Nicola Porpora

Nicola (Antonio) Porpora, (* 17. august 1686, Neapol – † 3. marec 1768, Neapol) bol taliansky skladateľ opernej a chrámovej hudby, predstaviteľ neapolskej opernej školy.

Život 

Porpora sa narodil v Neapole ako syn Carla a Cateriny Porporových. Otec bol neapolský kníhkupec. Vo veku 10 rokov ho prijali na konzervatórium Conservatorio dei Poveri di Gesu Cristo, kde bol jeho prvým učiteľom kompozície Gaetano Greco. Aby mohol zostať na štúdiách privyrábal si už od roku 1699 výučbou hudby.
 
Prvú zákazku na operu dostal v roku 1708. Bola to opera „L'Aggrippina“ a mala okamžitý úspech. Jeho kariéru možno sledovať podľa podpisov na partitúrach opier. V roku 1711 pôsobil ako kapelník princa Phillipa Hessenského, generála rakúskej armády v Neapole. V roku 1713 bol kapelníkom portugalského veľvyslanca v Ríme a v roku 1715 maestrom prestížneho konzervatória Conservatorio di S Onofrio. O rok neskôr dostal čestný titul od princa Phillipa, ktorý bol v tom čase už mantovským guvernérom.

V roku 1717 tragicky zahynuli otec aj brat a Porpora znásobil svoju pedagogickú činnosť, aby mohol podporovať rodinu.

Opernú scénu v Neapole v tom čase ovládal Alessandro Scarlatti. Porpora využil príležitosť,  keď Scarlatti odcestoval a uviedol na scénu krátko po sebe dve opery pri príležitosti menín a narodenín cisárovnej Alžbety (manželky Karola VI.) a o rok neskôr začala jeho spolupráca s dvomi vynikajúcimi umelcami tých čias, básnikom Pietrom Metastasiom a neskôr slávnym kastrátom Farinellim, ktorý mal vtedy len šestnásť rokov.

Porpora prerazil aj na rímskych scénach a bol si natoľko istý svojou kariérou operného skladateľa, že sa roku 1722 vzdal pedagogickej činnosti na neapolských konzervatóriách.
 
V roku 1724 uskutočnil bez väčšieho úspechu turné do Nemecka a Rakúska s operou „Damiro e Pitia“. Cisárovi Karolovi VI. sa jeho hudba zdala príliš ozdobná a vyumelkovaná. Vrátil sa teda do Talianska, kde slávil veľké úspechy v Benátkach. Ocenením Porporovho umenia bolo jeho vymenovanie ako „Maestro del pio Ospedale degli'Incurabili“.

Aj v Benátkach však musel o svoju pozíciu tvrdo bojovať. Najprv súťažil o priazeň publika s Leonardom Vincim a po jeho smrti mal celoživotného konkurenta v Johannovi Adolfovi Hassem.

V roku 1733 prijal v Londýne pozvanie opernej spoločnosti „Opera of the Nobility“, ktorá mala konkurovať podobnej opernej spoločnosti G. F. Händela. Porporove opery sa uvádzali v Lincoln's Inn Fields Theatre a po počiatočných úspechoch začala mať spoločnosť finančné problémy. Porpora sa v roku 1736 vrátil do Benátok. Mohlo byť pre neho útechou, že získal priateľstvo Princa Waleského, ktorému venoval niekoľko skladieb ako aj to, že Händelova operná spoločnosť skončila podobne. 

Po príchode do Benátok dostal titul „Maestro Incurabili“ a uviedol niekoľko opier v hlavných benátskych divadlách. V roku 1738 sa presťahoval do Neapola, odkiaľ dostal zákazku na operu k narodeninám neapolského kráľa Karola VII. a vymenovali ho za kapelníka konzervatória Conservatorio di S Maria di Loreto.

Po krátkej zastávke v Londýne, kde uviedol premiéru svojej opery „Temistocle“ v Kráľovskom divadle (22. februára 1743), sa vrátil do Benátok a plne sa venoval výučbe na konzervatóriu Ospedaletto. 

V roku 1747 bol pozvaný do Drážďan k saskému dvoru ako učiteľ spevu princeznej Márie Antónie Walpurgis. Tu sa znova stretol so svojim starým rivalom Johannom Adolfom Hasseom. Konflikt bol o to väčší, že Porpora sa snažil presadiť mladú sopranistku Reginu Mingotti proti manželke J. A. Hassea Faustine Bordoni. Navzdory týmto osobným kontroverziám bol Porpora vymenovaný za dvorného kapelníka (kým Hasse bol vrchným kapelníkom). Pri saskom dvore slúžil až do roku 1752, kedy odišiel do Viedne.

Vo Viedni obnovil priateľstvo s Pietrom Metastasiom a vyučoval celý rad prominentných osobností. Medzi jeho žiakov patril aj Joseph Haydn, ktorý mu tiež vypomáhal ako korepetitor. Haydn neskôr vyhlásil, že skutočné základy kompozície mu dal práve Nicola Porpora.

V roku 1759 mu saský dvor s ohľadom na vypuknutie sedemročnej vojny prestal vyplácať penziu. Prijal ešte zamestnanie na neapolských konzervatóriách a zákazku na operu pre Teatro San Carlo, ktorá sa však skončila neúspechom. V septembri roku 1761 zo zdravotných dôvodov na pedagogickú činnosť rezignoval. Posledné roky svojho života prežil v Neapole.

Po živote plnom slávy a medzinárodného uznania zomrel v chudobe 3. marca 1768. Na jeho zádušnej omši v chráme Ecce Homo účinkovali všetci významní hudobníci Neapola bez nároku na odmenu.

Dielo 

Skladateľove dielo je veľmi rozsiahle. Okrem skladieb uvedených v nasledujúcom zozname skomponoval 130 svetských kantát, 40 chrámových zborov, 7 omší, 9 sólových motet, 13 mariánskych antifon a 22 iných liturgických skladieb.

Ťažisko jeho diela je vo vokálnej tvorbe, najmä v opere. Nezanedbateľným vkladom do rozvoja tohto žánru sú jeho recitatívy, ktoré sa svojou intonáciou a rytmom približujú hovorovej reči. Inštrumentálne dielo je relatívne malé. Dodnes živý je violončelový koncert a Sinfonie da camera (op. 2).

Opery 
 Adelaide - Rím, Teatro Alibert delle Dame, 1723
 Amare per regnare - Rím, Teatro Alibert delle Dame, 1723
 Annibale - Benátky, S Angelo, 1731
 Arianna e Teseo - Benátky, Teatro S Giovanni Grisostomo, 1727
 Arianna in Naxo - Londýn, Lincolns Inn Fields Theatre, 1733 
 Basilio re d'oriente - Neapol, Fiorentini, 1713
 Berenice regina d'Egitto o vero Le gare d'amore e di politica - Rím, Teatro Capranica, 1718
 Carlo il calvo - Rím, Teatro Alibert delle Dame, 1738 
 Damiro e Pitia o vero Le gare dell'amicitia e dell'amore - Mníchov, 1724
 Didone abbandonata - Reggio nell'Emilia, 1724
 Enea nel Lazio - Londýn, Lincolns Inn Fields Theatre, 1734
 Ezio - Benátky, Teatro S Giovanni Grisostomo, 1728
 Faramondo - Neapol, Teatro di S Bartolomeo, 1719
 Filandro - Drážďany, 1747
 Flavio Anicio Olibrio (2. verze)- Rím, Teatro Alibert delle Dame, 1722
 Flavio Anicio Olibrio (1. verze) - Neapol, Teatro di S Bartolomeo, 1711 
 Germanico in Germania - Rím, Teatro Capranica, 1732
 Ifigenia in Aulide - Londýn, Kings Theatre in the Haymarket, 1735
 II trionfo di Camilia (2. verzia) - Neapol, S Carlo, 1760
 Il barone di Zampano - Neapol, Nuovo, 1739
 Il trionfo del valore - Neapol, Nuovo, 1741
 Il trionfo di Camilla (1. verzia) - Neapol, S Carlo, 1740
 Issipile - Rím, Pioli Palazzo Rucellai, 1733
 L'Agrippina - Neapol, Palazzo Reale, 1708
 La Semiramide riconosciuta (2. verzia) - Neapol, S Carlo, 1739
 La verita nell'inganno - Miláno, Regio Ducal, 1726
 Lucio Papirio - Benátky, S Cassiano, 1737
 L'amico fedele - Neapol, Fiorentin, 1739
 Meride e Selinunte - Benátky, Teatro S Giovanni Grisostomo, 1727
 Mitridate - Rím, Teatro Capranica, 1730
 Mitridate - Londýn, Kings Theatre in the Haymarket, 1736
 Polifemo - Londýn, Kings Theatre in the Haymarket, 1735
 Poro - Turín, Regio, 1731 
 Rosbale - Benátky. Teatro S Giovanni Grisostom, 1737
 Semiramide regina dell'Assiria - Neapol,Teatro di S Bartolomeo, 1724
 Semiramide riconosciuta (1. verze) - Benátky, Teatro S Giovanni Grisostomo, 1729
 Siface (1. verze) - Benátky, Teatro S Giovanni Grisostomo, 1724
 Siface (2. verze) - Rím, Teatro Capranica, 1730
 Siroe re di Persia - Rím, Teatro Alibert delle Dame, 1727
 Statira - Benátky, Teatro S Giovanni Grisostomo, 1742
 Tamerlano - Turín, Regio,1730
 Temistocle - Londýn, Kings Theatre in the Haymarket, 1743
 Tiridate - Neapol, S Carlo, 1740

Serenády 

 Angelica - Neapol, Palazzo de Prencipe di Torella, 1720
 Cantata a 4 (Fortuna, Genio, Valore, Gloria) - ,Rím Palazzo Odescalchi, 1712
 Componimento drammatico: da cantarsi nel giorno del glorioso nome…della imperatrice regnante Elisabetta Cristina - Rím, Palazzo Cardinale Cienfuego, 1732
 Festa d'Imeneo - Londýn, 1736 (k svadbe Princa Waleského)
 Giasone - Neapol, Palazzo Reale, 1732
 Gli orti esperidi - Neapol, Palazzo Reale, 1721
 Imeneo in Atene (2. verzia) - Benátky, S Samuele, 1726
 Imeneo (1. verzia) - Neapol, Palazzo de Principe di Montemiletto, 1723
 Intermezzo - Madrid, k svadbe Princa Filipa
 Le nozze d'Ercole ed Hebe - Neapol, Palazzo Pignatelli, 1739
 Nuova aurea e culta eta dell'onore - Lucca, Palazzo del Marchese di Fontes, 1713
 Serenata (Deianira, Iole, Ercole) - Neapol, 1712

Pasticcia 

 Artaserse - 1721
 Artaserse - 1734i
 Belmira - 1734
 Orfeo - 1736

Duchovné opery, kantáty a oratoria 

 Cantata: da recitarsi nel Palazzo Apostolico la notte del SS Natale - Rím, Palazzo Apostolico, 1732
 David e Bersabea - Oratorium, Londýn, 1734
 Ermengildo - Zbory ku kresťanskej tragédii, Neapol 1729
 Il Gideone - Viedeň, 1737
 Il martirio di S Eugenia - Tragedia sacra, Neapol, Conservatorio S Onofrio, 1721
 Il martirio di S Giovanni Nepomuceno - Anzione sacra, Lent, 1732
 Il trionfo della divina giustizia ne'tormenti e morte di Giesů Cristo signor nostro - Drama sacro Neapol, S Luigi di Palazzo, 1716
 Il verbo in carne (oratorio per la nascita di Gesu Cristo) - Rím, 1748
 Israel ab Aegyptus liberatus - Actio sacra, Benátky, Ospedale degli Incurabili, 1759
 Nos qui salvasti (introduzione al psalmum Miserere) - 1731
 Resplendet novo sole nox (motetto pastorale) - 1739
 Sacram sumentes lyram (introduzione al psalmum Miserere) - 1731
 Sanctus Petrus Urseolus - Oratorio, Benátky, Ospedale degli Incurabili, 1732 
 Trattenimento sagro drammatico - Neapol, Sedile di Portanova, máj 1768

Inštrumentálne dielo 

 12 sonát pre husle a basso continuo (1745)
 6 symfonií da camera (1736)
 6 sonát pre dva husle, violončelo a basso continuo (1745)
 Koncert G-dur pre violončelo a sláčikový orchester
 Sonáta pre violončelo a basso continuo
 Koncert pre flautu a sláčikový orchester
 Fuga G-dur pre čembalo
 Ouverture Roiale (1763)

Externé odkazy 
 http://www.haendel.it/compositori/porpora.htm
 http://www.karadar.com/operas/porpora.html
 http://www.porporaproject.com/
 http://www.hoasm.org/VIIIB/Porpora.html
 http://www2.nau.edu/~tas3/porpora.html

Talianski hudobní skladatelia
Osobnosti z Neapola