budov na svete

Iné projekty

Externé odkazy 
 TvTower.ru; oficiálne stránky veže (po anglicky)

Stavby v Moskve
Veže v Rusku
World Federation of Great Towers
Architektúra z 1967
Jean-Pierre Léaud

Jean-Pierre Léaud (* 5. máj 1944, Paríž, Francúzsko) je francúzsky herec.

Ako štrnásťročného ho objavil režisér François Truffaut, ktorý mu zveril náročnú hlavnú rolu Antoina Doinela v dráme Nikto ma nemá rád. Vďaka priateľstvu, citovému a tvorivému spriaznenosti oboch umelcov pokračovala ich úspešná spolupráca i v nasledujúcich desaťročiach, keď ešte rozvinuli osudy neposlušného mladíka Doinela v Truffautových filmoch Ukradnuté bozky, Rodinný krb a Láska na úteku.

Externé odkazy 
 
 

Francúzski filmoví herci
Držitelia Čestného Césara
Osobnosti z Paríža
Elektromagnetizmus

Elektromagnetizmus je súbor javov, v ktorých sa prejavuje vzájomná súvislosť medzi elektrinou a magnetizmom. Týmto pojmom sa označuje aj odvetvie fyziky, ktoré sa zaoberá týmito javmi alebo teória elektromagnetického poľa, ktorá tieto javy vysvetľuje. 

Prispel k tomu aj J. C. Maxwell.

 
Fyzika
Licto (sopka)

Licto je názov skupiny troskových vulkanických kužeľov, nachádzajúcich sa v Ekvádore, asi 25 km juhovýchodne od mesta Riobamba a pri severnom okraji mesta s rovnakým názvom - Licto.

Tri andezitovo-bazaltové sa nazývajú Tulabg (3 336 m), Bellavista (3 113 m) a Licto. Jedine Bellavista je tvorená prevažne andezitmi, zvyšné dva sú mix andezitov a bazaltov. Vek poslednej erupcie nie je známy, ale odhadovaný je na holocén, kvôli zachovalej morfológii kužeľov.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - komplex Licto na Global Volcanism Program 

Sopky Ekvádora
Troskové kužele
Sangay

Sangay je názov aktívnej sopky v Andách na juhu Ekvádora. Sopka počas posledných storočí často eruptovala.

5 230 m vysoký, prevažne andezitový stratovulkán je na vrchole permanentne zaľadnený. Sopka stojí na základoch staršej kaldery tvaru podkovy, súčasná podoba sa vyformovala pred približne 14 000 rokmi. Sangay je zalesnený len z východu, ostatné strany sú bez porastu a pokryté popolom pochádzajúcim z početných lahárov. Prvá zaznamenaná erupcia pochádza z roku 1628. Ďalšie erupcie boli zazanamenané v dvoch sériách v rokoch 1728 - 1916 a 1934-2007. Častá eruptívna činnosť vyvoláva neustále zmeny v morfológii krátera sopky.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Sangay na Global Volcanism Program 

Sopky Ekvádora
Stratovulkány
Aktívne sopky
Rebro

Rebrá (lat. costae) sú dlhé, štíhle a zakrivené kosti, ktoré tvoria kostru hrudníka. Rebrá sú párové kosti – na každej strane hrudníka sa nachádza 12 rebier. Vpredu sa pripájajú na hrudnú kosť, vzadu na hrudné stavce – spoločne tak vytvárajú tzv. hrudný kôš. Označujú sa rímskymi číslami I-XII v latinskom, arabskými číslami 1-12 v slovenskom názvosloví.

1. – 7. rebro sa na hrudnú kosť upína samostatne – costae verae, tzv. pravé rebrá; 8. – 10. rebro sa upína na rebro o jednu etáž vyššie – costae spuriae, tzv. nepravé rebrá; a 11. a 12. majú konce voľne uložené v svalovine – costae fluctuantes, tzv. voľné rebrá.

Anatómia 
Na rebre rozlišujeme dve základné časti:
 os costae – samotná kosť rebra, tvoriaca jeho zadnú časť, ktorá sa spája s chrbticou, a
 cartilago costalis – chrupavka rebra, predná časť, ktorá sa upína na hrudnú kosť alebo k predchádzajúcemu rebru.

Ďalej na rebre popisujeme nasledovné anatomické útvary:
 caput costae – hlavica rebra, ktorá je súčasťou kostovertebrálneho skĺbenia.
 facies articularis capitis costae – kĺbna plôška hlavice rebra
 crista capitis costae – hrana, ktorá rozdeľuje kĺbnu plôšku 2. až 9. rebra na 2 časti (tieto rebrá sú spojené so susediacimi stavcami, každá plôška pre jeden)
 collum costae – krčok rebra, zúžená krátka časť, ktorá oddeľuje hlavicu rebra od jeho tela.
 tuberculum costae – hrbolček rebra, nachádzajúci sa v zadnej časti spojenia krčku a tela rebra. Je súčasťou kostotranzverzálneho skĺbenia. Na 11. a 12. rebre chýba.
 facies articularis tuberculi costae – kĺbna plôška
 corpus costae – telo rebra, dlhá, sploštená hlavná časť rebra, siahajúca od krčku až po rebrovú chrupavku.
 sulcus costae – žliabok rebra, na vnútornej ploche rebra
 crista costae – hrana rebra; tvorí ostrý dolný okraj rebra
 angulus costae – uhol rebra; výraznejšie uhlovité zakrivenie priebehu tela rebra laterálne od kostotranzverzálneho skĺbenia.

1. rebro – costa prima – sa od ostatných odlišuje: je krátke, široké a ploché, s veľkým hrbolčekom. Ďalej sa na jeho hornej ploche opisuje odtlačok podkľúčnej tepny (a.subclavia) – sulcus arteriae subclaviae, ktorý je ohraničený drsnatinami pre úpon šikmých svalov (mm.scaleni) – predného a stredného.

Osifikácia 
Rebrá v embryonálnom vývoji rastú od stavcov smerom dopredu ako chrupavkovité základy, a postupne obomykajú hrudník. Osifikácia začína už v 6. týždni vnútromaternicového vývoja, z hlavného jadra v oblasti angulus costae. Rastové platničky sú v oblasti hlavice a hrbolčeka rebra, uzatvárajú sa okolo 20. roku života.

Variácie 
 počet rebier môže byť o jedno vyšší i nižší: nadpočetné rebrá sa označujú podľa umiestnenia ako krčné alebo driekové (lumbálne)
 rudimentárne rebro – nedostatočne vyvinuté
 vidlicovité rebro – začína ako jedno a v rôznej vzdialenosti od chrbtice sa vidlicovito rozdvojuje
 rozštep rebra – telo sa zdvojí a po krátkom priebehu zasa spojí
 dvojhlavé rebro – vyskytuje sa len v oblasti 1. rebra a ide o spojenie tiel krčného a 1., alebo 1. a 2. rebra
 kostený mostík – kostená spojka, spájajúce susediace rebrá

Iné projekty 

Anatómia
Elektromagnetická indukcia

Elektromagnetická indukcia je jav, pri ktorom vo vodiči dochádza ku vzniku indukovaného elektromotorického napätia Ui a indukovaného prúdu v dôsledku časovej zmeny magnetického indukčného toku, t. j. dôsledkom umiestnenia vodiča v nestacionárnom magnetickom poli..

Zmena magnetickej indukcie toku môže nastať:
1. zmenou magnetickej indukcie
2. zmenou obsahu plochy
3. zmenou uhla medzi normálou plochy a indukčnými čiarami

Faradayov zákon elektromagnetickej indukcie
Indukované elektromotorické napätie sa rovná zápornej časovej zmene magnetického indukčného toku.

Lenzov zákon
Indukovaný prúd svojimi účinkami pôsobí tak, aby potlačil zmenu, ktorá ho vyvolala.

Elektromagnetizmus
Tulúl as-Safá

Tulúl as-Safá ( - as-Safá/miestna výslovnosť es-Safá alebo  - Tulúl as-Safá) je vulkanické pole v južnej Sýrii, blízko hraníc s Jordánskom, približne 75 km juhozápadne od Damasku.

Pole sa rozkladá na ploche 220 km², pozostáva približne s 38 bazaltových troskových kužeľov a je vlastne pokračovaním rozsiahlejšieho poľa Harrat Aš Šám, rozkladajúceho sa na území Sýrie (vulkanické pole As-Safá), Jordánska a Saudskej Arábie (vulkanické pole Al Harrah). Približne v polovici 19. storočia bolo v tomto poli pozorované jazero roztavenej lávy, neskoršia aktivita v oblasti nebola zaznamenaná.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanické pole Es-Safa na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Sýrie
Troskové kužele
Vrchy pod 1000 metrov v Sýrii
Rebrá

Rebrá sú prírodná pamiatka v okrese Stará Ľubovňa vyhlásená v roku 1989. 

Predmetom ochrany je výrazný bradlový geomorfologický útvar a vysoko estetický krajinný fenomén ojedinelého typu. Jeho vysoká vedecká hodnota spočíva aj vo výskyte chránených rastlinných druhov a významných ohrozených karpatských malakocenóz. PP sa nachádza v katastrálnom území obcí Kyjov a Šarišské Jastrabie.

Referencie

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Prírodné pamiatky v Prešovskom kraji
Chránené územia v okrese Stará Ľubovňa
Kyjov (okres Stará Ľubovňa)
Šarišské Jastrabie
Triréma

Triréma (iné názvy: trojveslica, trojradová veslica, triéra, zriedkavo trojradovka) je staroveká alebo stredoveká veslica s vesliarmi umiestnenými v troch radoch nad sebou. Triréma v užšom zmysle označuje len príslušné rímske a stredoveké lode, triéra v užšom zmysle len príslušné grécke lode.

Ako prví tieto vojnové lode postavili grécki stavitelia okolo roku 700 pred Kr., podľa niektorých historikov okolo roku 500 pred Kr. V Grécku mali v troch radoch nad sebou vyše 150 veslárov, pentekontéra mala iba 50. Jedno veslo obsluhovali dvaja až traja veslári, na pentekontére každé veslo obsluhoval jeden veslár. 

Triéra preto bola rýchlejšia, čo hralo vo vojnách veľkú rolu, lebo sa zvyšoval úder čeleňového bodca.

Dejiny 
Okrem dopravných plavidiel sa v staroveku rozvíjala aj výroba vojnových lodí. Stavali sa masívne lode schopné prevážať veľký náklad, ale aj rýchle, ktoré mali tvar vretena. Oba typy mali plachty, veslá a kormidlo. Ale vojnové lode sa nemohli spoliehať len na vietor a vodné prúdy, tak ako obchodné lode. Z toho dôvodu boli vojnové lode vybavené viacerými radmi vesiel, ktoré im umožňovali rozmanitejšie a obratnejšie manévre.

Vojnové lode konštruovali všetky stredomorské národy. Grécki bojovníci sa do Tróje plavili pravdepodobne na galérach – lodiach s jedným radom vesiel. Feničania, Etruskovia a neskôr aj Gréci stavali lode s dvoma radmi vesiel. Tak vznikla mimoriadne obratná dvojveslica. Gréci pokračovali v zdokonaľovaní tohto plavidla a vynašli trojveslicu – triéru, ktorá bola ťažšia než dvojveslica, a preto mala omnoho väčšiu údernú silu.

V roku 430 pred Kr. tristodesať gréckych triér pod vedením stratéga Temistokla v bitke pri Salamíne zničilo 1 207 (podľa Hérodota - veľmi nepravdepodobné) veľkých a neobratných perzských lodí s vysokými bokmi.

Iné projekty 

Plachetnice
Fight Club (román)

Fight Club je prvý publikovaný román amerického spisovateľa Chucka Palahniuka.

Iné projekty 

Knihy z 1996
Romány USA
Sfilmované knihy
Peter Parler

Peter Parler alebo po česky Petr Parléř (* 1332 alebo 1333, Kolín nad Rýnom alebo Švábsky Gmünd – † 13. júl 1399, Praha) bol architekt, staviteľ, kamenár, sochár a rezbár švábskeho pôvodu (Nemecko) pôsobiaci v Česku; najvýznamnejší predstaviteľ rodiny Parlerovcov.

Pôsobenie v Prahe 
V roku 1356 ho povolal Karol IV. do Prahy, aby po smrti Mateja z Arrasu pokračoval v stavbe katedrály sv. Víta. Pôvodné plány prepracoval, postavil chór katedrály, ktorú preklenul krížovou klenbou, kaplnku sv. Václava, sakristiu a vežu. Po jeho smrti viedol stavbu jeho syn Ján. Okrem katedrály projektoval a podieľal sa na stavbe ďalších pamiatok. Bol to predovšetkým kamenný most cez Vltavu (neskôr nazvaný Karlov most), Staromestská mostná veža a kaplnka Všetkých svätých na Pražskom hrade; mimo Prahy potom Kostol svätého Bartolomeja v Kolíne a Chrám svätej Barbory v Kutnej Hore.

Stavebná huta 
Parler stál na čele významnej pražskej stavebnej hute, ktorú založil Matej z Arrasu. O jej ďalší rozvoj sa zaslúžili jeho potomkovia. Huta pôsobila v celom Česku a zanikla v období husitských vojen.

Stavby, na ktorých pracoval 

Dom "U tří mečů"
Hrzánsky palác
Taruttmannsdorfský palác(Hradčany)
Dom "U Nožičků"
Loreta
Chrám sv. Víta
Starý královský palác
Kaplnka Všetkých svätých
Chrám P. Márie pred Týnom
Staromestská mostná veža
Karlov most
Pražský hrad

Iné projekty

Externé odkazy 
 Heslo v encyklopédii KDO BYL KDO v našich dějinách do roku 1918

Narodenia v 14. storočí
Úmrtia v 1399
Nemeckí architekti
Gotickí architekti
Dejiny Prahy
Osobnosti na českých bankovkách
7-Zip

7-Zip je multiplatformový (určený pre rôzne operačné systémy) slobodný komprimačný nástroj s vysokým kompresným pomerom. Výborný kompresný pomer je zabezpečený napríklad použitím komprimačnej metódy LZMA. Je konkurenciou známym komerčným programom ako je WinZip a WinRAR. V prostredí Microsoft Windows sa integruje do shellu. Pre systémy Unix, Linux a Mac OS X je dostupný prostredníctvom ulility p7zip. 7-Zip je možné použiť aj v DOSe - buď verziu založenú na p7zip, alebo originálnu verziu pre Windows s pomocou produktu HX-DOS extender. Vyvíja ho Igor Pavlov a je distribuovaný pod licenciou GNU GPL.

Kompresný formát 7-zip 
7-zip používa prednostne kompresný algoritmus LZMA, ponúka však tiež kompresné algoritmy PPMD, bzip2, Deflate, a „store“, teda uloženie súborov bez kompresie. Je možné použiť šifrovanie Rijndael-256 (AES). Veľkosť slovníku môže byť až 256 MB (vyžaduje 4 GB pamäte). LZMA má vysoký kompresný pomer, lepší ako ZIP, a to až o 70%. Veľké textové súbory (>> 1 MB, napríklad zdrojové kódy) možno komprimovať až 10 krát. Súbory 7z majú príponu .7z.

Podpora ostatných formátov 
7-zip podporuje aj niekoľko ďalších archívnych a kompresných formátov. Pre dekomprimáciu Z, ZIP, RAR, CAB, ARJ, LZH, RPM, deb, Gzip, bzip2, TAR, CHM, CPIO, CramFS, DMG, FAT, HFS, ISO, LZMA, MBR, MSI, NSIS, NTFS,  SquashFS, UDF, VHD, WIM a XAR. Vytvárať je možné iba tieto archívy: 7z, ZIP, TAR, XZ, BZIP2, GZIP a WIM.

7-ZIP file manager 
Produkt 7-ZIP ponúka okrem kompresie aj jednoduchého správcu súborov, ktorý po aktivácii 2 panelov spadá do kategórie zvanej „Orthodox File Managers“. Je k dispozícii len pre „Windows“, ale funguje aj v starších verziách ako Windows 98.

Referencie

Pozri aj 
WinRAR
WinZip

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka programu
 Domovská stránka 7-Zip v češtine.

Slobodný softvér
Softvér pre DOS
Softvér pre Windows
Softvér pre Unix
Projekty SourceForge
Súborové manažéry
Peter Steele

Peter Steele (pôvodným menom Peter Ratajczyk; * 4. január 1962, Brooklyn, New York, USA – † 14. apríl 2010) bol americký skladateľ, basgitarista a spevák. Pôsobil v goticko metalovej skupine Type O Negative, založil skupinu Fallout a thrash metalovú Carnivore.

Medzi poznávacie znaky Petra Steela patril jeho hlboký hlas, nepriehľadnuteľná dvojmetrová postava a osobitý zmysel pre humor. V roku 1995 pózoval pre dámsky magazín Playgirl, dokonca sa dostal na titulnú stranu. Zomrel 14. apríla 2010 na zlyhanie srdca.

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.petersteele.com

Heavymetaloví basgitaristi USA
Heavymetaloví speváci USA
Skladatelia modernej hudby USA
Osobnosti USA írskeho pôvodu
Osobnosti USA poľského pôvodu
Osobnosti USA ruského pôvodu
Osobnosti USA škótskeho pôvodu
Osobnosti z Brooklynu
Kryoterapia

Kryoterapia je alternatívna liečebná metóda, pri ktorej predpokladaný liečebný účinok spôsobuje krátkodobý pobyt v kryokomore s veľmi nízkou teplotou.

Liečba chladom 
Poznatky o pozitívnom vplyve tepla na organizmus človeka sú známe už od čias starovekých Grékov. Mnohé výskumy poukazujú na liečebné, preventívne, ale aj regeneračné účinky chladu. Už starí Egypťania využívali chlad na liečebné účely, neskôr Hippokrates písal o jeho analgetickom účinku. Počas napoleonských vojen sa obklady z ľadu a snehu využívali na znecitlivenie končatín pri amputáciách. Začiatkom 20. storočia zaznamenala veľký pokrok kryobiológia, ktorá sa zaoberá bunkovými zmenami pri extrémne nízkych teplotách. Práve tieto výskumy boli základom pre vznik kryoterapie. 

Kryoterapia je metóda založená na princípe pôsobenia nízkej teploty (-100 °C a viac) krátky čas (23 minúty). Prvým novodobým priekopníkom tejto technológie pre lekárske a komerčné účely bol Japonec Toshiro Yamauchi, ktorý sa podieľal aj na skonštruovaní prvej kryokomory, dokončenej v roku 1978. V posledných rokoch sa na zdokonaľovaní tejto metódy podieľajú poľskí odborníci.

Priebeh 
Pri vstupe do kryokomory je predpísaný odev (maska na dýchanie, rukavice, čelenka, šortky, ponožky, dreváky, tričko u žien) a nevyhnutné je lekárske vyšetrenie. Vstup sa neodporúča tehotným ženám a ľudom s chudokrvnosťou, epilepsiou, ischemickou chorobou srdca, klaustrofóbiou, nestabilným krvným tlakom a pod. Po krátkej adaptácii v predsieni s teplotou –60 °C, sa prechádza do hlavnej komory s teplotou okolo –130 °C na cca dve až tri minúty. Po uplynutí času v hlavnej komore sa klient presunie späť do predsiene a následne do tzv. aeróbnej miestnosti, kde sú rôzne prístroje (bežecké pásy, stepery, stacionárne bicykle a pod.), kde cvičí 10 až 15 minút. Denne je možné absolvovať maximálne dva vstupy, výnimočne tri, aj to len u vrcholových športovcov.

Na základe doterajších poznatkov je možné konštatovať, že kryoterapia zohráva v procese regenerácie organizmu a v liečbe poúrazových stavov pohybového aparátu výraznú úlohu, a vo vrcholovom športe sa stáva jeho neoddeliteľnou súčasťou.

Účinky kryoterapie

Liečebno – rehabilitačné 
 pôsobí na aktivitu hormonálneho systému
 uvoľňuje svaly
 znižuje bolesť 
 využíva sa pri liečbe reumatických ochorení

Regeneračné 
 pôsobí na vylučovanie hormónov, najmä testosterónu
 urýchľuje liečbu mäkkého tkaniva a kĺbov
 eliminuje krvácanie a opuchy
 podporuje celkovú svalovú relaxáciu

Preventívne 
 pôsobí na imunitný systém, ale aj na tukové bunky
 vo všeobecnosti má omladzovací efekt a zlepšuje celkovú náladu

Externé odkazy 
 Hilotherapy, a more effective alternative to Ice
 A training course in Cryotherapy (IARC Screening Group)
 Rugby World Cup 2011: How cryotherapy chamber allowed Wales to come in from the cold

Alternatívna medicína
Beerenberg

Beerenberg (z hol. Medvedia hora) je masívny stratovulkán, ktorý sa nachádza na severovýchodnom okraji nórskeho ostrova Jan Mayen. Je to najsevernejšie položený aktívny vulkán.

Sopka je tvorená prevažne bazaltovými lávami s malými množstvami tefry. 2 277 m vysoká, ľadom pokrytá hora je zakončená kráterom s priemerom  a obkolesená desiatkami parazitických kráterov a menších dómov. Posledná erupcia sa odohrala 6. januára 1985, keď sopka vyvrhla z trhliny na severnom úbočí približne 6 mil. m2 lávy a 7 mil. m3 tefry a popola. Historické záznamy dokladajú ešte erupcie v rokoch 1973, 1970, 1851 a 1818.

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Beerenberg na Global Volcanism Program 

Sopky Nórska
Sopky Atlantického oceánu
Stratovulkány
Aktívne sopky
Dvojtisícovky
Kalište

Kalište je zaniknutá obec v okrese Banská Bystrica. Národná kultúrna pamiatka, pamätné miesto Slovenského národného povstania.

Dejiny 
Roku 1940 mala 209 obyvateľov. Počas Slovenského národného povstania sa obec stala jedným z centier takzvanej Partizánskej republiky v Nízkych Tatrách. Za pomoc partizánom nacisti obec 18. marca 1945 prepadli a zavraždili 13 obyvateľov. Vypálili 42 domov aj s hospodárskymi budovami. Po oslobodení Slovenska obyvateľov obce presídlili do Banskej Bystrice, do časti Fončorda, kde pre nich boli vybudované domy na ulici Nové Kalište.

Kataster obce je od roku 1945 súčasťou obce Baláže. V dvoch zrekonštruovaných domoch sú od roku 1962 umiestnené expozície a pamätné izby. Od roku 1963 je priestor obce vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. V období normalizácie bol do Kališťa prenesený bronzový monument Obete varujú z objektu pamätníka SNP v Banskej Bystrici. Keďže jeho autor Jozef Jankovič zaujal protinormalizačné postoje, komunistický režim rozhodol o jeho prenesení na odľahlé miesto akým je Kalište. Tento monument sa stal symbolom vyrovnávania sa slovenskej spoločnosti s vlastnou minulosťou. V posledných rokoch bol ničený organizovanými skupinami, ako lacný zdroj zberového materiálu - bronzu. Aj preto jeho návrat do Banskej Bystrice bol veľkým zadosťučinením.

Referencie

Externé odkazy 
 História obce

Zaniknuté obce na Slovensku
Obce vypálené počas druhej svetovej vojny
Slovenské národné povstanie
Národné kultúrne pamiatky na Slovensku pred rokom 2002
Pamätníky SNP
Baláže
Kultúrne pamiatky v okrese Banská Bystrica
Gary Oldman

Leonard Gary Oldman (*21. marec 1958, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský filmový  herec,  režisér a  producent.

Herecká filmografia 
 1981: Meantime (TV film)
 1982: Remembrance
 1985: Honest, Decent & True (TV film)
 1986: Sid a Nancy (Sid and Nancy)
 1987: Prick Up Your Ears (TV film)
 1988: Veľmi si vás vážime (We Thing the World of You)
 1988: Criminal Law 
 1988: Track 29
 1988: The Firm (TV film)
 1989: Chattahoochee
 1990: State of Grace
 1990: Rosencrantz & Guildenstern Are Dead
 1990: Henry & June
 1991: JKF (aka J.K.F.)
 1991: Heading Home (TV film)
 1992: Dracula 
 1993: Romeo krváca (Romeo Is Bleeding)
 1993: Pravdivá romanca (True Romance)
 1993: Fallen Angels 
 1994: Nesmrteľná milenka (Immortal Beloved)
 1994: Leon
 1994: Priatelia (Friends)
 1995: Šialenec z Alcatrazu (Murder in the First)
 1995: Šarlátové písmeno   (The Scarlet letter)
 1996: Basquiat
 1997: Piaty element (The Fifth Element)
 1997: Air Force One
 1998: Stratení vo vesmíre (Lost in Space)
 1998: Čarovný meč (Magic Sword, The: Quest for Camelot)
 1999: Ježíš (Jesus)
 2000: Obhajoba (The Contender)
 2001: Hannibal
 2001: Nobody's Baby
 2002: Interstate (Interstate 60)
 2002: The Hire: Beat the Devil
 2003: Tiptoes
 2003: Smrteľný hriech
 2004: Stoj, ten mobil nie je tvoj (Dead Fish)
 2004: Harry Potter a väzeň z Azkabanu (Harry Potter and the Prisoner of Azkaban)
 2005: Harry Potter a Ohnivá čaša (Harry Potter and the Goblet of Fire)
 2005: Batman začína (Batman Begins)
 2006: Bosque de sombras
 2007: Harry Potter a Fénixov rád (Harry Potter and the Order of the Phoenix)
 2008: Temný rytier (The Dark Knight)
 2009: Unborn
 2009: A Christmas Carol
 2010: Kniha prežitia (The Book of Eli)
 2011: Harry Potter a Dary smrti II (Harry Potter and the Deathly Hallows: Part 2)
 2011: Jeden musí z kola von (Tinker Tailor Soldier Spy) 
 2012: Zem bez zákona (Lawless)
 2012: Návrat Temného rytiera (The Dark Knight Rises)
 2013: Špión (Paranoia)
 2014: Úsvit planéty opíc (Dawn of the Planet of the Apes)
 2014: Robocop (Robocop)
 2015: Man Down
 2015: Dieťa 44 (Child 44)
 2016: The Space Between Us
 2016: State of the Union
 2016: Criminal
 2017: The Hitman's Bodyguard
 2017: Hunter Killer
 2017: Flying Horse
 2017: Darkest Hour

Externé odkazy 
 
 

Anglickí dabingoví herci
Anglickí filmoví herci
Anglickí televízni herci
Držitelia Oscara za najlepší mužský herecký výkon v hlavnej úlohe
Držitelia ceny BAFTA za najlepšieho herca v hlavnej úlohe
Držitelia ceny Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon (dráma)
Držitelia Critics' Choice Movie Awards
Britskí filmoví producenti
Britskí filmoví režiséri
Herci zo série Harry Potter
Osobnosti z Londýna
Držitelia Screen Actors Guild Award
Rozprávači audiokníh
Ľudovít Štrompach

Ľudovít Štrompach menovaný aj Lajos, Ľudevít a Ludwig (* 23. jún 1923, Budapešť, Maďarsko – † 5. marec 2009 Bratislava) bol maliar a reštaurátor.

Životopis

Rodina a pôvod 
Ľudovít Štrompach sa narodil v Budapešti rodičom Jozsefovi Strompachovi, ktorý bol umelecký stolár v službách grófa Pálfiho a Petronelle, rod. Heiszter narodenej v Novákoch, ktorej rodičia a súrodenci ako aj ona sama boli taktiež zamestnanci (osobný kočiš grófa Pálfiho, umelecký záhradník, práčka a obuvník) na Bojnickom zámku v službách grófa Pálfiho. Vzťah Ľudovíta Štrompacha k Bojnickému zámku a jeho okoliu trval po celý jeho život.

Štúdium 
V rokoch 1943 – 1946 študoval na Kráľovskej výtvarnej akadémii v Budapešti (maď. Országos Magyar Királyi Képzőművészeti Főiskola) v triede Gyulu Rudnaya a na VŠVÚ v Prahe u Jána Želibského. V roku 1946 sa presťahoval do Prahy.

Tvorba a pôsobenie

Slovensko 
Od roku 1952 sa natrvalo presídlil na Slovensko, kde sa okrem vlastnej tvorby venoval reštaurovaniu obrazov, sôch, kostolov, zámkov, výzdobou fresiek mnohých sídlisk na Hornej Nitre a zberateľskej činnosti.

Je zakladateľ Krajskej galérie v Bojniciach (1956) a spoluzakladateľom so svojou manželkou akad.maliarkou Magdalénou Štrompachovou prvého výtvarného odboru na ĽŠU v Prievidzi (15. marec 1963). Od roku 2003 býval v Bratislave.

Zahraničie 
Zahraničná tvorba Ľudovíta Štrompacha sa vzťahuje najmä na mestá Praha, Budapešť v Maďarsku, Viedeň v Rakúsku, Mníchov a Garmisch-Partenkirchen v Nemecku, kde vznikli mnohé obrazy a grafiky. Príkladom je obraz Julia Fischer, ktorý namaľoval v Mníchove v roku 2001. Inšpiráciou pre vznik tohto obrazu bola nemecká huslistka Júlia Fischerová. Z jeho Pražského obdobia pochádzajú obrazy Zasnežená Praha alebo Karlov most, ako aj mnohé rodinné portréty, ktoré sa nachádzajú z prevažnej časti v Bratislave.

Rodina 
 otec Jozef Štrompach, umelecký stolár
 matka Petronella, rod. Heiszter
 manželka akademická maliarka Magdaléna Štrompachová

Zdroj 
 Webová stránka
 Nebudú zabudnutí II. - osobnosti výtvarného života 20. storočia na hornej Nitre.
ISBN 80-967054-4-X 
 Reštaurovanie
 Pôsobenie na Hornej Nitre
 Zoznam absolventov Kráľovskej výtvarnej akadémie v Budapešti - maďarská oficiálna stránka akadémie

Slovenskí maliari
Slovenskí reštaurátori
Osobnosti z Budapešti
Stuttgart

Stuttgart je hlavné mesto nemeckej spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko na juhozápade Nemecka. Najbližšie ležiace veľkomestá sú Bazilej, Frankfurt nad Mohanom a Mníchov.

Geografia 

Stuttgart leží asi hodinu cesty od pohoria Schwarzwald a podobnú vzdialenosť má aj od pohoria Švábska Jura. Mesto je položené v údolí, okolo sú vinice a lesy, blízko rieky Neckar. Pokrýva oblasť . Stuttgart sa nachádza v strede regiónu Stuttgart ktorý zahrňuje aj blízke mestá Ludwigsburg, Böblingen, Esslingen am Neckar, Waiblingen, Göppingen a aj ich príslušne krajinské okresy.

Ekonomika 

Región Stuttgart a hlavne priamo mesto je známe svojím vysoko technicky vyspelým priemyslom. Niektoré z najprominentnejších spoločností v Stuttgarte sú Daimler AG, Porsche, Bosch, Hewlett-Packard a IBM, z ktorých tu niektoré majú svoje celosvetové alebo celonemecké hlavné sídlo.

Doprava 
Mesto Stuttgart je dôležitým dopravným uzlom v Nemecku, vedú tadiaľ linky ICE (InterCityExpress), je tu električková doprava aj metro, a potom tiež prímestské vlaky. Vyrábajú sa tu automobily značky Porsche a Mercedes.

Mesto Stuttgart má tiež medzinárodné letisko (), ktoré sa nachádza približne  na juh od centra v susednom meste Leinfelden-Echterdingen. Letisko je asi 30 minút cesty s použitým S-Bahn linky S2 alebo S3. Letisko je vedľa diaľnice A8. 

Od roku 2008 platí v Stuttgarte ako v mnoho iných nemeckých mestách tzv. ekologická zóna, tzn. že pre vjazd automobilom do mesta je nutné si vybaviť „ekologickú plaketu“

Šport 
V meste sídli futbalový klub VfB Stuttgart, ktorý svoje domáce zápasy hrá na Gottlieb-Daimler-Stadion. V roku 1992 klub získal prvý nemecký majstrovský titul po znovu zjednotení futbalových federácií zo Západného a Východného Nemecka (štvrtý majstrovský titul celkovo). Piaty titul získal klub v roku 2007, kedy prišlo titul v meste osláviť 250 000 ľudí.

Niektoré stavby v meste 
 Nová štátna galéria v Stuttgarte
 Gottlieb-Daimler-Stadion

Osobnosti mesta 
 Georg Wilhelm Friedrich Hegel (* 1770 – † 1831), filozof
 Žofia Württemberská (* 1818 – † 1877), holandská kráľovná ako manželka Viliama III.
 Otto Ludwig Hölder (* 1859 - † 1937), nemecký matematik
 Žofia Chotková (* 1868 – † 1914), manželka Františka Ferdinanda, vojvodkyňa z Hohenbergu
 Hermann Abert (* 1871 – † 1927), muzikológ
 Max Horkheimer (* 1895 – † 1973), filozof a sociológ
 Richard von Weizsäcker (* 1920), politik, šiesty prezident SRN od 1984 do 1994
 Gerhard Ertl (* 1936), fyzik
 Roland Emmerich (* 1955), filmový producent, režisér a scenárista
 Jürgen Klopp (* 1967), futbalista a tréner
 Michael Berrer (* 1980), nemecký tenista
 Simon Greul (* 1981), nemecký  tenista
 Sami Khedira (* 1987), futbalista
 Bernard Tomic (* 1992),  austrálsky tenista

Partnerské mestá

Iné projekty 

 
Hlavné mestá nemeckých spolkových krajín
Mestá v Bádensku-Württembersku
Baleáry

Baleáry (-slovenský normovaný názov) alebo Baleárske ostrovy (, ) je meno súostrovia na západe Stredozemného mora. Politicky je to provincia a súčasne aj jedno zo 17 autonómnych spoločenstiev Španielska. Správne stredisko je Palma de Mallorca. Ďalšie mestá: Mahón na Menorke, Ibiza na Ibize. Úradnými jazykmi sú katalánčina a španielčina. Katalánsky názov Illes Balears je aj súčasťou oficiálneho španielskeho (kastílskeho) označenia autonómneho spoločenstva. Súostrovie je obľúbeným cieľom mnohých turistov.

Geografia 
Najväčším ostrovom je Malorka. Geologicky sú Baleáry pokračovaním pohoria Andalúzske vrchy (Bétická Kordillera). Na Malorke je horské pásmo Sierra de Alfabia (najvyšší vrch Puig Major 1 445 m. n m.), zvyšok územia má pahorkovitý charakter; aj na ostatných ostrovoch sú skôr nízke vyvýšeniny. Na ostrovoch nie sú žiadne významnejšie vodné toky, iba niekoľko krátkych riečok. Na pobrežiach sú charakteristické zálivy – „calas“. Baleáry zahŕňajú 250 ostrovov, ktoré sú rozdelené do piatich skupín pomenovaných podľa najväčšieho ostrova: Malorka (šp. Mallorca; 81 ostrovov), Menorca (69 ostrovov), Ibiza (65 ostrovov), Formentera (14 ostrovov), Cabrera (21 ostrovov).

Ostrovy sa skladajú z dvoch skupín:
 Veľké Baleáry (Malorka, Menorca, Cabrera a iné)
 Islas Pitiusas (Ibiza, Formentera a iné)

Administratívne sa región delí na 3 ostrovné celky:
 Ibiza a Formentera
 Malorka
 Menorca

a z nich každý spravuje vlastná „ostrovná rada“ (Consell Insular).

Dejiny 
Baleáry poznali už Feničania a Gréci. Neskôr si ich podrobilo Kartágo. Po zničení Kartága Rímom boli ostrovy dočasne samostatné a stali sa útočiskom pirátov. Roku 123 pred Kr. ich pre Rím podrobil Quintus Caecilius Metellus Balearicus a potom sa sem nasťahoval rad rímskych osadníkov. V tom čase boli aj založené mestá Palma de Mallorca a Pollentia (dnešná Pollensa), a na Baleároch sa začali pestovať olivy. V Pollense sa dodnes zachoval napríklad rímsky vodovod.

V roku 423 po Kr. dobyli Baleáry od Rimanov Vandali, od roku 534 od Vandalov zase Byzantínci. V roku 798 ich dobyli Mauri a neskôr tam založili emirát. V rokoch 1228-32 si vybojoval Baleáry aragónsky kráľ Jakub I. a urobil z nich terciogenitúru pre svojho syna Jakuba, po ktorom v Mallorskom kráľovstve nasledovali Sancho a Jakub I. 

V roku 1344 si túto ríšu pripojil Peter IV. Aragónsky a odvtedy Baleáry zdieľali dejiny Španielska. Počas vojny o španielske dedičstvo obsadili Menorcu roku 1708 Angličania a ponechali si ju až do roku 1782 (okrem rokov 1756-1769, kedy ju mali Francúzi).

Predsedovia vlády 
 Jeroni Albertí Picornell (UCD) 1978 - 1982
 Francesc Tutzó Bennasar (UCD) 1982 - 1983
 Gabriel Cañellas Fons (AP/PP) jún 1983 - 2. augusta 1995
 Cristòfor Soler i Cladera (PP) 2. augusta 1995 - 18. júna 1996 
 Jaume Matas Palou (PPIB) 18. júna 1996 - 27. júla 1999 
 Francesc Antich i Oliver (PSOE) 27. júla 1999 - 27. júna 2003 
 Jaume Matas Palou (PPIB) od 27. júna 2003

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálny web regionálnej vlády
 Oficiálny web regionálneho parlamentu
 Mapy Baleár

 
Provincie v Španielsku
Súostrovia Stredozemného mora
VTV

VTV alebo Vaša televízia bola v rokoch 1995 až 2000 televízna stanica na Slovensku. Vysielala cez satelit a kábel. Predstavovala prvú súkromnú televíziu, ktorá vysielala celoplošne po celom Slovensku.

Začiatky 
Licenciu pre šírenie signálu v káblovke získala 24. novembra 1993. Vysielať ale začala až 22. apríla 1995. Vysielanie bolo uvedené americkým filmom Ťah jazdcom. 

Televízia vysielala prostredníctvom káblových prípojok, ktorými v roku 1995 disponovalo 19,4 % domácností. V máji 1995 začala poskytovať signál aj cez družicu Eutelsat II-F2 na nekódovanej analógovej frekvencii 10,972 GHz. V júli 1997 prešla televízia z analógovej družice na digitálnu družicu Intelsat 7-F7.

Na začiatku televízie stál Bohuslav Géci ako prezident manažmentu, Ján Izák ako viceprezident a Marcel Šustek ako riaditeľ divízie programu spoločne s generálnym riaditeľom Vladislavom Krížom.

Finančné problémy a pád VTV 
Aj keď televízia mala spočiatku kvalitné programy vrátane objektívneho spravodajstva, o rok neskôr ku nej pribudla konkurenčná súkromná TV Markíza, ktorá ju so zahraničným kapitálom a know-how vytláčala na okraj diváckeho záujmu. V čase keď dlh VTV voči Všeobecnej úverovej banke stúpal k 300 miliónom slovenských korún, dostala televízia v roku 1998 prvú veľkú finančnú injekciu – po predaji 51% podielu spoločnosti VTV Cable TV spol s r. o. spoločnosti TV Plus Vladimíra Poóra. V polovici roka 1997 televízia prešla na satelitné digitálne vysielanie cez družicu Intelsat 7-F7. Následne na to v septembri 1998 sa uskutočnil vo VTV relaunching kedy televízia bola posilnená balíkom TV filmov a nemeckých TV seriálov. Paralelne sa objavila aj outdoorová kampaň televízie. Televízia však postupne začala opäť programovo stagnovať. 

V marci 1999 odkúpil televíziu Ladislav Milko, avšak ako riaditeľ pôsobil vo VTV len 2 mesiace. Po ďalších majetkových presunoch sa napokon dostala k televízii bývalá programová riaditeľka TV Markíza Tatiana Heldová, ktorá sa pokúsila zlepšiť situáciu upravením programovej štruktúry. Od novembra 1999 dokonca skrátila vysielanie – kapacitne sa preorientovala výlučne na hlavný vysielací čas. Po nájdení investora síce plánovala prejsť na 24-hodinový cyklus, to sa jej však nikdy nepodarilo. 

VTV napokon ukončila vysielanie 9. februára 2000 po takmer piatich rokoch vysielania, keď jej Rada pre vysielanie a retransmisiu odobrala licenciu.

Programy VTV 
 Aj múdry schybí
 Osmička 
 Dvanástka 
 Receptárium 
 Motomagazín 
 Hitparáda K.O. 
 Kokteil 
 Tenisky 
 Magická záhrada 
 Bez dresu 
 Tourclub 
 Hitparáda SC TOP 10 
 Denník VTV 
 Ententičky 
 Klub 22 
 2+2
 135 PLUS
 Teletrh 
 TeenAge 
 Vo fraku
 Klub podnikateľa 
 Posepky
 VéTeVláčik
 Odkryté karty
 Level majstrov
 Žrebovanie stávkovej hry KENO 10
 Žrebovanie stávky 5 zo 40

Referencie 

Zaniknuté televízne stanice na Slovensku
Vzniklo v 1995
Zaniklo v 2000
Zadar

Zadar () je mesto v Chorvátsku pri Jadranskom mori. Žije tu asi 75 tisíc obyvateľov, pričom prevažnú väčšinu obyvateľstva tvoria Chorváti. Zadar je správnym centrom rovnomennej župy. Staré mesto bolo postavené na polostrove, ktorý obkolesujú mohutné staré hradby a počas tureckých nájazdov sa jeho obyvatelia chránili jednoduchým prekopaním šije, čím mesto oddelili od pevniny.

Meno 
V najstarších časoch sa mesto nazývalo Iader (čo nesúvisí s menom mora), neskôr Diadora. Druhé -a- v slove Zadar je pohyblivé, takže v chorvátčine je do Zadru, v Zadru a pod. V minulosti sa Zadar po taliansky nazýval Zara.

Dejiny 
Už v 9. storočí pred Kr. bol dnešný Zadar osídlený ilýrskym kmeňom Liburnov. V období tesne pred prelomom nášho letopočtu Zadar pripadol do správy Rímskej ríše, kde však mal svoju autonómiu. Po páde západorímskej ríše sa stal centrom Dalmáckej provincie vo Východorímskej (Byzantskej) ríši a sídlom jej správcu. 

Na začiatku 11. storočia prišli do Zadaru prví Slovania – Chorváti – a rýchlo sa zmocnili vlády nad mestom. Neskôr v 12. storočí bojoval Zadar často s Benátkami, po niekoľkých útokoch, ale prehral a bol vyplienený vojskami Benátok a štvrtej krížovej výpravy. Nasledovalo niekoľko povstaní, ale aj tak bol Zadar pripojený pod uhorskú vládu. Tá ho o niekoľko storočí neskôr predala naspäť Benátčanom. Nová benátska vláda zrušila mestu jeho autonómiu, čo viedlo k stagnácii. Po páde Benátskej republiky na konci 18. storočia pripadol pod správu Habsburskej monarchie. 

Po prvej svetovej vojne sa v roku 1920 stal podľa Rapallskej zmluvy súčasťou Talianska. Počas druhej svetovej vojny bol ako dôležitá fašistická pevnosť veľa razy bombardovaný britským a americkým letectvom. Po oslobodení v roku 1944 bol Zadar v rámci Chorvátska začlenený do Juhoslávie. Po vojne sa stalo mesto turistickým centrom. To však trvalo len do občianskej vojny v roku 1991, kedy bol ostreľovaný Juhoslovanskou ľudovou armádou, ktorá dva roky obliehala mesto. Po skončení občianskej vojny mesto pripadlo Chorvátsku. V súčasnosti je mesto vyhľadávaným turistickým letoviskom.

Pamiatky 
V Zadare sú pozostatky z rímskeho obdobia, sú to najmä časti opevnenia, z ktorých bola väčšina zbúraná za čias rakúskej nadvlády. Zachovalo sa  rímske fórum, chrám sv. Donáta z 9. storočia, vedľa neho veža a zvonica, bazilika sv. Anastázie z 12. storočia a niekoľko kostolov a kláštorov zo stredoveku. 

Novodobé pamiatky sú najmä Morský organ a Pozdrav slnku. Morský organ sa nachádza na brehu mora v západnej časti mesta a sú to vlastne biele schody, ktoré ukrývajú rúrky a pri najmenšom pohybe vĺn a vetra vydávajú príjemnú a zvláštnu melódiu. Vedľa Morského organu, tiež na brehu mora sa nachádza umelecké dielo Pozdrav slnku od architekta Nikolu Bašiča. Táto zaujímavosť – kruh s priemerom 22 metrov, ktorý je zapustený do zeme - je postavená na základe hry svetla.

Osobnosti mesta 
 Luka Modrić (* 1985), futbalista

Partnerské mestá

Iné projekty

Externé odkazy 
 Turistické informácie o Zadarskej župe (chorvátsky, anglicky, rusky)
 Mapy Zadar, Google Maps - Info Zadar

 
Mestá v Chorvátsku
Prístavné mestá Jadranského mora
What’s Really Happening?

What's Really Happening? je šiesta pieseň z albumu Davida Bowieho 'hours...', ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom textu je víťaz súťaže Alex Grant; na skladaní hudby sa spolupodieľali David Bowie a Reeves Gabrels.

Aby Bowie zvýšil záujem o album, tak usporiadal na jeho webstránkach BowieNet súťaž o najlepší text k poskytnutej inštrumentálnej skladbe. Víťazný text sa mal potom objaviť na albume 'hours...'. Víťazom súťaže a tým pádom aj spoluautorom skladby „What's Really Happening?“ sa stal mladučký Alex Grant. 

Grant okrem iného vyhral aj výlet do nahrávacieho štúdia Looking Glass v New Yorku, kde Bowie nahral svoje vokály s novým textom ku skladbe. Nahrávanie sa uskutočnilo 27. mája 1999. Stretnutie vyvrcholilo tým, že Bowie pozval Granta aby naspievali sprievodné vokály ku svojej skladbe. Celá udalosť bola vysielaná cez Bowieho internetovú stránku BowieNet.

Externé odkazy 
 Teenage Wildlife; text piesne

Piesne Davida Bowieho
Piesne z 1999
The Pretty Things Are Going to Hell

The Pretty Things Are Going to Hell je pieseň z albumu Davida Bowieho 'hours...' , ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom textu je samotný Bowie; na skladaní hudby sa spolupodieľal Reeves Gabrels. Pieseň vyšla ako prvý singel z albumu 'hours...' pre japonský a austrálsky trh. V Európe skladba nikdy oficiálne nevyšla. 

Skladba sa prvýkrát objavila vo filme Stigmata v polovičke roka 1999.

Video 
Natočenie videoklipu zveril Bowie režisérskej dvojici Dom & Nic, ktorá s ním už spolupracovala pri natáčaní videoklipu ku skladbe „I'm Afraid of Americans“. Natáčanie sa uskutočnilo v newyorskom klube Kit Kat. Video sa opäť držalo retrospektívnej nálady albumu. 

Video ukazuje ako je Bowie napadnutý bábkami v životnej veľkosti, ktoré reprezentujú jeho samého v minulosti - Ziggy Stardust, muž v šatách z obalu albumu The Man Who Sold The World, Thin White Duke zo Station to Station a pierrot z videoklipu k piesni „Ashes To Ashes“. Bábky skonštruovala spoločnsť Jima Hansona, známeho amerického bábkara. Tento boj s bábkami zobrazuje umelcov boj so svojou vlastnou minulosťou, ktorá ho nesmie poraziť.

Zoznam skladieb

CD Version 
 "The Pretty Things Are Going to Hell" – 4:40
 "The Pretty Things Are Going to Hell" (Edit) – 3:59
 "We Shall Go to Town" – 3:56
 "1917" – 3:27

Promo CD 
 "The Pretty Things Are Going to Hell" (Edit) – 3:59
 "The Pretty Things Are Going to Hell" (Call-Out Hook #1) – 0:11
 "The Pretty Things Are Going to Hell" (Call-Out Hook #2) – 0:11
 "Thursday’s Child" (Radio edit) – 4:25
 "Thursday’s Child" (Call-Out Hook #1) – 0:12
 "Thursday’s Child" (Call-Out Hook #2) – 0:12

Koncertné verzie 
 Ďalšia živá verzia piesne bola nahratá počas koncertu v New York City v Kit Kat Clube v novembri 1999 a vyšla na tretej časti singla (CD3) „Seven“ v júli 2000.

Iné verzie 
Skladba „The Pretty Things Are Going To Hell“ je zvláštna tým, že existuje v troch rozdielnych verziách, ktoré sa líšia zvukovou mixážou i dĺžkou:
 "The Pretty Things Are Going to Hell" (Album Version) – 4:40 – nachádza sa na albume 'hours...' 
 "The Pretty Things Are Going to Hell" (Stigmata Film Version) – 4:49 – nachádza sa na soundtracku k filmu Stigmata 
 "The Pretty Things Are Going to Hell" (Stigmata Film Only Version) – 4:00 – nachádza sa v samotnom filme, v klubovej scéne, kde sa hlavnej hrdinke Frankie objavia ďalšie stigmy

Externé odkazy 
 Teenage Wildlife; text piesne

Piesne Davida Bowieho
Piesne z 1999
Single Davida Bowieho
Single z 1999
Something in the Air

Something in the Air je druhá pieseň z albumu Davida Bowieho 'hours...', ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom textu je samotný Bowie; na skladaní hudby sa spolupodieľal Bowieho spolupracovník Reeves Gabrels.

Koncertné verzie a iné verzie 
 Živá verzia piesne bola nahratá počas koncertu v New York City v Kit Kat Clube v novembri 1999 a vyšla na tretej časti singlu (CD3) „Seven“ v júli 2000.
 Remix Marka Platiho sa objavil vo filme Americké psycho. Pieseň sa tiež objavila počas titulkov ďalšieho amerického filmu Memento.

Externé odkazy 
 Teenage Wildlife; text piesne

Piesne Davida Bowieho
Piesne z 1999
China Girl

„China Girl“ je pieseň z albumu Let's Dance od Davida Bowieho, ktorá vyšla v roku 1983. Skladba bola pôvodne napísaná pre Iggyho Popa a jeho album The Idiot z roku 1977. Autorom textu je Pop, autorom hudby je Bowie. 

Producent Nile Rodgers urobil z temnej Popovej verzie o závislosti na heroíne (samotný Pop dlhé roky bojoval s touto závislosťou) nablýskaný tanečný hit o láske medzi čínskym dievčaťom a mužom z Európy, bez toho aby zmenil, čo i len slovo v texte. Túto prijateľnejšiu interpretáciu podporil aj bohatý videoklip Davida Malleta. 

Vo Veľkej Británii dosiahol singel druhé miesto singlového rebríčka, v USA dosiahol desiate miesto. Pieseň sa stala pravidelnou súčasťou Bowieho vystúpení v 80. rokoch, potom sa na istý čas vytratila a na koncertné pódiá sa vrátila až v roku 1999, počas turné k albumu 'hours...'.

Zoznam skladieb

7" 
 „China Girl“ (Bowie, Pop) – 4:14
 „Shake It“ (Bowie) – 3:49

12" 
 „China Girl“ (Bowie, Pop) – 5:32
 „Shake It“ (Remix) (Bowie) – 5:07

Externé odkazy 
 Teenage Wildlife; text piesne

Piesne Davida Bowieho
Piesne z 1983
Single Davida Bowieho
Single z 1983
Vatovec obrovský

Vatovec obrovský (Langermannia gigantea) je jedlá huba z čeľade prášnicovité (Lycoperdaceae).

Opis 
Vatovec je veľký 10–50 (90) cm v priemere, dosahuje hmotnosť až 4 kg, je okrúhly, bez hlúbika. Pokožka je hladká a na dotyk kožovitá. Farba je výrazne jasne biela za mlada, neskôr sa zmení na šedú až tmavo-hnedú. Vnútorná hmota je spočiatku rovnako biela a počas dospievania sa mení na olivovohnedú a práškovitú konzistenciu.
Táto huba sa považuje za najplodnejší organizmus na Zemi. Plodnica s hmotnosťou 4 kg obsahuje 1,5×1012 výtrusov.

Výskyt 
Vatovce rastú od júna do septembra prevažne na lúkach a lesných čistinkách, riedkych čistinkách lesov, v riedkych borovicových lesoch a skôr na suchých miestach. Charakteristické miesta sú mladé borovicové leso-čistinky, kde sa vatovce vyskytujú v rodinkách v kruhovom priestore s priemerom asi 10 m.

Príprava jedál 
Mladé plodnice majú výbornú chuť, hodia sa prevažne ako rezne.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 http://www.magwien.gv.at/ma59/pilze/riesbov.htm nem.
 http://www.natur-lexikon.com/Texte/FM/001/00095-Riesenbovist/fm00094-Riesenbovist.html nem

Prášnicovité
Jedlé huby
The Dreamers (pieseň)

The Dreamers je pieseň z albumu Davida Bowieho 'hours...' , ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom textu je samotný Bowie, na skladaní hudby sa spolupodieľal Reeves Gabrels. 

Ako niektoré ďalšie skladby z album, aj „The Dreamers“ bola pôvodne napísaná pre počítačovú hru Omikron: The Nomad Soul.

Externé odkazy 
 Teenage Wildlife; text piesne

Piesne Davida Bowieho
Piesne z 1999
Grécka gréckokatolícka cirkev

Grécka gréckokatolícka cirkev je jednou z východných katolíckych cirkví byzantského obradu (gréckokatolíckych cirkví). Je teda súčasťou Katolíckej cirkvi, uznáva za svoju hlavu rímskeho pápeža a jej vierouka je identická s rímskokatolíckou. Pri bohoslužbách však, podobne ako ostatné východné katolícke cirkvi, nepoužíva  rímsky obrad, ale jeden z východných obradov. V prípade Gréckej gréckokatolíckej cirkvi je ním byzantský obrad vo svojej gréckej verzii, takmer identický s tým, v ktorom slávia bohoslužby grécke pravoslávne cirkvi (napr. Konštantínopolská pravoslávna cirkev, Cyperská pravoslávna cirkev, Pravoslávna cirkev Grécka) .

História 
Grécka gréckokatolícka cirkev vznikla vďaka činnosti katolíckych misionárov v 19. a 20. storočí medzi duchovenstvom a veriacimi gréckych pravoslávnych cirkví, najmä Konštantínopolskej pravoslávnej cirkvi. Podarilo sa vytvoriť niekoľko malých gréckokatolíckych komunít napr. v Istanbule, východnej Thrákii (dnes európska časť Turecka) i na území dnešného Grécka. Pre týchto veriacich vytvoril pápež sv. Pius X. v roku 1911 apoštolský exarchát so sídlom v Istanbule. Prvým apoštolským exarchom sa v roku 1911 stal biskup Isaisas Papadopulos. V rámci výmeny obyvateľstva medzi Gréckom a Tureckom po grécko-tureckej vojne začiatkom dvadsiatych rokov 20. storočia sa väčšina gréckych gréckokatolíckych veriacich vysťahovala z Turecka. Gréckokatolíci z Istanbulu sa usadili v Aténach a veriaci z východnej Thrákie v severogréckom meste Giannitsa, kde už predtým vznikla malá gréckokatolícka komunita. V roku 1932 sa exarchát rozdelil na dva nové apoštolské exarcháty: jeden v Grécku (so sídlom v Aténach) a druhý v Turecku (so sídlom v Istanbule).

Počet členov a geografické rozšírenie 
V súčasnosti má Grécka gréckokatolícka cirkev 2 330 členov (2006). Väčšina z nich žije v Grécku (2300), najmä v Aténach. Mimo Atén existujú grécke gréckokatolícke komunity v severogréckej Giannitse a v Nea Makri blízko Atén. Gréckokatolícka kaplnka sa nachádza aj na ostrove Syros v Egejskom mori (Syros je najkatolíckejšou časťou Grécka - až 40% obyvateľov ostrova je rímskokatolíckeho vyznania). V Turecku žije len 30 gréckych gréckokatolíckych veriacich.

Hierarchia 
Apoštolským exarchom katolíkov gréckeho obradu v Grécku so sídlom v Aténach je biskup Dimitrios Salachas (nar. 1939). Do funkcie exarchu ho pápež Benedikt XVI. vymenoval 23. apríla 2008. Za biskupa bol vysvätený 24. mája 2008. Na čele apoštolského exarchátu v Aténach nahradil biskupa Anargyrosa Printezisa (1937 - 2012), ktorý ho viedol v rokoch 1975 - 2008. V pastorácii mu pomáha niekoľko kňazov. V rámci exarchátu fungujú 3 gréckokatolícke farnosti.
Apoštolský exarchát v Turecku je nielen bez exarchu ale jeho 30 veriacich nemá k dispozícii ani kňaza.

Externé odkazy
 Grécky gréckokatolícky exarchát v Grécku
 The Greek Catholic Church

Katolícka cirkev
Gréckokatolícka cirkev
Náboženstvo v Grécku
Bijektívne zobrazenie

Bijektívne zobrazenie alebo bijekcia alebo bijektívna funkcia alebo vzájomne jednoznačné zobrazenie je zobrazenie, ktoré je súčasne prosté i surjektívne. Bijektívne zobrazenie priraďuje každému prvku z východiskovej množiny práve jeden prvok z cieľovej množiny a na každý prvok cieľovej množiny sa zobrazuje jeden prvok východiskovej množiny.

Príklady 
Majme zobrazenie f: R → R definované takto: f(x) = 2x + 1.
Toto zobrazenie je bijektívne, pretože pre každé reálne číslo y môžeme vyriešiť y = 2x + 1 a tak získať práve jedno x = (y − 1)/2.

Na druhej strane, zobrazenie g: R → R definované ako g(x) = x2 nie je bijektívne, a to z dvoch dôvodov:
 máme napríklad g(1) = 1 = g(−1), takže g nie je injektívne
 neexistuje x tak, že x2 = −1, teda g nie je ani surjektívne.

Ktorákoľvek z týhto skutočností je dostatočná na dokázanie, že g nie je bijektívne.

Pozri aj 
 Surjektívne zobrazenie
 Prosté zobrazenie

Teória množín
Liska (prítok Žitavy)

Liska je vodný tok na Podunajskej nížine, na území okresov Levice a Nové Zámky. Má dĺžku  a je to ľavostranný prítok Žitavy.

Pramení v Podunajskej pahorkatine, v podcelku Hronská pahorkatina, v časti Bešianska pahorkatina, na katastrálnom území obce Tehla, v nadmorskej výške cca 

Sprvu tečie juhozápadným smerom okrajom obce Tehla, kde priberá sprava krátky prítok a v blízkosti susednej obce Lula ďalší pravostranný prítok. Stáča sa a tečie na juh, priberá krátky ľavostranný prítok z Krásnej doliny a napája Nový rybník. Pod hrádzou rozširuje svoje koryto a neskôr priberá Bešiansky potok zľava ().

Následne sa stáča najprv na juhozápad, vteká na územie obce Podhájska, potom na západ. Z pravej strany priberá Trávnický potok, ďalej Radavský kanál a preteká okrajom obce Radava. Pokračuje cez Hul, križuje koryto Chrenovky a vzápätí ústi do Žitavy v katastrálnom území tejto obce.

Rieky na Slovensku
Povodie Žitavy
Vodné toky v okrese Levice
Vodné toky v okrese Nové Zámky