joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ken Jeong

Kendrick „Ken“ Kang-Joh Jeong (* 13. júl 1969, Greensboro, Severná Karolína, USA), nazývaný aj Dr. Ken, je americký komik, herec a lekár. Je známy tým, že začlenuje svoje lekárske znalosti do komédii.

Životopis 
Ken Jeong je absolventom univerzít Duke University a University of North Carolina v meste Chapel Hill. Jeho prielom prišiel, keď vyhral Big Easy Laff-Off, kde boli porotcami prezident NBC Brandon Tartikoff a Budd Friedman. Obaja presvedčili Jeonga, aby sa presťahoval do Los Angeles, a aby pravidelne vystupoval v kluboch The Improv a Laugh Factory.

Väčšiu popularitu dosiahol stvárnením gangstera Leslieho Chowa v trilógii Vo štvorici po opici. Ken Jeong hral v rokoch 2009 až 2015 vedľajšiu úlohu v televíznom seriály televízie NBC (neskôr Yahoo! Screen) Community, ako Ben Chang.

V roku 2018 bol menovaný za člena Akadémie filmových umení a vied, ktorá každoročne udeľuje Oscarov.

Filmografia (výber)

Spielfilme 
 1997: The Big Easy (TV séria, epizóda 2x06 „Night Music“)
 2007: Knocked Up
 2008: Pineapple Express
 2008: Step Brothers
 2008: Role Models
 2009: The Goods
 2009: Vo štvorici po opici
 2009: All About Steve
 2009: All Inclusive
 2009: The Goods: Live Hard, Sell Hard
 2010: Vampires Suck
 2010: Ja, zloduch (hlas)
 2010: Furry Vengeance
 2011: Agent v sukni 2
 2011: Vo štvorici po opici 2
 2011: Zookeeper
 2011: Transformeri 3
 2013: Vo štvorici po opici 3
 2013: Ja, zloduch 2 (hlas)
 2013: Pain & Gain
 2013: Turbo
 2014: Tučniaci z Madagascaru
 2015: The Duff
 2016: Ride Along 2
 2016: Norm of the North (hlas pána Greenea)
 2017: Killing Hasselhoff
 2018: Crazy Rich Asians
 2018: Goosebumps 2: Haunted Halloween
 2019: Avengers: Endgame

TV seriály 
 2003–2005: MADtv (4 epizódy)
 2005: Dva a pol chlapa (epizóda 2x17)
 2007: Boston Legal (epizóda 4x02)
 2008: Ehe ist… („’Til Death“, 2. epizóda)
 2008: Worst Week (2 epizódy)
 2009, 2011: American Dad (3 epizódy, hlas)
 2009–2015: Community
 2015: Glee (2 epizódy)
 2014, 2018: BoJack Horseman (2 epizódy, hlas)
 2015–2017: Dr. Ken (44 epizód)
 2016: Fresh Off the Boat (epizóda 3x01)
 2018–2019: Magnum P.I. (2 epizódy)

Ocenenie 
Jeong získal MTV Movie Award 2010 za najlepší What-The-Fuck moment.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Hodinový rozhovor na theStream.tv (po anglicky)

Zdroj 

Filmoví herci USA
Televízni herci USA
Dabingoví herci USA
Komici USA
Lekári USA
Osobnosti USA kórejského pôvodu
Absolventi Duke University
Osobnosti zo Severnej Karolíny
Evanjelický kostol (Pezinok)

Evanjelický kostol v Pezinku je klasicistický kostol nachádzajúci sa na Potočnej ulici v historickom centre mesta, ktorý bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku 28. februára 2018. Stavba je obdĺžnikového pôdorysu a bola postavená v roku 1783. V rokoch 1858 až 1863 bol kostol upravený a rozšírený o novú vežu.

Nachádza sa tu klasicistický oltár z 18. storočia s obrazom Oplakávania Krista zo začiatku 18. storočia, ktorého autorstvo sa pripisuje Jánovi Kupeckému. Kazateľnica a krstiteľnica pochádza z 1784 od M. Stamingera.

V osemdesiatych rokoch 20. storočia bol v múre kostola objavený reliéf Zmŕtvychvstania Krista z roku 1622.

Architektúra 
Ide o jednoloďový emporový sakrálny priestor s rovným uzáverom, ktorý je krytý rovným stropom. Fasáda kostola je členená lizénovým rámom.

Referencie

Externé odkazy 
 Evanjelický kostol v Pezinku na pamiatkynaslovensku.sk

Stavby v Pezinku
Evanjelické kostoly na Slovensku
Klasicistické kostoly na Slovensku
Architektúra z 1783
TV Jojko

TV Jojko je detská súkromná televízna stanica na Slovensku, ktorá patrí do portfólia televíznej skupiny JOJ Group. Televízia bola spustená 1. januára 2020. Stanica je cielená na deti a vysiela denne detské programy iba v slovenskom jazyku.

Programovanie

Aktuálny program

Nickelodeon 
 SpongeBob v nohaviciach (SpongeBob SquarePants)

Nick Jr. 
 Labková patrola

PBS Kids 
 Bob staviteľ (Bob the Builder)
 Volám sa Caillou (Caillou)
 Clifford Veľký červený pes (2019) (Clifford the Big Red Dog 2019) Septembra 20, 2021
 Ako vysloviť Ruff Ruffman (Fecth with Ruff Ruffman) Júl 17, 2022
 Slovné dievča (WordGirl) Júl 20, 2022
 .Pinkalicious & Peterrific  Júl 27, 2022

Horepríchod  programovanie 

Almova cesta (Alma's Way) Októbra 7, 2022
 Veľký Modrý (Big Blue) Októbra 7, 2022

Iné programovanie 
 Pixar Animation Studios Špeciálny Septembra 20, 2021
 Vedcidievčatá (SciGirls)

Špeciálny 
 Toy Story septembra 20 2021
 Toy Story 4 septembra 20 2021
 Annie Júl 27, 2022

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

Jojko
Jojko
Vzniklo v 2020
Detské televízne stanice
Kaia Gerberová

Kaia Gerberová (; * 3. september 2001) je americká topmodelka. Je dcérou Rande Gerbera a Cindy Crawfordovej.

Život 
Kaia Gerberová sa narodila 3. septembra 2001. Kaia je dcérou podnikateľa Rande Gerbera a americkej topmodelky Cindy Crawfordovej. Jej otec je žid. Jej matka, ktorá je nemeckého, anglického, francúzskeho a dánskeho pôvodu, je kresťanka. Jej starším bratom je model Presley Gerber.

Jej kariéra odštartovala, keď mala 10 pre značku Versace junior. Neskôr začala fotiť pre módne časopisy ako Vogue, Teen Vogue a Pop Magazine. V roku 2017 debutovala na jej prvej prehliadke pre Calvin Klein. Neskôr predvázdala pre módne domy ako Marc Jacobs, Burberry, Alexander Wang, Coach, Prada, Chanel, Fendi, Moschino a Versace. V roku 2018 vytvorila svoju prvú kolekciu KarlxKaia s módnym návrhárom Karlom Lagerfeldom.

V roku 2019 si zahrala vo videu k skladbe „Burnout“ od Johna Eatherlyho.

Ocenenie 
V roku 2018 získala ocenenie Model of the Year (modelka roka) na slávnostnej udalosti The Fashion Awards 2018

Iné projekty

Zdroj 

Modelky USA
Osobnosti USA anglického pôvodu
Osobnosti USA francúzskeho pôvodu
Osobnosti USA nemeckého pôvodu
Osobnosti z Los Angeles
Vermút

Vermút (nespisovne zriedkavo vermut, v dávnejšej minulosti aj vermouth) je (podľa predpisov EÚ) „aromatizované víno, do ktorého bol pridaný alkohol a ktorého charakteristická chuť sa dosiahla použitím vhodných látok z bylín rodu palina (Artemisia)“.

Etymológia 
Slovenské slovo vermút pochádza z nemeckého slova Wermuth (novší pravopis: Wermut), ktorého významy sú: 1. názov resp. súčasť názvu niektorých druhov z rastlinného rodu palina (Artemisia), 2. palina pravá, 3. vermút. Význam „vermút“ tohto slova v nemčine vznikol v 1. polovici 19. storočia, a to asi skrátením slova Wermuthwein, ktoré znamená vermút (doslova: víno s palinou pravou). Pôvod nemeckého slova Wermuth je sporný.

Z nemeckého slova Wermuth pochádzajú aj francúzske ekvivalenty slova vermút (vermouth, staršie vermout) a talianske ekvivalenty (vermut, vermutte, a prostredníctvom francúzštiny aj: vermouth, vermout)

Charakteristika 
Prvý vermút namiešal v roku 1786 v Turíne Antonio Benedetto Carpano. Niesol názov Punt-é-Mes. Taliansky vermút je červený a sladký, francúzsky biely a suchý.

Vermút sa vyrába z 2.-3. ročných vín, do ktorých sa následne pridáva zmes korenia a byliniek. Následne sa budúci vermut dosladí a fortifikuje čistým alkoholom na 15 objemových %.

Právne záležitosti 
Právna definícia vermútu v rámci EÚ je uvedená v prvej vete tohto článku.

V Taliansku je vermút právne regulovaný od roku 1933. Na úrovni EÚ (predtým ES) je vermút chránený od roku 1991, pričom ale zo všetkých vermútov je chránený len „Vermouth di Torino“ a „Vermouth de Chambéry“ - pôvodne ako „geografické názvy“ (angl. geographical designation), od roku 2015 ako „chránené zemepisné označenia“ (angl. protected geographical indication). Pre Vermouth di Torino bola v roku 2017 v Taliansku (v dôsledku príslušných nových predpisov EÚ) schválená presná špecifikácia (po taliansky: disciplinare) tohto typu vermútu a zároveň bol navrhnutý na ochranu aj alternatívny pravopis „Vermut di Torino“. Schvaľovanie tejto špecifikácie na úrovni EÚ sa má dokončiť v roku 2020.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 The Truth About Vermouth 
 Vermut: Původně sladké víno z regionu Piemont

Alkoholické nápoje
Alpaka (zliatina)

Alpaka je zliatina medi, zinku a niklu, prípadne ďalších kovov, v Nemecku pre svoj vzhľad známa tiež ako nové striebro. Často býva označovaná aj ako pakfón, v takom prípade však môže ísť aj o zliatinu medi a niklu s prídavkom železa alebo mangánu.

Vlastnosti 
Alpaka je pevná látka strieborného až žltkavého lesklého vzhľadu. Zliatina je vyrobená zo 4764% medi, 1025% niklu, 1542% zinku a s prímesami prvkov ako je olovo, cín, mangán alebo železo. Vyznačuje sa jednoduchou opracovateľnosťou, zároveň ale aj tvrdosťou a odolnosťou voči korózií, ako i dobrou tepelnou vodivosťou. Zliatina sama o sebe kladie relatívne veľký odpor elektrickému prúdu, jej oxidy sú ale vodivé. 

 Teplota topenia: 900 °C
 Hustota: 8 700 kg/m³
 Elektrická vodivosť: cca 3–5 MS·m−1
 Tepelná vodivosť: cca 25–35 W·m−1K−1
 Tepelná rozťažnosť: 16×10−6 K−1 až 17×10−6 K−1

Využitie 
Prv bola alpaka obľúbená ako základný kov na výrobu postriebrených nádob, povrch nádoby bol postriebrený pomocou elektrolýzy. S alpakou sa možno stretnúť najmä v bižutérii, hračkárskom priemysle (pre dobrou elektrickú vodivosť oxidov zlúčeniny je vhodná na výrobu koľajníc modelových železníc), ale aj pri kvalitnejších kľúčoch. Dobrá spracovateľnosť zliatiny sa využíva pri výrobe hudobných nástrojov (napr. činely, flauta, saxofón), odolnosť voči korózií alpaku zase stavia do roly zliatiny vhodnej na výrobu vreckových nožov. Z alpaky sú zhotovené tiež niektoré mince (nemecká marka, či portugalské escudo). Príkladom technického využitia je konštrukcia vodovodných potrubí a výhrevných špirál. Kov často využívajú falšovatelia na výrobu minci a medailónov, ktoré sú vydávané za strieborne.

História 
Prvá zmienka o alpake pochádza z Číny, odkiaľ bola dovážaná do Európy. Zliatina niesla čínsky názov paktong nebo pakfong (白銅, doslova „biely bronz“) a slúžila ako náhrada za pravé striebro. Jej hlavné zložky (meď, nikel a zinok) boli však určené až v 18. storočí. V Európe sa zliatina podarila vyrobiť v roku 1770 v nemeckých železiarňach v meste Suhl a v roku 1823 bola vyhlásená súťaž o to, komu sa podarí produkciu zdokonaliť, aby sa výsledná zliatina čo najviac podobala striebru. Nezávisle na sebe boli najúspešnejší bratia Hennigerovci v Berlíne a Ernst August Geitner v meste Schneeberg. Iná forma zliatiny bola vynájdená v roku 1832 v Birminghame (británium). Názov Alpacca bol pôvodne ochrannou známkou obchodníka Berndorfa, v Severnej Európe sa však rýchlo ujal ako všeobecný názov zliatiny. S rozšírením elektrolytického pokovovania po roku 1840 sa alpaka začala využívať ako vhodný základ pre nanesenie strieborného povlaku.

Referencie

Pozri aj 
 medinikel
 bronz
 mosadz

Iné projekty

Externé odkazy 
 História Alpaky (po anglicky)
 Encyclopaedia Britanica (po anglicky)
 Alpaka

Zdroj 

Zliatiny medi
Zliatiny niklu
Malhotky

Malhotky sú národná prírodná pamiatka č. 702, ktorá sa nachádza v katastrálnom území obce Nevojice, na pravom svahu údolia Litavy v Brankovickej pahorkatine (súčasť Lítenčickej pahorkatiny) v Česku. Výmera činí 12,47 ha, nadmorská výška 234-. Vyhlásená bola rozhodnutím Okresného národného výboru vo Vyškove v roku 1981. Dôvodom ochrany sú teplomilné spoločenstvá stepných trávnikov, okrajov lesa a lesných porastov. Správu vykonáva SCHKO Pálava.

Geológia 
Podložie je tvorené treťohornými vápnitými ílmi, slieňmi a pieskovcami Ždánicko-hustopečského súvrstvia vonkajšieho flyšu, miestami prekryté sprašou a sprašovými hlinami. Z pôd je to vo stepnej časti pararendzina kambizemná a kambizem typická, v lese luvizem typická.

Flóra 
Stepnú vegetáciu zastupuje ostrica nízka (Carex humilis), mrvica peristá (Brachypodium pinnatum), kostrava žliabkatá (Festuca rupicola), v lesných lemoch sa vyskytuje pakost krvavý (Geranium sanguineum), jasenec biely (Dictamnus albus), kamienka modropurpurová (Lithospermum purpurocaeruleum) alebo oman vŕbolistý (Inula salicina). Z hojnej skupiny chránených rastlín je to veternica lesná (Anemone sylvestris), hlaváčik jarný (Adonis vernalis), nevädza Triumfettova (Cyanus triumfettii), leopoldia chochlatá (Leopoldia comosa), vstavač vojenský (Orchis militaris), bradáčik vajcovitý (Listera ovata), zvonček sibírsky (Campanula sibirica), ľanolistník prostredný (Thesium linophyllon)
a rad ďalších. Krajná hranica výskytu na strednej Morave tu má dub plstnatý (šípák). Okrem viac ako 300 druhov cievnatých rastlín bolo z lokality popísané 107 druhov húb, napr.  lofária tmavá (Porostereum spadiceum), ryšavec slziaci (Pseudoinonotus dryadeus), hríb príveskatý (Butyriboletus appendiculatus) alebo vzácna muchotrávka ostnatá (Amanita solitaria). Prvýkrát v Česku tam bola nájdená Hemimycena mauretanica.

Fauna 
Medzi hmyzom sú obzvlášť chránení svižník poľný (Cicindela campestris), lajniak skarabeusovitý (Sisyphus schaefferi) alebo chlpáčik obyčajný (Epicometis hirta), zástupcov tu majú bystrušky a rad druhov mravcov. Pre teplomilnú cikádu Trypetimorpha Fenestra je to najsevernejšia lokalita. Motýle zastupuje vretienka vičencová (Zygaena carniolica), súmračník čiernohnedý (Heteropterus morpheus), očkáň ovsíkový (Minois dryas), hnedáčik veronikový (Melitaea aurelia), pavúky plachtárkovité (Linyphiidae), snovačkovité (Theridiidae), bežník (Ozyptila pullata), stavovce jašterica krátkohlavá (Lacerta agilis) a užovka hladká (Coronella austriaca), vtáky strakoš obyčajný (Lanius collurio), penica jarabá (Sylvia nisoria), vlha obyčajná (Oriolus oriolus) alebo krutohlav hnedý (Jynx torquilla).

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 DRUSOP
 Cittadela
 Na stránkach Vyškova

Zdroj 

Národné prírodné pamiatky v Česku
Chránené územia v okrese Vyškov
Srdce temnôt

Srdce temnôt (v origináli ; v čes. preklade Srdce temnoty) je novela britského spisovateľa poľského pôvodu Josepha Conrada vydaná časopisecky v roku 1899 a knižne v roku 1902. V pochmúrnom a mystickom príbehu rozprávač Charles Marlow vykladá členom posádky svojej lode zážitky z jeho cesty do Konga, v ktorých do popredia vystupuje Kurtz – najúspešnejší obchodník so slonovinou, ktorý do čiernej Afriky odchádzal s idealistickým cieľom scivilizovať tamojších divochov, no pobyt v džungli ho natrvalo psychicky poznačil. Novela bola inšpirovaná Conradovými skúsenosťami z cesty do Konga v roku 1889.

Hoci si Srdce temnôt v čase svojho vydania nezískalo širšiu pozornosť kritikov ani verejnosti, postupne sa stalo jedným z najoceňovanejších diel anglickej literatúry. Dielo sa dočkalo mnohých vydaní, prekladov a adaptácií, napr. v podobe vojnového filmu režiséra Francisa Fordu Coppolu Apocalypse Now (1979) a počítačovej hry Spec Ops: The Line (2012).

Referencie 

Novely
Sfilmované knihy
V. liga skupina C

V.Liga C je piata najvyššia futbalová súťaž na Slovensku.

Systém 
14 družstiev, každý s každým 1x doma a 1x vonku. Družstvá na 12.,13. a 14. mieste vypadávajú do oblastných súťaží (ZH, ZV a BB). V prípade, že jedno alebo viac mužstiev neprejaví záujem o postup do V.Ligy C, môže riadiaci orgán súťaže určiť odohratie baráže o postup, ktorú odoharjú mužstvá z 2. miest zvyšných 2 najvyšších oblastných súťaží. Baráž sa odohrá na 1 zápas na neutrálenj pôde, ak sa nerozhodne v riadnom hracom čase , pokračuje sa pokutovými kopmi

Kluby v sezóne 2019/20

Tabuľka 

 

 

|}

Zdroj 
 
 

Slovenské futbalové súťaže
Šlágr TV

Šlágr TV (v minulosti pre Slovensko aj Šláger TV) je česko-slovenská ľudová televízna stanica, s veľmi rôznorodým programom, kde hrajú hlavne dychovky a kapela Peterka a spol. Od novembra 2012 vysiela tiež cez DVB-T. Päťročnú zmluvu na vysielanie v celoplošnom pozemnom multiplexe 3 v Česku podpísala ku konci marca 2013 s jej prevádzkovateľom, spoločnosťou Czech Digital Group (CDG). Šlágr TV spolupracuje s rôznymi hviezdami. Medzi častých moderátorov TV patrí Petr Šiška, Petr Jančařík, Franta Uher a ďalší. Ide dnes už o populárnu TV, ktorá dáva priestor rôznym interpretom.

Relácie uvádzané Šlágr TV 
 Písničky na přání (uvádza: Jana Peterková)
 Dobré Šlágr odpoledne
 Novinky na Šlágru
 Dobrý Šlágr večer (večerné posedenie s Jiřím Pospíšilem a jeho hosťom)
 Silvestr Šlágru (Silvestrovský diel)
 Ta nejlepší
 Večer ještě nekončí
 Vstáváme s dechovkou
 Country ráno
 Dechovko hraj
 Dechovka, to je naše (uvádza: Ladislav Kubeš)
 Šlágr Studio
 Mezi námi muzikanty
 Moravský, Český, Slovenský Koláč
 Veselobraní
 Hitparáda Country Devítka (uvádza: Josef Zoch)
 Dechparáda Dvanáctka
 Slovensko sa zabává
 Zlatá dychovka
 Šlágr studio
 Odpolední čaje
 Block Na dobrou Šlágr noc Vám hrají
 Muzika k usínání
 Vstávání s Abecedou
 Šlágr Jedničky
 Půlhodinka s A. Romanovem
 Čas pro méně hrané
 Dolejte řediteli

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky Šlágr TV

Zdroj 

Televízne stanice na Slovensku
Televízne stanice v Česku
Hudobné televízne stanice
Písečný rybník

Písečný rybník je prírodná rezervácia ev. č. 310 severovýchodne od obce Milotice v okrese Hodonín. Oblasť je pod správou Krajského úradu Juhomoravského kraja. Novo bola prírodná rezervácia vyhlásená Nariadením Juhomoravského kraja č. 17/2014.

Predmet ochrany 
Dôvodom ochrany je rybničný biotop s výskytom najmä prioritného, ​​európsky významného druhu, kriticky ohrozeného mäkkýša kotúľky štíhlej (Anisus vorticulus) a ďalších európsky významných a osobitne chránených druhov, medzi ktoré patria:
bocian biely (Ciconia ciconia)
kaňa močiarna (Circus aeruginosus)
ďateľ hnedkavý (Denrocopos syriacus)
ďateľ prostredný (Dendrocopos medius)

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Hodonín

Externé odkazy 
 Plán starostlivosti o rezerváciu na roky 2016 -2026

Iné projekty

Zdroj 

Prírodné rezervácie v Česku
Chránené územia v okrese Hodonín
Dolnomoravský úval
Rybníky v Česku
Povodie Kyjovky
Milotice
Akritai

Akritai (gr. ἀκρίται, sg. ἀκρίτης, akrites, iný prepis: akrités) je označenie používané v Byzantskej ríši pre vojenské jednotky a obyvateľstvo strážiace východné hranice pred moslimskými protivníkmi, vzťahuje sa prevažne na obdobie 9.11. storočia. Výraz akritai pochádzal zo slov akron či akra, čo môžno preložiť ako koniec/hranica. Termín nepodliehal striktnému technickému výkladu a používal sa voľne aj pre civilné obyvateľstvo žijúce na hraniciach ríše, či samostatne žijúce bojovné skupiny a ich vodcov. Za statky na ktorých akritai žili ríši neplatili žiadne dane, neskôr od vlády Komnénovcov navyše niektorí navyše vlastnili pronie a za správu a ochranu pozemkov dostávali od cisára žold. Správy o taktike ich boja a fungovaní nachádzame v spise cisára Nikefora II. De velitatione bellica. Akritai si našli svoje uplatnenie aj v byzantskej kultúre, kde vystupovali vo viacerých literárnych dielach. Zrejme najznámejším je byzantský národný epos Digenis Akritas a cyklus akritských spevov baladického charakteru. Akritai v epose Digenis Akritas sa spájajú s konkrétnym územím pri rieke Eufrat. V neskoršom období Nikájskeho cisárstva akritai za žold chránili horské priesmyky v severozápadnej Anatólii pred rúmskymi Seldžukmi. Známy boli akritai aj v Bulharsku. Po protipalaiologovskom povstaní v roku 1261 boli akritai ako vojenská trieda rozpustení a boli začlenení do pravidelných vojsk.

Podobná pohraničná stráž, limitanei, existovala v Rímskej a Byzantskej ríši už na prelome staroveku a stredoveku.

Referencie 

Vojsko v Byzantskej ríši
Inauguračné konanie

Inauguračné konanie alebo konanie na vymenovanie profesora je postup, ktorý v priaznivom prípade končí vymenovaní uchádzajúceho sa docenta za profesora (vedecko-pedagogická hodnosť). V tomto procese dôležitú úlohu (pozri nižšie)  zohráva inauguračná komisia (a jej predseda), oponenti (aspoň jeden oponent pôsobí v čase vymenovania vo funkcii profesora), vedecká rada vysokej školy (a jej predseda), ministerstvo školstva a prezident.

Podľa Vyhlášky Ministerstva školstva o postupe získavania vedecko-pedagogických titulov a umelecko-pedagogických titulov docent a profesor (Vyhláška č. 246/2019 Z. z. aktualizovaná v roku 2019)  sa inauguračné konanie začína podaním žiadosti s uvedením odboru inauguračného konania o vymenovanie za profesora, ktorú uchádzač podáva písomne predsedovi vedeckej rady zvolenej vysokej školy s týmto odborom. (Rovnako sa sa začína aj habilitačné konanie, ktorého postup je upravený v rovnakej vyhláške.)  

Nevyhnutnou podmienkou na získanie titulu profesor je  už predchádzajúce získanie titulu docent (habilitácia) alebo uznanie odbornej kvalifikácie na výkon funkcie docenta podľa  § 31 a 32 zákona č. 422/2015 Z. z.

Podľa § 76 ods. 7 zákona č. 131/2002 návrh na udelenie titulu profesor schváli vysoká škola uchádzačovi, ktorý spĺňa aj tieto podmienky:

 a) vedecky a pedagogicky alebo umelecky a pedagogicky pôsobí v príslušnom odbore na vysokej škole,
 b) ovplyvnil vývin príslušného odboru vytvorením vedeckej školy alebo umeleckej školy alebo originálnej všeobecne uznávanej skupiny, ktorá nadväzuje na jeho publikované vedecké práce, objavy, vynálezy alebo umeleckú tvorbu,
 c) je v príslušnom odbore inauguračného konania uznávanou vedeckou alebo umeleckou osobnosťou, jeho vedecké práce alebo umelecké diela alebo umelecké výkony dosiahli aj medzinárodné uznanie.

Splnenie podmienok posudzuje vedecká rada verejnej vysokej školy alebo vedecká rada fakulty na základe kritérií, ktoré si podľa podľa § 12 ods. 1 písm. e), sama vedecká rada vysokej školy predtým schválila.

Súčasťou inauguračného konania je aj verejná inauguračná prednáška uchádzača. Koná sa pred vedeckou radou za účasti najmenej troch členov inauguračnej komisie a najmenej dvoch oponentov. 

Inauguračná komisia vyhodnotí plnenie podmienok na získanie titulu profesor a na základe predložených dokladov, oponentských posudkov a odborného posúdenia prednesenej inauguračnej prednášky celkove zhodnotí pedagogickú, vedeckú alebo umeleckú činnosť uchádzača a najneskôr do jedného mesiaca po konaní inauguračnej prednášky predloží predsedovi vedeckej rady návrh s odporúčaním (ne)schváliť návrh na vymenovanie uchádzača za profesora.

Vedecká rada po ukončení konania navrhne kandidáta prostredníctvom Ministerstva školstva prezidentovi, ktorý ak s návrhom súhlasí, ho následne menuje profesorom pre konkrétny odbor.

Referencie 

Vysoké školy
FK Banga

FK Banga je litovský futbalový klub pochádzajúci z mesta Gargždai. Bol oficiálne založený v roku 1966. Momentálne (2020) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne Gargždų miesto stadionas, ktorý má kapacitu 3 250 miest. Hlavnými farbami klubu sú oranžová a tmavomodrá.

Úspechy

Domáce
Pirma lyga
2. miesto (2): 2017, 2019 
Litovský pohár (LFF taurė)
Finalista (1): 2011, 2014, 2019

Sezóny

Bývalí tréneri
  Valdas Ivanauskas (2008–2009)
  Arminas Narbekovas (2010–2013)
  Mindaugas Čepas, (2013)
  Maksim Tiščenko (2014)
  Vaidas Žutautas (2015–2016)
  Tomas Tamošauskas (2017–2021)
  David Afonso (2021–...)

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka klubu
 FK Banga Soccerway
 Oficiálna stránka alyga.lt

Litovské futbalové kluby
Futbalové kluby založené v 1966
FC Džiugas

FC Džiugas je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Telšiai. Bol oficiálne založený v roku 1923. Momentálne (2020) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne Telšių miesto centrinis stadionas, ktorý má kapacitu 3 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú hnedá a čierná.

Úspechy

Domáce
Pirma lyga
1. miesto (1): 2019

Sezóny

Bývalí tréneri
  Vijūnas Vasiliauskas (2015–2016);
  Anatolij Čumak (2016)
  Vijūnas Vasiliauskas (2017–2018);
  Marius Šluta (2019–2022);

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka klubu
 Facebook Oficiálna stránka klubu 
 FC Džiugas Soccerway
 Oficiálna stránka alyga.lt

Litovské futbalové kluby
Futbalové kluby založené v 1923
MÁME TOHO DOSŤ !

MÁME TOHO DOSŤ ! bola slovenská politická strana, zaregistrovaná na ministerstve vnútra 30. októbra 2019. Strana sa profiluje agraristicky, vznikla okolo protestov slovenských farmárov z roku 2018, ktorí boli nespokojní s prideľovaním dotácií z Európskej únie na poľnohospodárstvo. Strana vo voľbách do NR SR 2020 získala 9 360 hlasov (0,32%) a do NR SR sa nedostala. Nemala zastúpenie ani v EP.

História

Vznik strany 
V lete roku 2018 začali farmári na východnom Slovensku, zastupovaní Patrikom Magdoškom, protestovať proti podľa nich nespravodlivému prideľovaniu agrodotácií a tiež zastrašovaniu drobných farmárov zo strany veľkopodnikateľov. Následne zorganizovali ako Iniciatíva poľnohospodárov v priebehu zimy roku 2019 viacero protestov v Bratislave. Na jar 2019 farmári žiadali odvolanie ministerky pôdohospodárstva SR Gabriely Matečnej.

V auguste 2019 niektorí farmári z protestov na čele s Magdoškom a Františkom Oravcom oznámili, že pripravujú založenie novej politickej strany pod názvom Máme toho dosť (čo bolo jedno z hesiel, ktoré farmári používali pri bratislavských protestoch). Strana bola zaregistrovaná 30. októbra 2019. Za jej predsedu bol 10. novembra 2019 zvolený František Oravec. Strana na zakladajúcom sneme vyhlásila, že bude podporovať poľnohospodárstvo, boj proti korupcii, ochranu životného prostredia, rodín a malých a stredných podnikateľov. Taktiež strana presadzuje reformu regionálneho členenia Slovenska a súčasných osem samosprávnych krajov zmeniť na 16 historických regiónov.

Voľby do Národnej rady 2020 
V novembri 2019 strana oznámila, že samostatne bude kandidovať v parlamentných voľbách vo februári 2020. MÁME TOHO DOSŤ ! svoju kandidátnu listinu do volieb predstavila 1. decembra 2019. Lídrom je predseda František Oravec, z druhého miesta kandiduje podnikateľ Jaroslav Jánoš a z tretieho manažér a olympionik Raymond Kopka. Spolu je na kandidátke 73 ľudí. Strana bola však vo voľbách neúspešná a získala iba 0,32%. Strana sa teda nedostala do parlamentu a nedosiahla ani 3% na štátny príspevok.

Orgány strany 
Podľa snemu strany z 10. 11. 2019
 František Oravec – predseda
 Raymond Kopka – podpredseda
 Patrik Magdoško – podpredseda
 Róbert Pikáli – podpredseda
 deväťčlenné predsedníctvo
 27-členná rada regiónov

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka strany
 MÁME TOHO DOSŤ v Registri politických strán a politických hnutí MV SR

Politické strany na Slovensku – funkčné
Organizácie založené v 2019
Agrárne strany
Folklórny festival Východná

Folklórny festival Východná je najstarší a najrozsiahlejší celoslovenský festival s medzinárodnou účasťou. Koná sa každoročne v prvý júlový víkend v amfiteátri obce Východná.

Festival sa koná od roku 1953 a rýchlo sa stal prestížnou prehliadkou tradičnej ľudovej kultúry a jej folklorizovaných prejavov. Každoročne sa tu prezentujú stovky účinkujúcich v desiatkach umeleckých autorských programoch, vrátane víťazov celoštátnych súťažných prehliadok folklórnych skupín, súborov, detských súborov, ľudových hudieb, speváckych skupín, sólistov muzikantov i tanečníkov.

Iné projekty

Zdroj 
 Stránky festivalu

Východná
Východná (obec)
Irena Bajerowa

Irena Bajerowa (* 13. marec 1912† 30. jún 2010) bola poľská jazykovedkyňa. Venovala sa oblasti historickej lingvistiky. Od roku 2008 doctor honoris causa Sliezskej univerzity. Dcéra významného lingvistu Zenona Klemensiewicza.

Štúdium poľskej filológie začala v Krakove pred vypuknutím druhej svetovej vojny. Po vojne absolvovala a obhájila dizertačnú prácu na Jagellonskej univerzite. V roku 1963 sa habilitovala na Vroclavskej univerzite a v roku 1974 získala titul mimoriadneho profesora.

Dielo 
 Kształtowanie się systemu polskiego języka literackiego w XVIII wieku (1964)
 O zaniku samogłosek pochylonych. Pokłosie dyskusji (1978)
 Wpływ techniki na ewolucję języka polskiego (1980)
 Polski język ogólny XIX wieku: stan i ewolucja. T. 1: Ortografia, fonologia z fonetyką, morfonologia (1986)
 Polski język ogólny XIX wieku: stan i ewolucja. T. 2: Fleksja (1992)
 Język polski czasu drugiej wojny światowej (1939-1945) (red. 1996)
 Polski język ogólny XIX wieku: stan i ewolucja. T. 3: Składnia. Synteza (2000)
 Zarys historii języka polskiego 1939-2000 (2003)

Referencie 

Poľskí jazykovedci
Poľskí univerzitní profesori
Absolventi Uniwersytet Jagielloński
Boh múch

Boh múch () je román britského spisovateľa Williama Goldinga z roku 1954.

Román opisuje príbeh skupiny anglických chlapcov, ktorí stroskotali na neobývanom tropickom ostrove po havárii lietadla. Medzi témy patrí napätie medzi skupinovým myslením a individualitou, medzi racionálnymi a emocionálnymi reakciami a medzi morálkou a nemorálnosťou.

Román bol všeobecne dobre prijatý. Vydavateľstvo Modern Library ho zaradilo medzi 100 najlepších románov na 41. mieste redakčného a 25. mieste medzi čitateľmi. V roku 2003 bol uvedený na 70. mieste v prieskume The Big Read od BBC. Časopis Time ho v roku 2005 označil za jeden zo 100 najlepších románov v angličtine od roku 1923 do 2005. Time ho zaradil aj do zoznamu 100 najlepších kníh pre mládež všetkých čias. Román je populárnym čítaním na školách, najmä v anglicky hovoriacich krajinách, v prieskume v Spojenom kráľovstve z roku 2016 bol Boh múch na 3. mieste v obľúbenosti.

Príbeh bol sfilmovaný v roku 1963 a 1990.

Slovenské vydania 

 – v braillovom písme

Referencie

Zdroj 

Britské romány
Knihy z 1954
Dobrodružné romány
Psychologické romány
Sfilmované knihy
Dušan Keketi

Dušan Keketi (* 24. marec 1951, Bratislava) je bývalý slovenský brankár, československý reprezentant, držiteľ bronzovej medaily z majstrovstiev Európy v roku 1980 (hoci na šampionáte nenastúpil), majster Európy do 23 rokov z roku 1972. V československej reprezentácii odohral 7 zápasov. Svoju ligovú kariéru prežil v tíme Spartak Trnava a Dukla Banská Bystrica. Na záver kariéry odišiel do rakúskeho klubu Austria Klagenfurt. V československej lige nastúpil v 309 stretnutiach. V Poháre majstrov európskych krajín nastúpil v 10 stretnutiach a v Pohári víťazov pohárov nastúpil v 2 stretnutiach. Pôsobil aj ako prezident v Spartaku.

Referencie

Literatúra 
 JEŘÁBEK, Luboš: Český a československý fotbal: lexikon osobností a klubů 1906–2006, Praha, Grada 2007
 Jindřich Horák, Lubomír Král: Encyklopedie našeho fotbalu − Libri 1997
 Radovan Jelínek, Miloslav Jenšík a kol.: Atlas českého fotbalu − Radovan Jelínek 2006

Externé odkazy 
 Štatistiky ČMFS
 Worldfootball.net
 CS Futbal

Zdroj 

Slovenskí futbalisti
Česko-slovenskí futbalisti
Futbaloví brankári
Hráči FC Spartak Trnava
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 1980
Osobnosti z Bratislavy
Mediator Dei

Mediator Dei s podtitulom O posvätnej liturgii je pápežská encyklika, vydaná pápežom Piom XII. 20. novembra 1947. Je to prvá pápežská encyklika v dejinách, ktorá sa venuje výlučne liturgii.

Encyklika vyzýva k aktívnej účasti veriacich na liturgii, v rámci liturgických slávení a taktiež v rámci farností. Encyklika zároveň zdôrazňuje dôležitosť eucharistie. Mediator Dei je jednou z najdôležitejších encyklík pápeža Pia XII. Odsudzuje niektoré praktiky v súvislosti s liturgickou reformou a zdôrazňuje jednotu obety a oltára so svätým prijímaním, čím podstatným spôsobom ovplyvnila liturgickú reformou Druhého vatikánskeho koncilu. Bola napísaná čiastočne ako odpoveď na liturgické hnutie, ktoré sa rozvíjalo od začiatku 20. storočia.

Úvod 
Pápež Pius XII. označuje liturgiu ako dôležitú, posvätnú a sviatostnú. Liturgia je podľa neho viac, ako iba súhrn liturgických úkonov a predpisov. Je chybou chápať posvätnú liturgiu iba ako vonkajšiu alebo viditeľnú súčasť božského uctievania alebo ako akúsi obradnú ozdobu. Nemenej mylná je podľa neho predstava, že liturgia spočíva iba v zozname zákonov a predpisov, podľa ktorých cirkevná hierarchia predpisuje vykonávanie posvätných obradov.  Encyklika má štyri časti: 
 I. Podstata, vznik a vývoj liturgie
 II. Eucharistický kult
 III. Posvätné ofícium a liturgický rok
 IV. Pastroračná smernica

Referencia

Externé odkazy 
 znenie Mediator Dei (po anglicky a latinsky)
znenie Mediator Dei (slovensky)

Encykliky
Katolícka liturgia
Martin Dubéci

Martin Dubéci, MSc. (* 26. august 1986, Košice) je slovenský politik, bývalý člen predsedníctva a sekretár hnutia Progresívne Slovensko. V parlamentných voľbách 2020 kandidoval za koalíciu Progresívne Slovensko a Spolu pod číslom 10. Venuje sa politickej stratégii. Dnes je generálnym manžérom kultúrneho centra Tabačka v Košiciach.

Životopis

2012 – 2014 
Od mája 2012 do septembra 2013 pôsobil ako poradca podpredsedníčky Národnej rady Slovenskej republiky Eriky Jurinovej (OĽaNO).

V októbri 2013 sa stal asistentom vtedajšieho poslanca slovenského parlamentu Radoslava Procházku. Ako poslanecký asistent mal zazmluvnenú mesačnú odmenu vo výške 2 000 eur. 

Od júla 2013 do mája 2014 pôsobil ako vedúci Procházkovej prezidentskej kampane.

2015 – 2020 
V septembri 2015 svoje pôsobenie v strane Sieť ukončil, čo odôvodnil prístupom strany k riešeniu migračnej krízy. Vo voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2016 kandidoval na kandidátnej listine Most-Híd ako nestranník pod číslom 33. Ostro sa vyhradil voči dezinformáciám, ktoré šírilo mnoho politikov pred vtedajšími voľbami v čase migračnej krízy. Inicioval kvôli tomu aj Výzvu k ľudskosti, pod ktorú sa podpísalo mnoho známych osobností, ale aj verejnosť. V decembri 2015 dostal za vytvorenie priestoru pre všetkých, ktorí cítili potrebu vyjadriť solidaritu s ľuďmi na úteku pred vojnou a hladom spolu s ďalšími predstaviteľmi cenu od vtedajšej ombudsmanky Jany Dubovcovej. 

V parlamentných voľbách vo februári 2020 kandidoval na 10. mieste kandidátky koalície PS/SPOLU. Vo voľbách získal 4 138 hlasov, po zohľadnení preferenčných hlasov sa umiestnil na 24. mieste kandidátky. Kvôli výsledku koalície sa do parlamentu opätovne nedostal.

2020 - 
Po voľbách v roku 2020 začal pôsobiť ako politický konzultant a od roku 2022 je generálnym manažérom kultúrneho centra Tabačka. V roku 2021 zabehol svoj prvý maratón.

Referencie 

Slovenskí politici
Politici Progresívneho Slovenska
Absolventi Masarykovej univerzity
Absolventi London School of Economics
Osobnosti z Košíc
Simia

Pozor na zámenu s podobne znejúcim opičím rodom Simias, pozri Simias (rod).
Simia je:
 jednak latinský výraz znamenajúci opica, 
 jednak to bol vedecký (teda latinský) názov rodu primátov, ktorý sa často vyskytoval v textoch v 18., 19. a na začiatku 20. storočia (slovenské názvy rodu sú: opica, op, zastarano aj: opice),
 a jednak to bol vedecký názov jednej z čeľadí primátov.
Podrobnosti pozri nižšie

Simia ako všeobecný latinský výraz 
Všeobecné latinské slovo simia v starovekých latinských textoch znamenalo "opica", a pri bližšom pohľade malo tieto tri rôzne významy: 1. vyššie primáty okrem ľudí, 2. ľudoopi (Hominoidea okrem ľudí), 3. makak magot (Macaca sylvanus).

Simia ako rod 
Ak sa chápe Simia výslovne ako rod, tak platí nasledovné: 

Pôvodne, u Linnea v 1758 rod zahŕňal skoro všetky dnešné celistvonosoblížne (Haplorrhini) okrem ľudí, sčasti okrem gibonov a možno aj okrem orangutanov (gorily do roku 1847 ešte neboli objavené). U Gmelina/Linnaea v roku 1788 zahŕňal tento rod všetky celistvonosoblížne okrem ľudí. Z ďalších raných autorov možno spomenúť napríklad tieto práce: Podľa Blumenbacha 1779 rod zahŕňa šimpanzy, orangutany, gibony a makaky, podľa Geoff.-Cuv. 1795 zahŕňa len šimpanzy, orangutany a gibony a podľa Cuviera 1798 zahrňa všetky celistvonosoblížne okrem ľudí a okáľoidných. Najneskôr od 2. desaťročia 19. storočia sa už rod Simia u rôznych autorov obyčajne chápal ako vedecký názov orangutanov a ako taký obyčajne zahŕňal buď len to, čo sú dnes orangutany, alebo to, čo sú dnes orangutany a šimpanzy (od roku 1847 aj gorily), pričom ojedinele zahŕňal aj druh gibon lar (Hylobates lar) v širšom zmysle. 

Od roku 1904 začali viacerí autori názov Simia používať len pre šimpanzy, teda namiesto dnešného názvu Pan, a Elliot v roku 1913 názov Simia začal používať ako názov monotypického rodu zahŕňajúceho len druh makak magot (Simia sylvanus, dnes: Macaca sylvanus). . 

V dôsledku chaosu, ktorý vznikol nejasným a nejednotným používaním názvu Simia, ICZN názov Simia (podobne ako názov Pithecus) v roku 1929 vyhlásila za neplatný a prednosť teda dostali alternatívne názvy ako napríklad Pongo, Pan atď.

Slovenský názov rodu
Slovenský názov rodu Simia je resp. bol síce primárne opica  alebo op  (resp. v staroslovenčine či slovakizovanej češtine opice), ale v literatúre sa často ako slovenské (rodové) meno pre všetky alebo časť druhov spadajúcich pod Simia používali rôzne náhradné názvy, napr. "šimpanc"  či "orang-utang" .

Simia ako čeľaď 
V niektorých systémoch 19. storočia sa vyskytuje čeľaď pod názvom Simia, ktorej názov je vlastne len "povýšením" Linnaeovho rodu Simia (ktorý sa medzičasom rozpadol na viacero menších rodov) o jeden základný stupeň systému. Vymedzenia čeľade Simia sa rôznia - zodpovedala napr. dnešným Anthropoidea okrem ľudí, alebo zodpovedala dnešným Anthropoidea okrem Hapalidae (t. j.Callitrichidae) a okrem ľudí, alebo zodpovedala dnešným Catarrhini okrem ľudí. Väčšina týchto definícií sa v iných textoch nazývala (čeľad či skupina) Simiae.

Zdroje

Celistvonosoblížne
Harry Potter a Polovičný princ (film)

Harry Potter a polovičný princ je v poradí šiesty film o Harry Potterovi. V hlavných úlohách Daniel Radcliffe ako Harry Potter, Emma Watson ako Hermiona Grangerová a Rupert Grint ako Ron Weasley.

Ostatné postavy - Tom Felton (Draco Malfoy), Michael Gambon (Albus Dumbledor), Hero Fiennes-Tiffin (Lord Voldemort) a ďalší.

Dej
 
Návrat Lorda Voldemorta zapríčiní vo svete kúzelníkov spúšť. Harry má podozrenie, že nebezpečenstvo číha priamo na Rokforte pretože Rokford už nie je ani zďaleka taký bezpečný ako predtým. Dumbledor sa sústredí na poslednú bitku, ktorá sa blíži nenávratnou rýchlosťou. Potrebuje, aby mu Harry pomohol rozlúsknuť dôležitý kľúč, ktorý vedie k rozuzleniu Voldemortovej obrany. Rozhodujúcu informáciu však pozná iba bývalý profesor Horác Slughorn. Medzitým útočí na študentov ešte úplne iný nepriateľ - ich tínedžerské hormóny.

Externé odkazy
 CSFD
 Stránka o Harry Potterovi Priori-Incantatem.sk

Zdroj
 Najväčšia oficiálna stránka o Harry Potterovi Priori-Incantatem.sk

Britské filmy
Filmy USA
Filmy podľa knihy
Filmy z 2009
Filmy podľa názvu
Harry Potter
Filmy režírované Davidom Yatesom
Rakytie (vrch v Malej Fatre)

Rakytie () je vrch v najsevernejšom výbežku Lúčanskej Malej Fatry, v okrese Žilina. Leží v katastri obce Strečno.

Poloha 
Vrch sa nachádza na severnom konci hlavného hrebeňa Lúčanskej Malej Fatry, približne  južne od Strečnianskeho hradu. Východné aj severné úpätie obteká Váh, severovýchodným smerom sa tiahne hrebeň s vrchom Domašín, vytvárajúci Domašínsky meander. Zo zarasteného vrcholu nie je výhľad, čiastočný umožňujú výseky, vedúce popod vedenie vysokého napätia.

Doprava 
Úpätím vrchu prechádza dôležitý dopravný ťah E50 v trase cesty I/18, spájajúcej Žilinu s Martinom. Popod severovýchodný okraj vrchu vedie dvojica tunelov železničnej trate Žilina – Košice.

Prístup 
Na vrchol nevedie značkovaný chodník a prístup je možný odbočením z  červeno značeného chodníka od Strečnianskeho hradu v sedle Rakytie. Zo Strečna vedie do sedla asfaltová lesná cesta, ktorú využívajú horskí cyklisti, smerujúci do alebo zo sedla Javorina.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 Malá Fatra – Martinské hole, Letná turistická mapa 1:50 000, Vojenský kartografický ústav, š.p., Harmanec, 2000

Vrchy v Malej Fatre
Vrchy v Lúčanskej Fatre
Vrchy v okrese Žilina
Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Jesika

Jesika je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 4. novembra.

Referencie 

Krstné mená
Ženské mená
Miroslav Radačovský

JUDr. Miroslav Radačovský (* 24. september 1953, Ľutina) je slovenský politik a bývalý sudca, v súčasnosti poslanec Euópskeho parlamentu, kde pôsobí ako nezávislý a nezaradený poslanec.  Do širšieho povedomia verejnosti sa dostal v súvislosti s jeho vyjadreniami na adresu Andreja Kisku v kauze Veľký Slavkov, kde rozhodol v jeho neprospech.

Život 
Miroslav Radačovský sa narodil 24. septembra 1953 v obci Ľutina, v súčasnosti žije v obci Hnilec. Má dvoch bratov, Františka a Petra. Je ženatý s Máriou Radačovskou, s ktorou má dvoch synov. Jeho otec Peter Radačovský bol aktívnym účastníkom protifašistického zahraničného odboja v I. Československom armádnom zbore. Vo voľnom čase sa spolu s manželkou venuje chovu jazdeckých koní.

Profesionálna kariéra 
Po ukončení strednej školy pracoval ako učiteľ a vychovávateľ detí rómskej komunity. V roku 1978 absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika s titulom Mgr.. Nasledujúce tri roky vykonával justičnú prax na okresnom súde v Poprade v štátnom notárstve a advokátskej poradni na okresnej prokuratúre v Prešove. Počas tohto obdobia, v rokoch 19781979, slúžil v Česko-slovenskej armáde. V roku 1981 vykonal rigoróznu skúšku s titulom JUDr. V nasledujúcich rokoch pracoval ako sudca odvolacieho súdu Krajského súdu v Košiciach, až do roku 1987. Od roku 1987 do 1990 bol predsedom odvolacieho senátu Krajského súdu v Košiciach. Následne, až do konca svojej kariéry sudcu v roku 2018, bol predsedom okresného súdu v Poprade.   Ako sudca bol všestranný a nešpecializoval sa len na určitý odbor práva. Po vzdaní sa funkcie sudcu úspešne kandidoval za poslanca Európskeho parlamentu, kde pôsobí od roku 2019.

Politická činnosť 
Kandidoval za poslanca vo voľbách do Európskeho parlamentu ako nestraník na kandidátke ĽSNS.   Jeho kandidatúra bola úspešná a do Európskeho parlamentu bol zvolený na volebné obdobie 2019 - 2024. V Európskom parlamente je zaradený vo Výbore pre zamestnanosť a sociálne veci, a v delegáciách pre Ruskú federáciu a Moldavsko. Krátko po zvolení sa od strany ĽSNS dištancoval. Dôvodom bol predvolebný sľub, podľa ktorého mali zvolení kandidáti tejto strany venovať časť svojho platu pre ľudí v núdzi na Slovensku podľa vlastného výberu. Radačovský to odmietol s tým, že poskytovať finančné príspevky prostredníctvom nejakej strany považuje za neetické a nemorálne. Na začiatku roka 2020 skupina mladých občanov Slovenska oslovila JUDr. Miroslava Radačovského, aby pod jeho záštitou založili politickú stranu Slovenský PATRIOT. V roku 2020 prebiehala podpisová akcia, pri ktorej bolo zozbierané dostatočné množstvo podpisov na to, aby 10. februára 2021 strana oficiálne vznikla. Na prvom sneme vo februári 2021 bol za predsedu tejto strany zvolený Miroslav Radačovský.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky - miroslavradacovsky.eu
 Profil na stránkach Europarlamentu
 Oficiálne stránky na Youtube

 
Slovenskí politici
Slovenskí europoslanci (2019 – 2024)
Slovenskí sudcovia
Slovenskí pedagógovia
Predsedovia slovenských politických strán
Osobnosti z Ľutiny
Karlovesko-dúbravská radiála

|}

Karlovesko-dúbravská radiála je električková trať v Bratislave, ktorá spája centrum mesta s mestskými časťami Dúbravka a Karlova Ves. Začína sa na nábreží v Podhradí v Starom Meste, kde je napojená na zvyšok električkovej siete prostredníctvom električkového tunela pri pamätníku Chatama Sofera a pokračovania ku križovatkám na Nám. Ľ. Štúra a Šafárikovom námestí. Na trati sa nachádzajú tri obratiská: obratisko Molecova, obratisko Kútiky a koncové obratisko Pri kríži.

Pôvodne na jej mieste stála úzkorozchodná železnica, s výstavbou ktorej sa začalo v roku 1919 a ktorá bola zrušená v roku 1949. Následne bola vybudovaná dvojkoľajná električková trať, ktorá bola v prevádzke približne dve desaťročia. Dnešná trať je v prevádzke od roku 1975. V roku 1992 prebehla rozsiahla rekonštrukcia a trať bola sčasti preložená v úsekoch pri Moste Lanfranconi a Botanickej záhrade. Súčasná rekonštrukcia prebieha od roku 2019.

Referencie 

Električková doprava v Bratislave
Peter Bárdy

Peter Bárdy (* 1. apríl 1977, Žilina) je slovenský novinár, komentátor a šéfredaktor spravodajského webu Aktuality.sk. Pôsobil aj ako šéfredaktor týždenníka Život. Víťaz kategórie debutant roka ankety Panta Rhei Awards 2021, Cena knižnej múzy.

Životopis 
Narodil sa v Žiline. Je absolventom Gymnázia Hlinská v rodnom meste. Študoval publicistiku na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici.

V médiách začal pracovať v polovici 90. rokov. Pracoval v rádiu Frontinus, v Žilinskom večerníku (redaktor, šéfredaktor), v Novom Čase, s Palom Rýpalom robil v žilinskom časopise Reportér, v týždenníku LIVE atď. Spolupracoval s denníkmi a tlačovými agentúrami.

V roku 2008 nastúpil na pozíciu šéfredaktora spravodajského webu Aktuality.sk. V roku 2015 prebudovali redakciu, pričom dnes sú Aktuality.sk známe predovšetkým vďaka investigatívnej žurnalistike, komentárom a kauzám.

Po vražde investigatívneho novinára Jána Kuciaka sa zúčastnil viacerých medzinárodných aj domácich konferencií týkajúcich sa slobody tlače.

V minulosti bol členom Ultras Žilina - fanúšikom futbalového klubu MŠK Žilina. Dodnes sa hlási k fanúšikom tohto tímu.

Tvorba 
V 90. rokoch sa venoval spravodajstvu z regiónov, predovšetkým zo Žiliny a Žilinského kraja. Postupne začal publikovať články týkajúce sa kriminality a organizovaného zločinu. Neskôr začal komentovať spoločenské a politické dianie.

V pozícii šéfredaktora Aktuality.sk stál pri vytvorení investigatívneho tímu, ktorého členom bol aj zavraždený Ján Kuciak. Po vražde Kuciaka (21. február 2018 vo Veľkej Mači) Aktuality.sk rozšírili svoj záber v oblasti investigatívnej žurnalistiky.

V októbri 2021 vydalo vydavateľstvo Ringier Axel Springer SK knižnú prvotinu Petra Bárdyho „Obyčajný Matovič. Homo vulgaris“. Knižný debut šéfredaktora Aktuality.sk je pokusom o sondu do sveta antipolitika a populistu, ktorý samého seba označil za homo vulgaris – človeka obyčajného a na „obyčajnosti“ postavil svoju komunikačnú stratégiu. Peter Bárdy sa pokúša nájsť odpoveď na to, ako a prečo práve Matovič presvedčil obyčajných ľudí – voličov Smeru, že éra „našich ľudí“ musí dostať stopku. Analyzuje, čo všetko prispelo k tomu, že Matovičova stávka na jednu kartu vyšla.

V ankete Panta Rhei Awards 2021, Cena knižnej múzy, sa stal víťazom kategórie debutant roka.

Referencie

Externé odkazy 
 Peter Bárdy: Žilinský večerník bol ako laboratórium

Slovenskí novinári
Šéfredaktori periodík na Slovensku
Absolventi Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Osobnosti zo Žiliny
Marián Jakubócy

Marián Jakubócy (* 9. máj 1970, Martin) je slovenský diplomat. Od novembra 2019 je mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Slovenska v Nemecku. V rokoch 20132017 pôsobil ako mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Slovenska v Bulharsku.

Životopis 
Marián Jakubócy absolvoval Elektrotechnickú fakultu Slovenskej technickej univerzity, Ústav medzinárodných vzťahov na Univerzite Komenského v Bratislave a Európske centrum pre bezpečnostné štúdie Georgea C. Marshalla v nemeckom Garmisch-Partenkirchene.

Diplomatické pôsobenie 
Na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí začal v roku 1995 ako referent politického oddelenia E (krajiny Spoločenstva nezávislých štátov a Západného Balkánu). Následne v rokoch 1998 až 2002 pracoval ako 3. tajomník na slovenskom zastupiteľstve v Moskve. V rokoch 2002 až 2005 bol zástupcom riaditeľa a riaditeľom kancelárie štátneho tajomníka. V rokoch 2005 až 2009 bol zástupcom veľvyslanca a radcom na veľvyslanectve Slovenska v Nemecku. Následne bol v rokoch 2009 až 2013 riaditeľ odboru štátov východnej Európy, južného Kaukazu a Strednej Ázie a národný koordinátor SR v Stredoeurópskej iniciatíve.

V roku 2013 bol vymenovaný za veľvyslanca Slovenska v Bulharsku. V tejto funkcii pôsobil od apríla 2013 do augusta 2017, predchodcom bol Karol Mistrík. Nástupcom je Manuel Korček.

Po návrate bol generálnym riaditeľom politickej sekcie na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí.

20. novembra 2019 ho prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala za veľvyslanca Slovenska v Nemecku. Jeho predchodcom bol v rokoch 2015 až 2019 Peter Lizák. Funkcie sa ujal v decembri 2019.

Referencie

Externé odkazy 
 Profil na stránke veľvyslanectva

Osobnosti z Martina
Slovenskí diplomati
Veľvyslanci Slovenska v Bulharsku
Veľvyslanci Slovenska v Nemecku
Absolventi Elektrotechnickej fakulty Slovenskej technickej univerzity v Bratislave