Micubiši F-2

Micubiši F-2 je jednomotorové viacúčelové stíhacie lietadlo generácie 4+. Bolo  vyvinuté a vyrábané spoločnosťou Mitsubishi Heavy Industries (MHI) v spolupráci s firmou Lockheed Martin. Hlavným dodávateľom bola MHI a subdodávateľom Lockheed Martin, pričom výroba medzi Japonskom a USA bola rozdelená v pomere 60:40.

Vznik a vývoj 

V roku 1985 začalo Japonsko hľadať náhradu za svoje zastarané stíhacie lietadlá Micubiši F-1. Do úvahy pripadal buď domáci vývoj novej stíhačky alebo prevzatie nejakého zahraničného typu. Spočiatku Japonsko uprednostňovalo vývoj vlastného stíhacieho lietadla, avšak neskôr, pod tlakom USA, sa rozhodlo uzavrieť dohodu o koprodukcii so Spojenými štátmi. V októbri 1987 sa stretli zástupcovia japonského a amerického ministerstva obrany vo Washingtone, kde prerokovávali, či prerobia pre potreby Japonska lietadlá F-15 alebo F-16. V novembri 1988 sa USA a Japonsko dohodli na vývoji novej stíhačky, nazvanej FS-X, ktorá mala vychádzať z lietadla F-16 Block 40. Program vývoja FS-X bol spustený v roku 1990 a o tri roky neskôr začala výroba prvého prototypu. F-2, ako bolo lietadlo nakoniec pomenované, absolvovalo svoj prvý let 7. októbra 1995 a po miernom omeškaní vo vývoji bolo v roku 2000 zaradené do služby.

Pôvodne objednalo Japonsko 141 stíhačiek Micubiši F-2, neskôr však znížilo túto objednávku na 94 kusov. Dňa 11. marca 2011 zasiahlo tichomorské pobrežie regiónu Tóhoku zemetrasenie a následne vlna cunami poškodila 18 strojov F-2B, odstavených na základni Macušima. Päť z nich bolo nenávratne zničených, ale zvyšných 13 sa Japonsko rozhodlo opraviť. Spoločnostiam Mitsubishi Heavy Industries a Lockheed Martin trvalo štyri roky, kým sa prvá z opravených stíhačiek dostala opäť do vzduchu.

Konštrukcia 

Hoci mala byť F-2 len miernou modifikáciou stíhačky F-16 Block 40, nakoniec boli na lietadle zrealizované pomerne výrazné konštrukčné zmeny. Hlavné rozdiely medzi F2 a F-16 sú nasledovné:
F-2 má o 25% väčšiu plochu krídel,
 má taktiež väčšie horizontálne chvostové plochy,
 na zníženie celkovej hmotnosti a radarovej odrazovej plochy boli použité v konštrukcii draku kompozitné materiály,
 nos lietadla je dlhší a širší, aby v ňom mohol byť integrovaný rádiolokátor typu AESA,
 väčší otvor pre nasávanie vzduchu,
 trojdielny kokpit,
 možnosť niesť štyri protilodné strely ASM-1 alebo ASM-2, štyri strely vzduch-vzduch a prídavné palivové nádrže.

Drak
Na výrobe lietadla sa podieľalo niekoľko firiem. Spoločnosť Kawasaki bola zodpovedná za strednú časť trupu, zatiaľ čo Mitsubishi za produkciu prednej časti trupu a krídel. Lockheed Martin mal na starosti zadnú časť trupu a klapiek na nábežnej hrane krídel. Krídla sú vyrobené z kompozitných materiálov, ktoré znižujú celkovú hmotnosť a radarový odraz lietadla. Rozpätie krídel sa predĺžilo o , čím sa zväčšila nosná plocha o 25%. Vďaka tomu dokáže lietadlo uniesť viac paliva v interných nádržiach a pod krídlami má o dva závesníky viac ako F-16. V porovnaní s Falconom má taktiež dlhší a širší nos, aby tam mohol byť osadený nový japonský radar.

Kokpit
V kokpite sa nachádzajú 3 viacúčelové displeje od firmy Yokogawa a head-up displej (HUD), vyvinutý spoločnosťou Shimadzu.

Avionika
Micubiši F-2 je vybavené radarom s elektronickým vychyľovaním lúča J/APG-1 od spoločnosti Mitsubishi Electric. F-2 boli vôbec prvými stíhačkami na svete s integrovaným rádiolokátorom typu AESA (Active electronically scanned array), s ktorým lietali už od roku 1995. J/APG-1 by mal pozostávať z 1216 modulov na báze arzenidu gália (GaA). V súčasnosti je tento radar modernizovaný do štandardu J/APG-2 pre zaistenie kompatibility s novou raketou AAM-4B. Ten bude pozostávať z modulov na báze nitrátu gália (GaN) s výkonom 6W. Svojimi parametrami by mal prevyšovať radar APG-79, použitý v modernizovaných strojoch F/A-18E/F Super Hornet.

Dôležitou súčasťou avioniky lietadla je zameriavací kontajner Sniper od spoločnosti Lockheed Martin. F-2 sa tak stali po lietadlách F-15, F-16, F-18, A-10, B-1, B-52 a Harrier ôsmou platformou, ktorá má integrované toto zariadenie. Sniper umožňuje detegovať, identifikovať a automaticky sledovať malé taktické ciele na dlhé vzdialenosti. Súčasťou systému je aj laserový značkovač, ktorý umožňuje použitie laserom navádzaných bômb proti stacionárnym alebo pohyblivým cieľom. Okrem toho Sniper umožňuje pilotom zhotoviť snímky s vysokým rozlíšením pre potreby spravodajstva, sledovania a prieskumu.

Komunikačný systém AN/ARC-164 od firmy Raytheon pracuje v pásme UHF. AN/ARC-164 umožňuje efektívnu hlasovú komunikáciu, odolnú voči rušeniu.

Identifikačný systém "priateľ - nepriateľ" AN/APX-113(V) od spoločnosti BAE Systems pomáha pilotovi identifikovať priateľské lietadlá v zabezpečenom prostredí.

Mitsubishi F-2 je vybavené elektro-impulzným systémom riadenia fly-by-wire, vyvinutý spoločnosťami Japan Aviation Electric a Honeywell.

Motor
Pohon lietadla zabezpečuje jeden dvojprúdový motor General Electric F110-GE-129, ktorý F-2 umožňuje dosiahnuť maximálnu rýchlosť Mach 2. Jeho suchý ťah je 75,62 kN, pri použití prídavného spaľovania až 131,23 kN. Tieto motory poháňajú nielen stroje F-16, ale aj juhokórejské F-15K. 

F-2 dokáže stúpať rýchlosťou /s a jeho maximálny dostup je . Môže niesť prídavné palivové nádrže do hmotnosti , vďaka čomu dokáže preletieť až .

Výzbroj
Základnú  výzbroj predstavuje 6-hlavńový kanón M61A1 kalibru  s kadenciou 6000 rán za minútu. 

Teplom navádzané rakety vzduch-vzduch s krátkym dosahom zastupujú americké AIM-9L, ale aj strely domácej proveniencie. Z japonskej produkcie je to staršia AAM-3 a moderná AAM-5, ktorá je poháňaná motorom s meniteľným vektorom ťahu.

Útok na vzdušné ciele mimo vizuálny kontakt môže byť realizovaný americkými raketami stredného dosahu AIM-7F/M. Ide o strely s polo-aktívnym radarovým navádzaním a doletom . Tie by postupne mali byť nahradené japonskými strelami s aktívnym radarovým navádzaním AAM-4. Jej vylepšená verzia AAM-4B je prvou protilietadlovou raketou s radarom typu AESA. Táto strela od spoločnosti Micubiši má dolet až .

Dôležitou súčasťou výzbroje sú štyri protilodné strely ASM-1 alebo ASM-2, ktoré stíhačku predurčujú hlavne k ničeniu nepriateľských bojových lodí a výsadkových plavidiel. ASM-1 s aktívnym radarovým navádzaním má dolet , zatiaľ čo ASM-2 s infračerveným navádzaním dokáže zasahovať ciele až na . V súčasnosti je vývoji nová supersonická strela XASM-3, ktorá by mala dosiahnuť počiatočných operačných spôsobilostí v roku 2016 a následne by mala nahradiť ASM-1 a ASM-2. Vďaka náporovému motoru dokáže XASM-3 letieť rýchlosťou Mach 3 a jej dosah by mal byť viac ako .

F-2 má integrovaných taktiež viacero klasických voľne padajúcich bômb, ale aj riadené bomby s GPS navádzaním zo série JDAM (Joint Direct Attack Munition).

Varianty 
F-2A: jednomiestna stíhacia verzia
F-2B: dvojmiestna cvičná verzia

Používatelia 
 Japonsko
Japonské vzdušné sily sebaobrany: k decembru 2015 disponovali 62 strojmi F-2A a 16 lietadlami F-2B
 3. vzdušné krídlo– základňa Misawa
 8. vzdušné krídlo– základňa Tsuiki
 4. vzdušné krídlo– základňa Macušima
 vzdušné vývojové a testovacie krídlo– základňa Gifu

Špecifikácie (F-2A)

Technické údaje 
 Posádka: 1
 Dĺžka: 
 Rozpätie: 
 Výška: 
 Plocha krídel: 
 Hmotnosť prázdneho lietadla: 
  Vzletová hmotnosť: 
 Maximálna vzletová hmotnosť: 
 Motor: 1 × dvojprúdový motor General Electric F110-IHI-129 s prídavným spaľovaním 
 suchý ťah: 75.62 kN
 ťah s prídavným spaľovaním: 131.23 kN

Výkony 
 Maximálna rýchlosť: /h (2 M)
 Preletový dolet: 
 Dostup: 
 Stúpavosť: /s
 Plošné zaťaženie krídla: /m²
 Pomer ťah/hmotnosť: 0,89

Výzbroj 
 Hlavňová: kanón JM61A1 kalibru 
 13 závesníkov s nosnosťou do 
 Strely vzduch-vzduch: 
 4x AIM-9L
 4x AAM-3
 4x AAM-4
 4x AAM-5
 4x AIM-7 Sparrow
 Protilodné strely: 
 4x ASM-1
 4x ASM-2
 Bomby:
 JDAM
 CBU-87/B

Referencie

Pozri aj 
 Saab JAS 39 Gripen
 General Dynamics F-16 Fighting Falcon
 Čcheng-tu J-10

Iné projekty 

Japonské stíhacie lietadlá
Lietadlá Mitsubishi