joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ľuba Pavlovičová-Baková

Ľuba Pavlovičová-Baková (rod. Baková) (* 18. marec 1924, Turčianska Štiavnička - † 27. august 1998, Bratislava) bola slovenská folkloristka, speváčka ľudových piesni, tanečníčka, redaktorka, dramaturgička a zberateľka ľudových piesní. Bola spoluzakladateľkou folklórneho súboru Lúčnica a vymyslela aj jeho názov.

Životopis 
Študovala na dievčenskom reformnom reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici. V Banskej Bystrici žila v roku 1934-1943. Pôsobila  ako redaktorka Čs. rozhlasu a Slovenskej televízie, scenáristka. Zakladateľka a sólistka speváckeho zboru Lúčnica. Autorka  literárnych a rozhlasových hier a pásiem z oblasti ľudovej  kultúry. Spolupracovníčka divadiel, ústredných, krajských a okresných osvetových zariadení, členka odborných porôt folklórnych festivalov. Zostavila spevníček ľudových piesní Spevy od Hrona.

Ocenenia 
 Ocenená zlatou plaketou ÚV Slov. zväzu žien, zaslúžilá pracovníčka kultúry, čestná občianka viacerých slov. dedín

Literatúra 
 1954 Spevy od Hrona, Spevníček ľudových piesní,
 1990 Spievaj si, vtáčatko - Slovenské ľudové piesne pre deti malé i väčšie, Mladé Letá,  Zostavili: Mária Ďuríčková, Ľuba Pavlovičová-Baková
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 Kovačovičová Eva: Ľuba Pavlovičová-Baková - Prínos  osobnosti vo folklorizme v 2. pol. 20...	, 2000, Diplomová práca
 PAVLOVIČOVÁ-Baková, Ľuba. In: 
 Zuzana Bukovská: Rozdané zostáva, Rozhovory s osobnosťami, ktoré zblížil Turiec, Neografia, 2006, ISBN 8088892740,

Referencie

Externé odkazy 
 
 www.non-stop.sk

Slovenské speváčky ľudovej hudby
Slovenskí folkloristi
Slovenskí tanečníci
Slovenskí rozhlasoví redaktori
Slovenskí rozhlasoví dramaturgovia
Pracovníci Slovenského rozhlasu
Lúčnica
Osobnosti z Turčianskej Štiavničky
Ján Šalamún Petian

Ján Šalamún Petian (* 30. júl 1799, Ábelová – † 5. október 1855, Budapešť) bol  evanjelický kňaz, zoológ.

Rodina 
 otec Gabriel Petian
 matka Anna rod. Nicolaidesová
 brat Natán Juraj Petian

Životopis 
Používal aj pomaďarčenú podobu mena Petényi. Základné vzdelanie získal v Lučenci.Študoval v Banskej Bystrici (1808 – 1813), v Bratislave (1817 – 1822), teológiu vo Viedni (od roku 1822). Tam sa začal zaujímať o prírodné vedy, najmä zoológiu,  farár v Cinkote (dnes súčasť Budapešti, 1826 – 1833), zakladateľ vedeckej faunistiky a ornitológie v Uhorsku, správca zoologického odd. Nár. múzea v Budapešti. S významným svetovým zoológom K.L. Brehmom udržiaval styk po celý život. Prvý  v Uhorsku propagoval ochranu prírody, člen korešpondent Uhorskej akadémie vied, člen vedeckej spoločnosti vo Viedni, Altenburgu, Görlitzi, v Mainzi (od roku 1846). Priateľ J. Kollára, do jeho Národných zpievaniek prispieval zápismi starých  spevov, hier a povestí. V prvej ročenke Prírodovedeckej spoločnosti (Temészettudományi Társulat) založenej v Pešti (1841) publikoval výsledky ornitologických výskumov z Turčianskej kotliny a okolia Banskej Bystrici. Mnohé živočíchy sú 
pomenované jeho menom.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Slovenskí evanjelickí kňazi
Slovenskí zoológovia
Osobnosti z Ábelovej
Martin Podkonický

Martin Podkonický (* 8. marec 1709, Ľubietová - † 13. marec 1771, Banská Bystrica) bol slovenský výrobca organov.

Rodina 
 otec Ján Podkonický
 matka Magdaléna rod. Krátka

Životopis 
V roku 1723-1727 sa učil u Daniela Wallachyho v Banskej Bystrici, od roku 1730 pracoval samostatne, 1736 získal meštianske právo. Organy staval i na Orave, v Novohrade a na Spiši a viac organov na území Maďarska.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1709
Úmrtia v 1771
Slovenskí výrobcovia organov
Osobnosti z Ľubietovej
Anton Prídavok

Anton Prídavok (* 28. máj 1904, Kežmarok - † 12. máj 1945, Ružomberok) bol slovenský básnik, osvetový pracovník, publicista. Pseudonym: Anton Kompánek; A.P. Umkin; K.Ž. Marčan; Peter Boleráz; strýc Anton; Zemkin.

Jeho otec bol Jozef Prídavok, matka Zuzana rod. Okáľová a manželka Mária rod. Hajková.

Životopis 
Anton Prídavok sa narodil 28. mája 1904 v Kežmarku v rodine železničných zamestnancov, v dôsledku čoho sa často rodina sťahovala. Neskôr študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi a v Prešove. V roku 1918 prestúpil na učiteľský ústav a v roku 1922 zmaturoval. Anton Prídavok pochádzajúci z uvedomelej slovenskej rodiny, mal ďalších štyroch bratov, pričom všetci piati sa významnou mierou zapísali do slovenských dejín. Najstarší Peter Prídavok pôsobil v Londýne ako vedúci slovenského vysielania BBC. Bratia Prídavkovci Anton, Peter, Marián, Jozef a Ján patrili medzi vzdelanú slovenskú generáciu, mimoriadne publikačne a redakčne činnú. Okrem osvetovej, literárnej, dramatickej a básnickej činnosti, Anton Prídavok patril k prvým priekopníkom, ktorí položili základy rozhlasového života na východnom Slovensku. Organizoval rozhlasové vysielanie v Košiciach, neskôr po okupácii južného Slovenska horthyovským Maďarskom vybudoval rozhlasové štúdio v Prešove. V rokoch 1927 až 1932 bol oblastným tajomníkom literárno-dramatického oddelenia Slovenskej ligy. Súčasne má nemalý podiel na položení základov profesionálnej scény dnešného Divadla Jonáša Záborského v Prešove, kde založil divadelný krúžok "Záborský," v ktorom bol režisérom a dramaturgom.

Počas Druhej svetovej vojny sa postavil jednoznačne voči pangermanizmu a nastupujúcemu nemeckému fašizmu. Zúčastnil sa občianskeho odboja a ako riaditeľ rozhlasu v Prešove odišiel už počas prvých dní Slovenského národného povstania do Banskej Bystrice. Pre potreby Slobodného Slovenského vysielača dal tajne do Banskej Bystrice premiestniť technickú aparatúru a rozhlasový archív. Po potlačení SNP a následnom krvavom pohone na príslušníkov povstaleckého hnutia bol v januári 1945 chytený nemeckým gestapom. Väznený, vypočúvaný a mučený sa dočkal oslobodenia, no v dôsledku prežitých útrap zomrel tri dni po skončení vojny v Ružomberku 12. mája 1945 a to iba ako 41 ročný.

Ocenenie 
 Roku 1947 dostal št. cenu in memoriam za rozhlasovú činnosť v národnooslobodzovacom boji

Dielo 
 Vrásky času, Košice roku 1926
 Do videnia, Bratislava roku 1940
 Valaška a dukáty, Martin roku 1942
 Svitanie na východe, Bratislava roku 1928
 Poklad na Hradisku, Bratislava roku 1948
 Nové časy idú, Martin roku 1933
 Pribina, Martin roku 1941

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 
 Plné texty diel A. Prídavka

Slovenskí básnici
Slovenské rozhlasové osobnosti
Osobnosti SNP
Osobnosti z Kežmarku
Ladislav Protuš

Ladislav Protuš (* 2. december 1886, Banská Bystrica-Radvaň – † ?) bol československý politik a poslanec Národného zhromaždenia republiky Československej za Národné zjednotenie.

Rodina 
 otec: Ján Protuš
 matka: Mária rod. Petríkova

Biografia 
V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený za Národné zjednotenie do Národného zhromaždenia. Mandát si oficiálne podržal do 21. marca 1939. Patril do tej časti Národného zjednotenia, ktorá nenadväzovala na Československú národnú demokraciu, ale na formáciu Národná liga.

Profesiou bol vrchným technickým komisárom. Podľa údajov z roku 1935 býval v Bratislave.

Referencie

Externé odkazy 
 Prejav Ladislava Protuša v Národnom zhromaždení roku 1936 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 60 - farnosť Radvaň; pokrstený ako Johann Martin Slovenszky

Narodenia v 1886
Slovenskí politici
Osobnosti z Radvane
Anton Radvanský

Barón Anton II. Radvanský (Radvánszky de Radvány et Sajókaza; * 8. jún 1807, Banská Bystrica - † 7. jún 1882, Banská Bystrica-Radvaň) bol krajinský hodnostár, statkár. Pseudonym: Varšiansky, Varsjanszky.

Jeho otec Anton Radvanský (1769  1840), matka Barbora rod. Kubínyová (1779 – 1848), manželka Mária rod. Podmanická (1831  1902; svadba bola dňa 26. 5. 1849), dcéra Mária Radvanská (1851  1918; vydatá za Bélu Nyáryho) a syn Ján Radvanský (1854  1899).

Životopis 
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu, 1825-1827 na akadémii v Bratislave, 1831 získal advokátsky diplom. Podžupan (1840), župan Zvolenskej stolice v Banskej Bystrici (1848, 1861 a 1865-1882), i turčiansky župan (1875-1877), skutočný vnútorný tajný radca a gen. dozorca uhorskej evanjelickej cirkvi. Školský inšpektor, predseda rady evanjelických gymnázií v Banskej Bystrici. Podporil vznik detskej opatrovne (1834) a Potravinárskeho družstva v Banskej Bystrici. 

Vo verejných funkciách zastával oficiálnu uhorskú štátnu ideológiu, spojenú s maďarizáciou nemaďarských etník. Stál v opozícii voči slovenskému národnému hnutiu, ale bol prívržencom reformných snáh uhorskej šľachty v 30-tych a 40-tych rokoch 19. storočia. Bol vyslancom Zvolenskej stolice na sneme v roku 1843 a tiež na sneme v roku 1848. Počas zasadania snemu bol notárom magnátskej snemovne. Neskôr vstúpil do uhorskej národnej gardy, získal hodnosť kapitána. Po porážke revolúcie bol perzekvovaný a neskôr sa usadil na rodových majetkoch. Tie boli v roku 1850 rozdelené medzi jednotlivých členov rodiny; Anton Radvanský získal majetky vo Zvolenskej župe (dediny Bacúrov, Králiky, Kráľová, Kremnička, Malachov, Radvaň, Skubín, Tajov) a v Peštianskej župe. 

Kurátor Zvolenského seniorátu v Banskej Bystrici (1842-1859), pre nesúhlas s protestantským patentom sa vzdal funkcie. Hospodáril na rodových majetkoch vo Zvolenskej župe. 

Predstaviteľ reformného hnutia uhorskej šľachty. Autor pamfletov, letákov a príležitostných prejavov.

Ocenenie 
 Roku 1858 vyznamenaný pruským rytierskym krížom Radu sv. Jána, 1871 rytierskym krížom Radu sv. Štefana.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník (od roku 833 do roku 1990), V. zv. Martin : Matica slovenská 1992, s. 20.
 SKLENKA, Vladimír (ed.): Radvaň – monografia obce. Banská Bystrica : DALI-BB,2014, s. 233 – 234.
 MALINIAK, Pavol: Anton Radvanský, barón v službách monarchie. In: Bystrický Permon, roč. 2., 2004, č. 2, s. 5.  
 Bez autora: Anton II. Radvanský: Zvolenský župan i generálny dozorca evanjelickej cirkvi. Dostupné on-line(publikované 12. 1. 2021).

Externé odkazy 
 
 Záznam o narodení a krste v matrike - evanjelická cirkev v Banskej Bystrici; pokrstený ako Antonius Colomannus de Rádván

Krajinskí hodnostári
Narodenia v 1807
Úmrtia v 1882
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Osobnosti z Banskej Bystrice
Gabriel Rapoš

Gabriel Rapoš (* 14. jún 1917, Brezno – † 2. september 1994, Bratislava) bol  publicista, prekladateľ, dramaturg. Pseudonym: Gašpar Tribel, Martin Groš, J.B., Mikovíny

Životopis 
V rokoch 1927 – 1936 študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici a v Košiciach, v rokoch 1936 – 1940 na Právnickej fakulte UK v Bratislave. Popri štúdiu pracoval ako redaktor Národných novín a súčasne i Slovenského rozhlasu, 1939 – 1944 tajomník a dramaturg Slovenského rozhlasu, 1944 vedúci Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Po oslobodení programový riaditeľ Česko-slovenského rozhlasu v Bratislave a v Košiciach, redaktor vydavateľstva Tatran, vedúci tlačového strediska SND v Bratislave. V periodickej tlači publikoval príspevky hlavne zo sveta divadla, filmu, rozhlasu a televízie. Z češtiny prekladal romány, poviedky, divadelné a rozhlasové hry, články, kritiky a polemiky. Vo vydavateľstve Tatran sa zaslúžil o vydávanie dokumentárne cenných zborníkov o slovenských spisovateľoch. Ako redaktor divadelnej edície mal podstatný podiel na rozvoji pôvodnej slovenskej dramatickej tvorby. V roku 1990 sa stal čestným občanom Banskej Bystrice.

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia

Externé odkazy 
 

Slovenskí rozhlasoví dramaturgovia
Slovenskí prekladatelia
Slovenskí publicisti
Osobnosti z Brezna
Rafael Reisz

Rafael Reisz (kr. m. Štefan Rice; * 11. august 1914, Budapešť – † 20. november 1944, Banská Bystrica-Kremnička) bol židovský výsadkár, protifašistický bojovník, vojak účastník SNP.

Životopis 
Príslušník anglo-americkej vojenskej misie pri Veliteľstve 1. čs. armády na Slovensku. Účastník protifašistického odboja a SNP. Po potlačení SNP bol 1. novembra 1944 nemeckými bezpečnostnými orgánmi zaistený a neskôr popravený v masovom hrobe v Banskej Bystrici-Kremničke. Po vojne boli jeho telesné pozostatky exhumované a pochované v Prahe na Olšanských cintorínoch. V roku 1952 boli na žiadosť izraelskej vlády prevezené do Izraela, kde boli pochované na národnom cintorínev v Har Herzl v Jeruzaleme.

Referencie

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Osobnosti SNP
Vojenské osobnosti židovského pôvodu
Pochovaní na Har Herzl
Osobnosti z Budapešti
Ján Revallo

Ján Revallo (* 5. jún 1925, Kláštor pod Znievom, Slovensko† 23. máj 2005, Brno, Česko) bol letecký konštruktér a športový letec.

Životopis 
Priekopník športového lietania v Banskej Bystrici, prvýkrát na svahoch Urpína uskutočnil niekoľko letov bezmotorovým lietadlom tzv. klzákom, vlastnej konštrukcie R-1 Urpín (18. júla  1935).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 Almanach a adresár mesta Banská Bystrica

Externé odkazy 
 

Slovenskí leteckí konštruktéri
Osobnosti z Kláštora pod Znievom
Gašpar Rovňan

Gašpar Rovňan (* 8. január 1870, Hvozdnica† 1. november 1944, Zlaté Moravce) bol slovenský verejný činiteľ, úradník.

Životopis 
Jeho otec bol Štefan Rovňan a matka Terézia rod. Jancová. Študoval na gymnáziu v Trenčíne, v Nitre, v Banskej Bystrici, absolvoval notársky kolobeh. Notár v Štiavniku, Dlhom Poli a vo Veľkom Rovnom. V priebehu 20. rokov pôsobil ako okresný náčelník v Zlatých Moravciach. Po zavedení krajinského zriadenia v roku 1928 pôsobil ako radca politickej správy na Krajinskom úrade v Bratislave, kde zotrval až do prevedenia do trvalej výslužby v roku 1934. Bol stúpencom autonomistického hnutia a politiky HSĽS. Funkcionár miestnych a okresných organizácií HSĽS. V parlamentných voľbách v roku 1929 bol zvolený za senátora za HSĽS (v IX. volebnom kraji). V senáte zasadal v inkompatibilnom a ústavnoprávnom výbore. V období Slovenského štátu pôsobil ako vládny komisár Zlatých Moraviec a naďalej bol činným v okresnej organizácii strany a jej okresného a župného súdu. Bol zakladateľom Jednoty orla v Zlatých Moravciach. Pochovaný bol v Zlatých Moravciach.

Referencie

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 4 – farnosť Štiavnik; pokrstený ako Casparus Rovňan

Slovenskí notári
Slovenskí politici
Politici HSĽS
Senátori Národného zhromaždenia (Česko-Slovensko, 1920 – 1939)
Osobnosti z Hvozdnice
Ján Rumann

Ján Rumann (* 18. október 1876, Pribylina - † 2. august 1925, Košice) bol verejný činiteľ, právnik.

Rodina 
 otec Eugen Rumann - učiteľ
 matka Mária rod. Núdziková

Životopis 
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (prof. Ján Kmeť), v Prešove, 1895-1899 na právnickej fakulte univerzity v Budapešti, JUDr. Po štúdiách koncipista, neskôr samostatný advokát, pôsobil vo verejných funkciách na východnom Slovensku, od 
1922 župan Košickej veľžupy. Výrazná osobnosť slovenského národného života na začiatku 20. storočia v právnickej, štátnopolitickej a cirkevnej sfére. Angažoval sa v hnutí za práva národností v Uhorsku. Zakladateľ československej štátnej správy. Aktivizoval kultúrny, spoločenský a hospodársky život. Autor politických a národo-hospodárskych článkov.

Pamiatky 
 náhrobník s bustou na cintoríne Rozália v Košiciach (R. Březa, 1927)
 pomenovanie ulice v Košiciach, v období I. ČSR aj v Levoči a Kežmarku a pomenovanie nemocnice v Levoči
 rukopis básne od Rehora Urama-Podtatranského
 fragment rukopisu v Literárnom archíve Matice slovenskej

Literatúra

Externé odkazy 
 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 63 - evanjelická farnosť v Pribyline

Slovenskí právnici
Osobnosti z Pribyliny
Štefan Rutkai

Štefan Rutkai - latinsko-maďarský prídomok "Ruttkay de Alsóruttka et Felsőruttka" (* 3. august 1803, Sľažany – † 3. september 1869, Sľažany) bol verejný činiteľ a statkár.

Životopis 
Príslušník zemianskeho rodu z Vrútok. Študoval na Kráľovskej akadémii v Bratislave. Hospodáril na majetku v Sľažanoch, pôsobil v správe Zvolenskej stolice, 1848 a 1861 podžupan so sídlom v Banskej Bystrici. Roku 1846 založil v Banskej Bystrici úverové družstvo Milena.

Politicky sa začal angažovať po páde Bachovho absolutizmu, predseda banskobystrického súdu, 1861 a 1865 poslanec Uhorského snemu za Banskú Bystricu. Prívrženec reformného hnutia uhorskej strednej šľachty a revolúcie. Autor rozlúčkových rečí za župnými funkcionármi.

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Osobnosti zo Sľažian
Uhorskí politici
Príslušníci zemianskeho stavu
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Michal Samuhel

Michal Samuhel  (14.6. 1897, Krakovany - 1978) bol slovenský verejný činiteľ, politik HSĽS a dlhoročný starosta Banskej Bystrice.

Životopis 
V mladosti sa začal obchodnej dráhe. No už v sedemnástich rokoch bol povolaný do bojov I. svetovej vojny, z ktorej sa vrátil ako dobrovoľník česko - slovenskej armády. V roku 1921 zložil odborné skúšky a začal sa venovať družstevníctvu. Od mladosti bol  funkcionárom SĽS. Vystriedal tajomnícke funkcie strany v Bratislave, Prešove, v Banskej Bystrici i v Poprade. Najíntenzívnejšiu stopu zanechal v Banskej Bystrici a v Pohroní. Po krajinských voľbách v roku 1928 sa stal poslancom Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny (1928) a člen výkonného výboru HSĽS. Predstaviteľ Rodobrany v Banskej Bystrici; predseda katolíckej telovýchovnej jednoty Orol v Banskej Bystrici; župný tajomník HSĽS; starosta mesta Banská Bystrica (1. mája 1932 – 1. augusta 1938, 6. októbra 1938 – 7. októbra 1938) a vládny komisár v Banskej Bystrici (7. októbra 1938 – 15. mája 1844). Priaznivec a podporovateľ lyžiarskeho športu v Banskej Bystrici.

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy

Zoznam referencií 

Slovenskí politici
Politici HSĽS
Primátori Banskej Bystrice
Juraj Sanitra (spevák)

Juraj Sanitra (* 4. august 1934, Medzibrod) je operný spevák (tenor).

Životopis 
Spev vyštudoval súkromne u M. Medveckej a F. Hvastiju. Od 1959 člen zboru, 1975-1986 sólista opery Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Vytvoril desiatky charakterových a komických tenorových partií v operách a operetách. K úspešným operným kreáciám patria: Gajdošík (Juro Jánošík, 1968, 1974); Krúpa (Krútňava, 1972); Rodrigo (Othello, 1974); Beppo (Komedianti) a iné; z operetných postáv: Markíz Pimpinelli (Paganini, 1974); Armand Brissard (Gróf z Luxenburgu, 1980); Barón Koloman Zsupán (Grófka Marica, 1982); Zoltán Karpathy (My Fair Lady, 1986) a iné.

Literatúra 
 Encyklopédia dramatických umení Slovenska

Externé odkazy 
 

Slovenskí operní speváci
Členovia Štátnej opery
Osobnosti z Medzibrodu
Adolf Šelmec

Adolf Šelmec, pôvodne Schweiner (* 25. september 1881, Zvolen - † 20. január 1979, Bratislava) bol  pedagóg, verejný činiteľ.

Rodina 
 otec Juraj Schweiner
 matka Otília rod. Tauferová

Životopis 
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a na univerzite v Budapešti, kde roku 1910 získal diplom stredošk. učiteľa.  Pôsobil ako učiteľ dejepisu, zemepisu a lat. na gymnáziách v Levoči, Košiciach a v Bratislave. Ako dôstojník rak.-uh. armády  padol do rus. zajatia, 1918 redaktor novín Golos Samarkanda, od 1919 redaktor a šéfredaktor novín Turkestanskije Izvestija, 1922 sa vrátil do Československa. Prívrženec Republikánskej strany poľnohosp. a maloroľ. ľudu, predseda krajskej  org. Združenia úradníkov Republikánskej strany, signatár žilinskej dohody (1938). Senátor NZ. Autor článkov v slov., maď., ukraj. a rus. novinách a časopisoch.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1881
Úmrtia v 1979
Slovenskí pedagógovia
Slovenskí novinári
Slovenskí politici
Osobnosti zo Zvolena
Karol Sentiváni

Karol Sentiváni (staršie: Szentiványi, * 16. január 1802, Banská Bystrica† 26. január 1877, Budapešť) bol  politik, krajinský hodnostár, statkár a významný člen šľachtického rodu z Liptovského Jána.

Jeho otec bol Ladislav Sentiváni, matka Helena rod. Serdaheliová.

Životopis 
Študoval na gymnáziu v Pešti, právo na reform. akadémii v Sárospataku. Statkár na rodovom majetku, župan gemersko-malohontskej župy. Roku 1839 a 1847 vyslanec na uhorskom stavovskom sneme, prívrženec reformného hnutia uh. strednej šľachty a maď. revolúcie 1848-1849, vládny komisár v Sedmohradsku. Stúpenec maďarsko-rakúskeho vyrovnania. Poslanec uhorského snemu, 1865 predseda poslaneckej snemovne.

Dielo 
 Országgyűlesi beszéde, Budapešť roku 1861

Iné projekty

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike riadok 35 - evanjelická cirkev Banská Bystrica; pokrstený ako Vilhelmus Carolus Szent-Ivány
 

Uhorskí politici
Príslušníci zemianskeho stavu
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Krajinskí hodnostári
Viliam Široký

Viliam Široký (* 31. máj 1902, Bratislava – † 6. október 1971, Praha) bol slovenský politik komunistickej strany, v rokoch 1953–1963 predseda československej vlády. Predstaviteľ centralistického a dogmatického krídla slovenskej politiky 50. rokov.

Používal pseudonymy: Dlhý, Marek a krycie meno Pospíšil.

Životopis 
Jeho otec bol Ján Široký a matka Katarína rod. Hrušovská. Základnú a meštiansku školu navštevoval v Bratislave. Pracovník železníc, neskôr funkcionár a pracovník najvyšších orgánov KSČ. Účastník protifašistického ilegálneho odboja. Pôsobil ako sekretár, inštruktor KV KSČ v Banskej Bystrici. Prispel k vypracovaniu Plánu hospodárskeho, sociálneho a kultúrneho povznesenia Slovenska, ktorý predniesol na celoslovenskej konferencii KSČ v Banskej Bystrici (máj 1937). Zatknutý v Banskej Bystrici (3. júla 1941), keď sa mal po návrate z Moskvy spojiť s vedúcimi predstaviteľmi ilegálnej KSS. Začiatkom roku 1945 sa mu podarilo utiecť a prejsť blížiaci sa front k Červenej armáde.

Po návrate sa Viliam Široký stal jedným z najmocnejších mužov v KSČ a blízkym spolupracovníkom Klementa Gottwalda. Už 8. apríla 1945 sa stal členom dočasného Ústredného výboru Komunistickej strany Československa. IX. zjazd KSČ, X. zjazd KSČ, XI. zjazd KSČ a XII. zjazd KSČ ho v tejto funkcii potvrdil.

V auguste 1945 bol delegátmi národných výborov zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady. Zasadal tu do roku 1946. Už koncom mája 1945 bol jedným z troch predstaviteľov slovenských komunistov, ktorí dorazili do Prahy na rokovania o povojnovej organizácii celoštátnej KSČ. V auguste 1945 sa potom zúčastnil Žilinskej konferencie KSS, kde sa začala formálna činnosť slovenskej komunistickej strany. Vo vystúpení pred delegátmi sa vyslovil za upevnenie štátnej jednoty Čechov a Slovákov, čím sa odchyľoval od vtedajších téz slovenských komunistov okolo Gustáva Husáka, ktorí od Slovenského národného povstania trvali na výraznejších právomociach slovenských orgánov. Žilinská konferencia zvolila Širokého za predsedu KSS (Karol Šmidke sa stal podpredseda) a túto funkciu potom zastával trvale až do roku 1953 (podľa iného zdroja až do roku 1954 aj preto, že funkcia bola v roku 1953 zrušená).

Široký a generálny tajomník ÚV KSS Štefan Bašťovanský sa potom stali dvoma mužmi, ktorí rozhodovali väčšinu zásadných vecí súvisiacich s činnosťou KSS. Práve oni boli na IX. zjazdu KSČ v roku 1949 ako jediní dvaja Slováci zvolení za členov Predsedníctva celoštátneho ÚV KSČ.

Po smrti K. Gottwalda sa stal predsedom česko-slovenskej vlády. Poslanec NZ a SNR, člen najvyšších  orgánov NF a ZČSSP. Bol predstaviteľom obdobia kultu osobnosti a iniciátor politických procesov na Slovensku, neskôr bol zo štátnych a straníckych funkcií odvolaný. V roku 1968 mu bolo pozastavené členstvo v KSČ, tesne pred smrťou v roku 1971 mu bolo obnovené. Prispieval do mnohých novín a časopisov, výbery článkov a prejavov vyšli knižne. Nositeľ vysokých komunistických vyznamenaní.

Referencie

Literatúra

Externé odkazy 
 

Slovenskí politici
Slovenskí komunistickí funkcionári
Ministri zahraničných vecí Česko-Slovenska
Politici KSČ
Osobnosti z Bratislavy
Skocka

I Skocka (*   Banská Bystrica – † september 1526, Slovensko) bol vodca baníckeho povstania.

Životopis 
Jeden z vodcov baníckeho povstania v Banskej Bystrici (1525 – 1526). Pri pokuse zmocniť sa Banskej Bystrice chytený, odsúdený a popravený v roku 1526.

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Úmrtia v 1526
Štefan Slezák

Štefan Slezák (* 31. december 1891, Stará Turá – † 11. január 1964, Bratislava) bol  žandár, dôstojník, protifašistický bojovník.

Rodina 
 otec Šimon Slezák
 matka Alžbeta Trokanová

Životopis 
R. 1913 absolvoval učiteľský ústav v Šoprone. Po roku 1922 dôstojník žandárstva na rozličných miestach. Počas 1. svetovej vojny legionár v Rusku. Od roku 1939 napojený na odbojovú skupinu Obrana národa, občiansku odbojovú skupinu Flóra (protifašistická odbojová skupina)Flóra a ďalšie.   V decembri 1943 signatár Memoranda Flóry. Spolupracoval s čs. exilovou vládou v Londýne. Počas SNP prednosta bezpečnostného odboru Predsedníctva SNR pre vnútorné veci v Banskej Bystrici.

Ocenenie 
 Roku 1946 vyznamenaný Radom SNP I.tr.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Osobnosti zo Starej Turej
Osobnosti SNP
Príslušníci česko-slovenských légií
Štefan Sluka

Štefan Sluka (* 29. apríl 1957, Bratislava - † máj 1996, Šiša Pangma, Himaláje) bol slovenský horolezec, lyžiar a skialpinista.

Životopis 
Stavebný inžinier, spolumajiteľ zatepľovacej firmy ESPO. Člen Športového klubu Biotika Slovenská Ľupča. Zahynul počas horolezeckej výpravy pri zostupe z vrcholu Šiša Pangma v Himalájach (zdolal 1. mája 1996).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1957
Úmrtia v 1996
Slovenskí horolezci
Pavol Sobota

Pavol Sobota (* 10. september 1931, Banská Bystrica – † 29. marec 1993) bol slovenský dramatik a publicista.

Životopis 
V roku 1956 absolvoval štúdium na Chemickej fakulte SVŠT v Bratislave a získal titul Ing. Najskôr pracoval v chemičke ChZJD v Bratislave, neskôr ako redaktor Česko-slovenského rozhlasu v Banskej Bystrici (19581964), scenárista Slovenského filmu v Bratislave, redaktor redakcie spravodajstva, od 1970 literárno-dramatickej redakcie Česko-slovenského rozhlasu v Košiciach. Ako rozhlasový dramatik debutoval v roku 1963 hrou Majáky, okrem vlastných rozhlasových hier pripravil niekoľko rozhlasových dramatizácií prozaických diel. Roku 1964 uviedli v SND jeho divadelnú hru Plachetnice. Je autor televíznej hry Autíčko ako sen (1960) a spoluautor scenára televízneho seriálu Vivat Beňovský! (1975).

Literatúra 
 Encyklopédia dramatických umení Slovenska

Referencie

Externé odkazy 
 

Slovenskí dramatici
Slovenskí rozhlasoví redaktori
Osobnosti z Banskej Bystrice
Gustáv Stegmann

Gustáv Stegmann (* 21. október 1923, Vrútky, Česko-Slovensko, dnes Slovensko – † 28. júl 1979, Bratislava, ČSSR, dnes Slovensko) bol slovenský strojný inžinier, energetik, vysokoškolský pedagóg.

Rodina 
 otec: Michal Stegmann
 matka: Anna rod. Herzegová

Životopis 
V rokoch 1938 až 1942 študoval na Vyššej priemyselnej škole strojníckej v Banskej Bystrici, 1952 až 1959 na Strojníckej fakulte SVŠT v Bratislave. V roku 1959 ziskal titul Ing., v 1962 doc. a v 1966 Csc. Venoval sa najmä priemyselnej energetike a jej rozvoju na Slovensku. Pôsobil na SVŠT v Bratislave, zaslúžil sa o budovanie je Strojníckej fakulty. V rokoch 1969 až 1979 bol jej dekanom. Autor odborných prác, vysokoškolských učebných textov, štúdií a článkov. Člen vedeckej rady laboratória SAV. Predstaviteľ mnohých vedeckých a technických spoločností doma i v zahraničí. Nositeľ viacerých vyznamenaní.

Literatúra 
 STEGMANN, Gustáv. In:

Externé odkazy 
 

Slovenskí univerzitní profesori
Slovenskí publicisti
Slovenskí energetici
Slovenskí autori náučnej literatúry
Osobnosti z Vrútok
Dekani Strojníckej fakulty Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Andrej Stollmann

Andrej Stollmann (Štollman, Ondrej; Štollman, Andrej) (* 3. november 1852, Špania Dolina – † 1. september 1933, Banská Bystrica) bol  slovenský maliar a výtvarný pedagóg.

Rodina 
 otec Michal Stollmann (1815 - 1889), kováčsky majster v Španej Doline
 matka Anna rod. Jedlovská (1825 - 1905)
 prvá manželka Mária rod. Doleschall (1860 – 1886), z tohto manželstva syn Alexander Stollmann (1884 - 1911), divadelný režisér
 druhá manželka Emília rod. Mikler (1865 – 1941), z tohto manželstva deväť detí, z ktorých sa dospelosti dožilo šesť (dcéry Serena, Lenka a synovia Tibor, Karol, Gustáv a Ladislav)

Životopis 
Od roku 1864 študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici; jeho učiteľom bol Jozef Božetech Klemens, pre existenčné problémy  štúdium neukončil. Učil sa u maliara izieb K. Lorenza v Banskej Bystrici, roku 1874 sa zapísal na školu pre prípravu stredoškolského profesora kreslenia v Budapešti. V roku 1886 – 1919 profesor kreslenia na evanjelickom gymnáziu, priemyselnej škole, meštianskej škole a na elementárnych školách v Banskej Bystrici. Medzi jeho žiakmi bol Janko Jesenský, Jozef Gregor Tajovský, Štefan Krčméry, Viliam Figuš-Bystrý, S. Zoch. Popri učiteľskej činnosti maľoval portréty, krajinky, veduty, predovšetkým z Banskej Bystrice, figurálne kompozície s národopisnou a náboženskou tematikou. Jeho obrazy sú v zbierkach Stredoslovenského múzea a Slovenského ústavu pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Banskej Bystrici a v Slovenskom národnom múzeu v Bratislave.

Dielo 
 Banská Bystrica (olej, okolo 1870)
 Dolná brána (olej 1870)
 Námestie v Banskej Bystrici (kresba ceruzkou a akvarel, 1891)
 Brána na Lazovnej ulici (olej, 1891)
 Špania Dolina (kresba ceruzkou a akvarel, 1898)
 Narodenie Panny Márie (r.k. kostol v Banskej Bystrici-Radvani)

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník
 TROLIGOVÁ, Zlata: Stollmannovci v banskobystrickom múzeu. In: Pamiatky a múzeá, roč. 64., 2015, č. 1, s. 49 - 53.

Externé odkazy 
 
Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 126 – evanjelická farnosť Banská Bystrica; pokrstený ako András Stollmann

Slovenskí maliari
Osobnosti zo Španej Doliny
Zdeněk Straka

Zdeněk Straka (* 28. október 1913, Chrudim – † 18. máj 1983, Banská Bystrica) bol slovenský stavebný inžinier a staviteľ.

Jeho manželkou bola Anna Straková, rod. Blažúrová.

Životopis 
Študoval na ČVUT v Prahe. Pôsobil vo Zvolene ako pracovník Riaditeľstva Slovenských železníc, vedúci investičného oddelenia Železničných opravovní a pracovník Správy východnej dráhy Bratislava. Pôsobil v Banskej Bystrici ako stavebný inžinier na stavbe železničnej trate Banská Bystrica-Diviaky (od 1938), ako dôchodca pracoval na investičnom oddelení v š.p. Mototrans, Banská Bystrica. Venoval sa turistike.

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Stavební inžinieri
Absolventi Českého vysokého učení technického
Osobnosti z Chrudimu
Zita Strnadová-Paráková

Zita Strnadová-Paráková (* 12. marec 1915, Čachtice – † 2. február 1988, Žiar nad Hronom) bola hudobníčka, klaviristka a hudobná pedagogička.

Rodina 
 otec Florián Parák
 matka Paulína rod. Gašparovičová

Životopis 
Študovala na Hudobnej a dramatickej akadémii (19341938), hudobnú vedu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave (19331936), klavír na Majstrovskej škole v Prahe (19381940), súkromne u profesora V. Kurza (19401943), u profesorky I. Štěpánovej-Kurzovej (19461949). Súkromná učiteľka, neskôr hudobná pedagogička Konzervatória, riaditeľka Vyššej hudobnej školy, zástupkyňa riaditeľa Konzervatória v Bratislave, riaditeľka ĽŠÚ v Žiari nad Hronom a krajská metodička klavírnej hry. Organizátorka  hudobného života. Interpretka klavírnych diel, najmä J. Cikkera, E. Suchoňa, členka Suchoňovho tria. Pričinila sa o realizáciu jesenných cyklov koncertov Dni komornej hudby v Banskej Bystrici (od 1965); tajomníčka odbočky Zväzu slovenských skladateľov v Banskej Bystrici. Funkcionárka Zväzu slovenských skladateľov, prvá predsedníčka. Zostavovateľka príručiek pre hru na klavíri, autorka článkov, spolupracovníčka vydavateľstva Opus. Nositeľka viacerých vyznamenaní.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Osobnosti z Čachtíc
Nelly Štúrová

Nelly Štúrová (rod. Kazárová) (* 3. apríl 1929, Záhorská Bystrica - † 19. jún 1998, Bratislava) bola slovenská  teatrologička.

Životopis 
V roku 1943-1947 študovala na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici a v Bratislave, 1947-1951 na Vysokej škole hospodárskych vied, 1962-1967 na Vysokej škole múzických umení v Bratislave, 1951 Ing.

V roku 1952-1964 prekladateľka a redaktorka vydavateľstva Veda, 1956-1961 časopisu Slovenské divadlo, 1961-1964 pôsobila vo východnom Nemecku, 1964-1978 odborná pracovníčka v Divadelnom ústave, od roku 1978 v Encyklopedickom ústave SAV v Bratislave. V Divadelnom ústave vytvorila systém budovania dokumentácie slovenského profesionálneho divadla. Spoluautorka Súpisu premiér slovenských divadiel 1945-1966 (1966) a Čs. divadiel, od roku 1971 zostavovateľka ročeniek Slovenské divadlá v sezóne..., so S. Mičincom spoluautorka knihy Premiéry SND 1920-1945, zv. 1 (1990) a autorka 2. zv. Premiéry SND 1945-1971 (1996).

Počas pôsobenia v Nemecku publikovala články o nemeckom divadelníctve, kritiky a portréty hercov publikovala v časopisoch (Film a divadlo, Javisko, Matičné čítanie a i.), autorka televíznych scenárov, scenárov výstav. Autorka hesiel do Encyklopédie dramatických umení Slovenska 1-2, Slovenského biografického slovníka 1-6, Encyklopédie Bratislavy, Pedagogickej encyklopédie Slovenska 1-2, časopisu Pyramída a Kultúrnopolitických kalendárov 1971-1988.

Literatúra 
 ŠTÚROVÁ, Nelly. In:

Externé odkazy 
 

Slovenskí divadelní vedci
Osobnosti z Bratislavy
Gréta Švercelová

Gréta Švercelová (vyd. Jezná) (* 15. jún 1947, Brodzany) je operná speváčka (soprán).

Životopis 
Absolvovala štúdium spevu na Konzervatóriu v Bratislave (K. Figurová) roku 1968. V roku 1967-1974 sólistka opery DJGT v Banskej Bystrici (s účinkovaním aj v činohre DJGT vo Zvolene), od 1974 spevohry NS v Bratislave. V DJGT spievala viaceré závažné operné, operetné i muzikálové úlohy: Mária (Cár a tesár, 1968); Amarillis (Erindo, 1968); Zerlina (Don Giovanni, 1971); Jeanetta (Modrá ruža, 1970); a i., niekoľko postáv vytvorila vo zvolenskej činohre. V súbore spevohry NS s  pozoruhodným spôsobom uplatnila svoje vokálne dispozície - jasný zvonivý a pohyblivý soprán, spolu s pohybovo-tan. schopnosťami, temperamentom a hereckým prejavom vo všetkých formách dnešného spevoherného divadla. Bola ideálnou  predstaviteľkou najmä subretných úloh v klasických operetách: Arsena (Cigánsky barón, 1976); Julietta Vermontová (Gróf Luxemburg, 1978); Hana Glawiarová (Veselá vdova, 1985) a i. Účinkovala v mnohých hudobno-zábavných programoch Čs.   televízie predovšetkým zo sveta operety v tel. inscenáciách operiet a muzikálov a v tel. filmoch. Vystupovala na koncertoch pri rôznych kult. spoločenských podujatiach.

Literatúra 
 Encyklopédia dramatických umení Slovenska

Externé odkazy 
 

Slovenské operné speváčky
Sopranistky
Osobnosti z Brodzian
Františka Svobodová-Goldmannová

Františka Svobodová-Goldmannová (* 14. august 1859, Ždánice - † 22. november 1924, Brezno, pochov.: Čejč) bola spisovateľka pre deti, folkloristka, publicistka. Pseudonym: Františka Goldmannová, Soběslavská

Rodina 
 otec Antonín Goldmann
 matka Jana rod. Soběslavská

Životopis 
Popri pedagogickej praxi činná ako publicistka a prednášateľka vo Vesne, zberateľka národopisného materiálu pre Mestské múzeum v Brne. Literárne sa realizovala ako autorka scénok a veršov pre deti, od 1911 ako autorka divadelných hier pre   ochotnícke krúžky, z nich najväčší ohlas mala hra Jánošík. Písala drobné prózy (črty, fejtóny, besednice, poviedky, ľud. rozprávky), kt. uverejňovala v Nár. novinách aj Živene. Členka Syndikátu čes. spisovateľov a Kola moravských  spisovateľov. V roku 1918 prešla s manželom na Slovensko, po jeho smrti žila u dcéry v Brezne.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1859
Úmrtia v 1924
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Alojz Sokol

Alojz Sokol (, * 19. jún 1871, Hronec – † 9. september 1932, Bernece) bol slovenský atlét, olympionik reprezentujúci Uhorsko.

Rodina 
 otec Jozef Pavol Sokol (Szokol)
 matka Emília rod. Holubová

Životopis 
Navštevoval školu v Bernecebaráti, kde od 3 rokov vyrastal u krstných rodičov, študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a  v Leviciach, medicínu na univerzite v Budapešti (štúdium nedokončil). Župný archivár v Šahách, po 1918 statkár v Bernecebaráti. Jeden z priekopníkov uhorskej i slovenskej atletiky, pretekal vo viacerých disciplínach, v Budapešti štartoval za Maďarský atletický klub (MAC). Roku 1896 majster Uhorska i Čiech v behu na 100 yardov, prekonal 13 uhorských rekordov. Najväčší úspech dosiahol v roku 1896 na prvých olympijských hrách nového veku v Aténach. Štartoval v 6 disciplínach, v behu na 100 m obsadil 3.miesto, v trojskoku výkonom 12,30 m 4. miesto. Po olympiáde sa aktívnej činnosti vzdal, 1897 prispel k založeniu Uhorského atletického zväzu. Od 1890 člen MAC.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Slovenskí bežci na 100 m
Slovenskí trojskokani
Slovenskí olympionici
Uhorskí atléti
Osobnosti z Hronca
Slovenskí bronzoví olympijskí medailisti
Juraj Tailer

Juraj Tailer (Tayler) (*   Slovensko) bol baník.

Životopis 
Dostavil sa s delegáciou mesta Banská Bystrica do Budína pred kráľovský dvor v spore baníkov a mešťanov o prevzatie správy Bratstva Božieho tela do rúk baníkov v Banskej Bystrici (1517). Účastník baníckeho povstania v Banskej Bystrici 
(1525-1526).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Baníci
Anton Ťažký ml.

Anton Ťažký ml. (* 3. december 1921, Čierny Balog, Slovensko† 18. apríl 1992, Bratislava, Slovensko) bol slovenský komunistický politik.

Rodina 
Otec: Anton Ťažký st. (1898-1991). Bratia - Ladislav Ťažký (1924-2011), Štefan Ťažký (1929-1983) a sestra Antónia Ďurčíková (1933 - 2018).

Životopis 
Štúdium na Ústrednej straníckej škole ÚV KSČ v Prahe absolvoval roku 1957. Do 1951 stavebný a lesný robotník na viacerých miestach, 1951-1954 vedúci odd., 1957-1959 tajomník KV KSS v Banskej Bystrici, 1959-1961 vedúci odd. ÚV KSS, 1961-1967  predseda KNV v Košiciach, 1967-1968 povereník - predseda Komisie SNR pre národné výbory a miestne hospodárstvo, 1968 vedúci tajomník KV KSS v Banskej Bystrici, 1969 podpredseda SNR, 1969-1970 predseda ÚV NF ČSSR, od roku 1970 pracovník GR  Pozemného staviteľstva v Bratislave. Počas SNP príslušnik 1. čs. armády na Slovensku. V roku 1968-1969 člen ÚV KSČ a jeho predsedníctva, 1962-1969 ÚV KSS, 1968-1969 jeho predsedníctva, 1969-1970 poslanec Snemovne národov FZ, 1962-1970 SNR, 1967-1969 člen jej predsedníctva. V roku 1970 vylúčený z KSČ. Do odchodu na dôchodok pracoval v podniku Pozemné staviteľstvo. Po novembri 1989 úplne rehabilitovaný, kooptovaný za poslanca SNR, poslancom až do volieb v roku 1990. Predseda Národného frontu SR až do jeho zániku v roku 1990.

Literatúra

Externé odkazy 
 

Slovenskí politici
Politici KSČ
Politici KSS
Osobnosti z Čierneho Balogu
Vylúčení z KSČ do roku 1989
Členovia Ústredného výboru Komunistickej strany Česko-Slovenska
Otto Tomeček

Otto Tomeček (* 8. júl 1934, Skalica – † 1. november 2004, Banská Bystrica) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.

Životopis 
V roku 19531957 absolvoval štúdium na Fakulte prírodných vied VŠP v Bratislave, 1969 získal titul RNDr., 1986 CSc., 1990 docent, 1998 bol vymenovaný za profesora. Pôsobil v Žiline ako učiteľ, na Pedagogickom inštitúte v Martine ako odborný asistent (196165) a na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici ako odborný asistent a neskôr ako docent (19651992) a od roku 1992 ako profesor. Bol členom redakčnej rady Acta Universitatis Mathaei Belii, séria chémia (Banská Bystrica). Autor odborných publikácií, vysokoškolských učebníc, učebných textov a metodických príručiek pre základné, stredné a vysoké školy, Publikoval vedecké a odborné práce. Bol autorom dvoch patentov. V roku 1998 kandidoval na prezidenta Slovenskej republiky, k zvoleniu mu chýbali štyri hlasy.

Jeho syn Oto Tomeček pôsobí ako historik na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici.

Ocenenie 
 1974 – vyznamenanie zaslúžilý člen Slovenskej chemickej spoločnosti (SCHS) za organizačnú prácu pobočky v Banskej Bystrici
 1981 – Strieborná medaila SCHS za prácu vo výbore
 1994 – Zlatá medaila SCHS
 1996 – Medaila Univerzity v Opole za spoluprácu s Univerzitou Mateja Bela v Banskej Bystrici
 1998 – Veľká medaila svätého Gorazda udelená Ministerstvom školstva SR za budovanie Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
 1998 – Rad Ľudovíta Štúra I. triedy – štátne vyznamenanie udelené Vladimírom Mečiarom vykonávajúcim prezidentské právomoci
 1999 – Cena primátora Banskej Bystrice za rozvoj a propagáciu mesta
 2004 – čestný občan Mesta Skalica
 2004 – čestný doktorát UMB v Banskej Bystrici

Dielo 
 Kvalitatívna chemická analýza, Banská Bystrica roku 1992, 2000
 Tvorcovia chémie, Banská Bystrica roku 1995
 Priemyslová chémia, Banská Bystrica roku 1998 (spoluautor)
 Kapitoly z didaktiky chémie, Bratislava roku 1977 (spoluautor)
 Chémia a mineralógia na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici (Tomeček,O., Herčko I.; vydala SCHS vo vydavateľstve ERLAND, Banská Bystrica 2001, 123 s.)

Literatúra 
 CEJPEK, Kamil (ed.): Kto bol Otto Tomeček? Banská Bystrica : Fakulta prírodných vied UMB, 2009, 118 s. ISBN 978-80-8083-900-0
 ŠOVČÍKOVA, Darina a kol. (eds.): Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001. Banská Bystrica : Štátna vedecká knižnica, 2002, 257 s. ISBN 80-85169-59-2

Referencie

Externé odkazy 
 

Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Slovenskí autori náučnej literatúry
Slovenskí chemici
Osobnosti zo Skalice
Vyučujúci na Pedagogickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Kandidáti na prezidenta Slovenskej republiky (1998)
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Pavol Tonkovič

Pavol Tonkovič (* 13. január 1907, Podkonice† 22. máj 1980, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, dirigent, folklorista, etnomuzikológ, hudobný pedagóg, rozhlasový pracovník, spoluzakladateľ a prvý umelecký vedúci SĽUKu.

Životopis 
Jeho otec bol Martin Tonkovič a matka Júlia rod. Šípková. Navštevoval meštianku v Slovenskej Ľupči, 19241927 študoval na Štátnom učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, žiak Viliama Figuša-Bystrého. Spoluzakladateľ a umelecký vedúci SĽUK-u. Zbieral a upravoval ľudové piesne a tance. Komponoval aj scénickú hudbu a hudbu k filmom s folklórnou tematikou. Jeden z priekopníkov výskumu a uchovávania slovenskej ľudovej hudobnej tradície. Výsledkom jeho dlhodobej zberateľskej a dokumentačnej práce bolo vybudovanie archívov a publikovanie materiálu i vedeckých štúdií. Publikoval recenzie, úvahy a články z oblasti koncertného života, sféry ľudovej hudby a folklorizmu.

Ocenenie 
 Roku 1972 vyznamenaný Za vynikajúcu prácu, 1977 Zaslúžilý pracovník kultúry

Pamiatky 
 Hudobná pozostalosť sa nachádza v Literárnom a hudobnom múzeu v Banskej Bystrici

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Slovenskí hudobní skladatelia
Slovenskí hudobní pedagógovia
Slovenskí folkloristi
Slovenské rozhlasové osobnosti
Pracovníci Československého rozhlasu
Etnomuzikológovia
Osobnosti z Podkoníc
Juraj Váh

Juraj Váh (vl. m. Henrich Herzog; * 29. august 1925, Žilina – † 3. október 1976, Žilina) bol slovenský dramatik, prozaik a prekladateľ. Pseudonym: Chleb, Ján Krimlák, Milan Sloboda, Milan Varínsky.

Životopis 
Jeho otec bol Ignác Herzog a matka Margita, rod. Hermannová. Študoval na gymnáziu v Žiline, potom na Slovenskej vysokej škole obchodnej v Bratislave (nedokončil). Rozhlasový pracovník, dramaturg Novej scény SND v Bratislave, od 1958 v slobodnom povolaní v Žiline. V rokoch 19741976 pracovník Čs. rozhlasu v Banskej Bystrici. Ako dramaturg bol pôvodcom viacerých dramatizácií podľa predlôh svetových autorov. Autor prozaických prác, divadelných a rozhlasových hier, televíznych scenárov, v ktorých riešil dramatické konflikty vnútorného sveta človeka, zvlášť v tzv. krajných situáciách ohrozujúcich život. Osobitné miesto v jeho tvorbe má detektívny román. Posmrtne vyšiel román s vojnovou tematikou a zbierka rozhlasových noviel. Divadelné kritiky a recenzie uverejňoval v novinách a kultúrnych časopisoch.

Dielo 
 Niekoľko ľudí, Liptovský Mikuláš 1948
 Osudný návrat, Bratislava 1969
 Poslední a prví, Bratislava 1949
 Na počiatku bola nuda, Bratislava 1959
 Romanca pre flautu, Bratislava 1975

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Slovenskí dramatici
Slovenskí televízni scenáristi
Slovenskí prekladatelia
Osobnosti zo Žiliny
František Valentin

František Valentin (niekedy tiež F. Valentín) (* 5. február 1892, Hlohovec – † 27. január 1966, Bratislava) bol slovenský chemik a vysokoškolský pedagóg.

Rodina 
 otec Ľudovít Valentin
 matka Alojzia rod. Nežatická

Životopis 
Po maturite na gymnáziu v Banskej Bystrici v roku 1911 študova teológiu vo Viedni, po 1. svetovej vojne chémiu na na ČVUT v Prahe. V roku 1925 získal titul Ing. Následne v rokoch 19351939 absolvoval pobyt na Institut de Biologie physico-chemique v Paríži. Medzi rokmi 19151920 krátko pôsobil ako kňaz a kaplán v Banskej Bystrici. Bol prvý slovenský univerzitný profesor v odbore lekárska chémia. V rokoch 1940 až 1942 bol prvým dekanom Prírodovedeckej fakulty Slovenskej univerzity v Bratislave, kde prednášal organickú chémiu. Pôsobil aj ako rektor a prorektor SVŠT v Bratislave. Vo vedecko-výskumnej práci sa zameral na oblasť sacharidov a potravinársku chémiu. Objavil a pripravil viaceré nové organické zlúčeniny. Autor vysokoškolských učebných textov, štúdií a článkov v odborných časopisoch. Vyznamenaný bulharským Radom s hviezdou za občianske zásluhy a inými vyznamenaniami.

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 
 http://www.uniba.sk - Bývalí rektori UK: Prof. Ing. Dr. techn. František Valentín

Osobnosti z Hlohovca
Slovenskí chemici
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Slovenskí univerzitní profesori
Rektori Univerzity Komenského v Bratislave
Rektori Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Absolventi Českého vysokého učení technického
Vojtěch Večeřa

Vojtěch Večeřa (* 22. marec 1891, Panská Lhota† 16. február 1978, Zvolen) bol slovenský stavebný inžinier a dopravný projektant.

Jeho otec bol Jan Večeřa a matka Marie rod. Krechlerová.

Životopis 
Od roku 1908 študoval stavebné inžinierstvo na ČVUT v Prahe, 1921 Ing. Zakladateľ projekčnej kancelárie pre stavby železníc a ciest v Prahe, 19241948 majiteľ tejže kancelárie vo Zvolene. Zameral sa na tvorbu projektov dopravných stavieb, jeho kancelária vypravovala vyše 1 200 projektov, o. i. projekt cesty Banská BystricaUľanka. Zaoberal sa štúdiami trás ciest a železníc ZvolenBanská Bystrica, Slovenská ĽupčaRužomberok. Po 2. svetovej vojne sa zúčastnil na rekonštrukcii zničených cestných a železničných mostov. Iniciátor založenia národného akčného výboru pre výstavbu hlavného mesta na strednom Slovensku zo zástupcov miest Žilina, Zvolen, Martin, Banská Bystrica. Vypracoval návrh na turistický chodník hrebeňom Kremnických vrchov, Veľkej Fatry a Nízkych Tatier. Zaujímal sa aj o ľudové umenie, o. i. o výšivkárstvo; venoval sa i harmonizácii ľudových piesní.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Stavební inžinieri
Projektanti
Absolventi Českého vysokého učení technického
Štefan Višňovský

Štefan Višňovský (* 10. december 1909, Banská Štiavnica – † december 1944, Kováčová) bol slovenský strojný inžinier, elektrotechnik a protifašistický bojovník.

Jeho otec Daniel Višňovský, matka Matilda rod. Schwarzová, brat Pavel Višňovský.

Životopis 
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, elektrotechnické a strojné inžinierstvo na ČVUT v Prahe. V roku 1936 absolvoval a dosiahol titul Ing.. Počas štúdia sa zúčastnil študijného pobytu v Lipsku. Pôsobil ako technický úradník štátnych železníc vo Zvolene, zaoberal sa otázkami elektrifikácii slovenských železníc a vypracoval návrh jej postupnej realizácie. Účastník protifašistického odboja, zapojil sa do príprav SNP v okolí Zvolena, počas neho člen SNR, od 1. september 1944 povereník pre dopravu a verejné práce. Po ústupe SNP do hôr sa ukrýval v oblasti Kališťa, neskôr v Banskej Bystrici. Koncom decembra bol zatknutý príslušníkmi Pohotovostných oddielov Hlinkovej gardy vo Zvolene, popravený bol pri Kováčovej. Na jeho počesť sa od 1947 organizuje vo Zvolene Memoriál v pästiarstve.

Ocenenie 
 Roku 1945 vyznamenaný Radom SNP I. triedy; 1946 Čs. vojnovým krížom 1939 in memoriam

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike 
 

Slovenskí elektrotechnici
Osobnosti SNP
Popravené osobnosti
Absolventi Českého vysokého učení technického
Osobnosti z Banskej Štiavnice