joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Frapé

Frapé alebo frappé () alebo grécke frap(p)é je ľadová káva s hustou penou populárna v Grécku a na Cypre, a to hlavne v lete, ale šíri sa aj do iných krajín. Na výrobu sa používa instantná káva, najlepšie sušená tzv. sprejovaním. Frapé je charakteristickým znakom kávovej kultúry v povojnovom období Grécka.

Dejiny 
Začiatky frapé siahajú do roku 1957, kedy bolo náhodne vytvorené počas medzinárodnej výstavy Thessaloniki International Trade Fair v Solúne. Zástupca firmy Nestlé, Yannis Dritsas tu vystavoval nový čokoládový nápoj pre deti pripravovaný z čokoládového prášku a mlieka, potrepaním v šejkeri. Dritsasov zamestnanec Dimitris Vakondios si chcel cez prestávku pripraviť svoju instantnú kávu, ale nemal k dispozícii teplú vodu. Rozhodol sa tak do šejkru pridať studenú vodu a instantnú kávu. Takto náhodou vzniklo frapé, nápoj populárny predovšetkým v Grécku, odkiaľ sa neskôr rozšíril aj do iných krajín na svete. Frapé je nazývané národnou kávou Grécka a dostať ho možno v každej kaviarni. Frapé sa často podáva s pohárom vody.

Príprava 
Do pohára na frapé (vysoký rozširujúci sa s uchom s objemom 250 ml) sa dajú 3-4 kocky ľadu, zalejú sa trochou mlieka (môže sa zaliať aj kondenzovaným). Do ďalšej nádoby dáme lyžičku instantnej kávy, 2,5 lyžičky cukru, 1,5 veľkého panáka studenej vody. Všetko rozmiešame buď ručným mixérom alebo potrepeme v šejkri a vlejeme na ľad s mliekom. Na konzumáciu sa používa jedna či dve slamky; úzka na pitie a hrubá na miešanie a na zvyšok hustej peny. Vrch frapé sa zvykne ozdobiť šľahačkou alebo pridať do pohára zmrzlina, ktorá dodá frapé jedinečnú sladkastú chuť. Môže sa podávať aj s rastlinou náhradou mlieka.  

Frapé je podobná ľadovej káve, do nej sa však namiesto ľadu dáva zmrzlina.

Varianty 
Frapé je k dispozícii v troch stupňoch sladkosti, určených použitým množstvom cukru a kávy. Je to: glykós (sladké, 2 lyžičky kávy a 4 lyžičky cukru), métrios (stredné, 2 lyžičky kávy a 2 lyžičky cukru) a skétos (jednoduché, 2 lyžičky kávy a bez cukru). Všetky varianty môžu byť podávané s kondenzovaným mliekom (v prípade ktorého je názov frappé-milk) alebo bez neho.

Kahlúa, Baileys alebo iné likéry sa používajú na prípravu ďalších variácií, rovnako ako aj čokoládové mlieko. Množstvo reštaurácií pridáva kopček vanilkovej zmrzliny do frappé namiesto mlieka. Hoci nie sú po technickej stránke „frapé“ (pretože sa netrepú), niektoré varianty sa miešajú lyžičkou, čo má za následok inú štruktúru a podľa niektorých zmenu chuti.

Referencie

Externé odkazy 
 Frappe Nation
 Frappé: Recept a návod
 História frappé

Káva
Grécka kuchyňa
Øystein Ore

Øystein Ore (* 7. október 1899, Oslo, Nórsko – † 13. august 1968, Oslo, Nórsko) bol nórsky matematik. Zaoberal sa predovšetkým abstraktnou algebrou a teóriou grafov. V teórii grafov je po ňom pomenovaná tzv. Oreho veta, ktorá hovorí o postačujúcej podmienke existencie hamiltonovskej kružnice v grafe. Zaoberal sa tiež dejinami matematiky, je autorom životopisov Gerolama Cardana, či Nielsa Henrika Abela.

Zdroj 

Nórski matematici
Osobnosti z Osla
LIAZ 100

LIAZ 100 bol rad česko-slovenských nákladných automobilov, vyrábaný v spoločnosti LIAZ. Nahrádzal automobil Škoda 706 MT, ktorý predstavoval určitý medzistupeň medzi modelom Škoda 706 RT a novým LIAZom 100.

Vývoj 
V LIAZe prebiehal vývoj nového radu už v 60. rokoch, no pre problémy s dodávkami bola vyrábaný len modernizovaný rad RT, LIAZ MT. Pôvodne zamýšľaný prechodný model, ktorý sa mal vyrábať len dočasne, napokon nahradil LIAZ 100 až v roku 1974. Verzie so sklápaciu kabínou boli označované číslom 110, vyrábané od roku 1984.

Nový LIAZ mal mať oproti Škode 706 RT úplne nový motor, prevodovku, kabínu i nápravy, spĺňajúce požiadavky odberateľov i doby. Úsilie vývojárov prekazili komplikácie s dodávateľmi a tak vznikla v roku 1969 prechodný rad MT s novými motormi a nápravami. 

Od roku 1974 sa postupne rozbehla výroba ťahačov 100.45, valníkov 100.05 a ďalších variánt vozidiel radu 100. Prvé vozidlá mali šikmo uložený motor radu M s objemom 11 940 cm³ a výkonom 210 k, v roku 1978 bol modernizovaný a označovaný ako M1 a v roku 1988 bol opäť zmodernizovaný na M1.2. Nové agregáty dosahovali vďaka prepĺňaniu výkon až 236 kW (320 k) a životnosť do generálnej opravy 420 000 km. Nové boli i 9 a 10 stupňové synchronizované prevodovky Praga. Modernizácia v roku 1984 priniesla sklápaciu kabínu a vzduchové odpruženie prednej i zadnej nápravy. 

Vyrábať sa začali sklápače 150 (4x2) a 151 (4x4), podvozky 111 (4x4) a 122 (6x2) pre nadstavby. Ďalších vylepšení sa rad 100 dočkal po roku 1989, kedy sa otvorením trhu zvýšila konkurencia. V ponuke sa tak objavila nová 16-stupňová prevodovka ZF, diaľková kabína s vysokou strechou MAXI, brzdový systém ABS, centrálne mazanie, elektrické ovládanie zrkadiel i okien, chladiaci box alebo sedačky ISRI.

Výroba radu 100/110 bola ukončená po 20. rokoch produkcie v roku 1994, no podľa prianí zákazníkov sa realizovali objednávky až do konca existencie podniku.

Pozri aj 
 Škoda 706
 LIAZ

Iné projekty

Zdroj 
 www.liaztrucks.cz

100
Nákladné automobily
Šárecké hradisko

Šárecké hradisko (tiež hradisko Šárka) bolo významné hradisko raného stredoveku. Od roku 1995 je národnou kultúrnou pamiatkou.

Dejiny 
Podľa archeologických nálezov kostí zvierat bolo územie plošiny nad súteskou Džbánu na území dnešnej Prahy osídlené už od staršej doby kamennej. Ľudia tu sídlili pravdepodobne nepretržite až do príchodu Slovanov v 6. storočí. Najväčšiu slávu ale miesto zažilo v staršej dobe hradiskovej v 7. a 8. storočí. Vtedy tu vzniklo rozsiahle, trojhektárové hradisko s dvadsaťhektárovým predhradím, ktoré bolo pravdepodobne centrom moci nad širokým okolím. Jeho valy sú dosiaľ v krajine viditeľné. Hradisko zaniklo na konci 9. storočia.

Jiří Sláma šárecké hradisko uvádza ako možnú lokalitu hradiska Canburg, ktoré v roku 805 40 dní neúspešne obliehali vojská Karola Veľkého.

Pozri aj 
 Zoznam pražských pamiatok
 Zoznam národných kultúrnych pamiatok Českej republiky

Externé odkazy 
 Prírodný park Šárka - Lysolaje
 Jiří Sláma:Ještě jednou o Canburku
 Národní památkový ústav: Hradisko Šárka

Zdroj 

Archeologické lokality v Česku
Dejiny Prahy
Národné kultúrne pamiatky v Prahe
Hradiská v Česku
Automatický blok

Automatický blok (v železničiarskom slangu autoblok) je traťové zabezpečovacie zariadenie III. kategórie.

Funkcia automatického bloku 
Oddielové návestidlá automatického bloku delia medzistaničný oddiel na jednotlivé traťové oddiely. Voľnosť traťových oddielov je kontrolovaná pomocou koľajových obvodov alebo počítačov osí. O stave oddielu informuje rušňovodiča oddielové návestidlo, ktorého činnosť je automatická v závislosti na obsadzovaní a uvoľňovaní jednotlivých oddielov, prípadne je možný prenos návestí na vozidlo pomocou vlakového zabezpečovača. Oproti automatickému hradlu môže byť v jednom medzistaničnom oddieli viac oddielových návestidiel, čo umožňuje rozdeliť úsek na viac traťových oddielov a tým zvýšiť priepustnosť trate.

Obojsmerný automatický blok 
Automatický blok, ktorý je na danej koľaji vybudovaný v oboch smeroch, sa nazýva obojsmerný automatický blok.

Pokiaľ je na dvojkoľajnej trati vybudovaný obojsmerný automatický blok, je aj jazda po koľaji, ktorá nie je štandardne určená pre daný smer jazdy (zvyčajne vľavo v smere jazdy), zabezpečená ako jazda po správnej koľaji. V opačnom prípade sa jazda musí vykonať tak, akoby na trati nebol automatický blok.

Zdroje 
 Železnice Slovenskej republiky: Predpis Ž1 - Pravidlá železničnej prevádzky
 

Železničné zabezpečovacie zariadenia
Kávovník mohutný

Kávovník mohutný (iné názvy: kávovník konžský, nepresne: kávovník robusta; lat. Coffea canephora alebo Coffea robusta) je druh z rodu kávovník (Coffea) z čeľade morenovité (Rubiaceae). 

Dorastá do výšky 6-12 m. Pochádza z tropických dažďových lesov povodia rieky Kongo a dnes sa pestuje všade v trópoch a subtrópoch. Má tuhšie, mierne vlnité, eliptické, jasne zelené, až 30 cm dlhé listy. Biele až ružovkasté kvety vyrastajú zo zväzočkov v úžľabí listov. Plodom je asi 1,5 cm veľká kôstkovica obsahujúca 2 semená s obsahom kofeínu 2-4%. Preto sa kávovník robusta pestuje ako pochutina na výrobu kávy. Kvalita vyrábanej kávy je však nižšia ako u kávovníka arabského (Coffea arabica) a tak dnes tento kávovník zaberá podstatne menšiu plochu ako kávovník arabský.

Obrázky

Zdroje

Iné projekty 

Káva
Tunel Prešov

Tunel Prešov je diaľničný tunel na Slovensku, ktorý je dlhý . Nachádza sa na úseku diaľnice D1 Prešov, západ-Prešov, juh v okrese Prešov.

Parametre
Tunel tvoria dve paralelné tunelové rúry určené na jednosmernú premávku. Obe tunelové rúry majú dva jazdné pruhy a šírku medzi obrubníkmi 7,5 metra. Tunel má pozdĺžny klesajúci sklon -1,88 percenta. Maximálna povolená rýchlosť v ňom je 100 km/h.

Súčasťou technologického zariadenia tunela sú i SOS výklenky, výklenky pre hydrant požiarneho vodovodu, hlásky núdzového volania, kamery a iné technicko-zabezpečovacie zariadenia.

Výstavba
Tunel je najvýznamnejšou súčasťou Prešovského juhozápadného diaľničného obchvatu. Budovalo ho združenie firiem Eurovia SK, Eurovia CS, Doprastav, Metrostav, Metrostav Slovakia. Zmluva na výstavbu bola podpísaná 6. apríla 2017, samotná výstavba sa oficiálne začala 30. mája 2017. Raziace práce sa naplno rozbehli 23. augusta 2018 vysvätením tunela a osadením sochy svätej Barbory, patrónky baníkov.

Slávnostná prerážka tunela sa uskutočnila 13. júna 2019. Tunel bol v plnom profile za účasti predstaviteľov vlády a za účasti košického arcibiskupa metropolitu Mons. Bernarda Bobera a vladyku Jána Babjaka SJ, arcibiskupa prešovskej archieparchie slávnostne požehnaný a odovzdaný do definitívneho užívania motoristickej verejnosti 28. októbra 2021.

Iné projekty

Referencie 

 Tunely na stránke Národnej diaľničnej spoločnosti

Prešov
Diaľnica D1 (Slovensko)
Doprava v okrese Prešov
Dopravňa

Dopravňa je miesto na železničnej trati určené na riadenie dopravy.

Dopravne na delia na:
dopravne s koľajovým rozvetvením – železničné stanice, výhybne a odbočky
dopravne bez koľajového rozvetvenia – hlásnice, hradlá a oddielové návestidlá automatického bloku a automatického hradla

Medzi dopravne nepatria zastávky a nákladiská.

Zdroje 
 Železnice Slovenskej republiky: Predpis Ž1 - Pravidlá železničnej prevádzky

Železničné dopravne a zastávky
Černínsky palác

Černínsky palác je veľká palácová, pôvodne ranobaroková budova nachádzajúca sa v Prahe 1 na Hradčanoch na Loretánskom námestí (fakticky naproti Lorete). Po mnoho rokov tento palác, presne od roku 1934, slúži ako sídlo Ministerstva zahraničných vecí niekdajšieho Česko-Slovenska i Česka.

Dejiny 
Palác dal postaviť rakúsky diplomat gróf Humprecht Jan Černín z Chudenic – odtiaľ je jeho názov. Ide o jednu z najväčších barokových budov v Prahe vôbec. Stavba bola zničená počas vojny o rakúske dedičstvo v 40. rokoch 18. storočia, znovu potom v roku 1757 kedy ho poškodila pruská delostreľba. Palác tiež vďaka tomu prešiel radou neskorobarokových prestavieb a dodatočných rekonštrukcií. Počas druhej svetovej vojny ho prebudovali i nacisti.

Od roku 1777 palác už neslúžil svojmu pôvodnému určeniu a bol používaný na rôzne iné účely, okrem iného ako lazaret s lekárňou, útulok pre chudobných, nájomný dom, dielne, kasárne či výtvarná galéria. V rokoch 1928 až 1934 bol čiastočne prestavaný pod vedením architekta Pavla Janáka. V rokoch 1933 až 1939 potom došlo k novodobému rozšíreniu paláca o tzv. Janákovu prístavbu, kde dodnes sídli prevážna väčšina administratívnych útvarov Ministerstva zahraničných vecí ČR.

Palác sám má z hľadiska novodobých českých dejín dosť pochmúrnu históriu, v období Protektorátu Čechy a Morava v rokoch 1939 až 1945 tu bolo umiestnené sídlo úradujúceho Protektora pre Čechy a Moravu, dňa 10. marca 1948 tu za dodnes nie úplne jasných okolností skončil svoj život niekdajší minister zahraničných vecí Česko-slovenskej republiky Jan Masaryk, ktorý tu mal veľa rokov tiež svoj byt. Bol ráno nájdený na terajšom Nádvorí Jana Masaryka, asi spadol z okna alebo ho niekto z okna zhodil. Na začiatku deväťdesiatych rokov 20. storočia práve tu došlo k podpisu zmluvy o rozpustení Varšavskej zmluvy.

Tvorcovia paláca

Architekti 
 Gian Lorenzo Bernini – autor prvých skíc návrhu paláca (v roku 1666)
 Francesco Caratti – hlavný architekt pôvodnej stavby
 Giovanni B. Maderna, Domenico Egidio Rossi, Giovanni Battista Alliprandi – ďalší architekti od roku 1683
 František Maxmilián Kaňka – autor dostavby z roku 1720
 Anselmo Lurago – autor rekonštrukcie paláce z 18. storočia po vyrabovaní paláca francúzskymi vojskami
 Antonín Wolf – autor prestavby na kasárne v polovici 19. storočia
 Pavel Janák – autor prístavby z 30. rokov 20. storočia
 Otakar Fierlinger – záhradný architekt, autor novej koncepcie záhrady z 30. rokov 20. storočia

Výtvarníci 
 Václav Vavřinec Reiner – autor fresiek v niekoľkých miestnostiach

Zaujímavosti 
Do dnešnej doby sa v Janákovej prístavbe zachoval funkčný výťah pater noster.

Literatúra 
 Jaroslava Staňková, Jiří Štursa, Svatopluk Voděra: Pražská architektura, významné stavby jedenácti století, Praha, 1991, ISBN 80-900209-6-8

Pozri aj 
 Zoznam pražských pamiatok

Iné projekty

Externé odkazy 
 Článek na PRAGENSIA.TISCALI
 Stránky Ministerstva zahraničních věcí České republiky
 Článok na serveri Hrady.cz
 Pražská informační služba
 Virtuálna prehliadka

Zdroj 

Paláce v Prahe
Kultúrne pamiatky v Prahe
Barokové stavby v Prahe
Hradčany
Motion Picture Association of America

The Motion Picture Association of America (skrátene MPAA) je nezisková obchodná organizácia sídliaca v USA, ktorá bola založená na ochranu záujmov filmových štúdií. Jej členmi je tzv. Veľká šestka hlavných hollywodských tovární na sny:

 Buena Vista
 Sony Pictures
 Paramount Pictures
 20th Century Fox
 Universal Pictures
 Warner Bros.

Organizácia je známa vďaka svojmu systému hodnotenia prístupnosti filmov alebo aktivitám proti nelegálnemu šíreniu audiovizuálnych materiálov. Oficiálnu stránku tejto organizácie MPAA.org sa v roku 2009 podarilo haknúť a zobraziť tu veľkú ponuku torrentov z The Pirate Bay. Táto asociácia sa stala častým terčom hlavne kvôli boju práve proti veľmi populárnej webovej stránke The Pirate Bay, ktorá indexuje BitTorrenty a môže byť tak využitá podobne ako webové vyhľadávače k získaniu torrentov, nie však samotného nelegálneho obsahu.

Hodnotenie filmov podľa MPAA 
G – General Audiences – vhodné pre akýkoľvek vek. Napríklad Hľadá sa Nemo, Leví kráľ
PG – Parental guidance suggested – niektoré scény nemusia byť vhodné pre deti. Napríklad Shrek, Harry Potter, Letopisy Narnie 
PG-13 – Parents strongly cautioned – niektoré scény môžu byť nevhodné pre deti pod 13 rokov. Napríklad Titanic, Spider Man, Piráti z Karibiku alebo český film Kolja 
R – Restricted – Mladiství pod 17 rokov iba v sprievode rodičov či dospelého poručníka. Napríklad Umučenie Krista, Matrix Reloaded, 300 
NC-17 – Pod 17 rokov neprístupné. Napríklad Showgirls, Henry & June, The Dreamers

Externé odkazy
 Oficiálne stránky MPAA 
 Protipirátska asociácia ponúkala torrenty
 Dejiny hodnotenie filmov 
 Rozsiahly zoznam čísel osvedčení 
 Ratingy filmov

Zdroje 

Neziskové organizácie
Kinematografia v USA
See You at the Show

„See You at the Show“ je štvrtý singel kanadskej rockovej skupiny Nickelback z ich albumu The Long Road z roku 2003. Je to predposledný singel na albume. Singel bol vydaný v propagačnej forme ale nebol dodaný do žiadnej rozhlasovej stanice. Bol vydaný len v Austrálii a v Nemecku. Dosiahol #82 v nemeckých rebríčkoch. Autorom textu piesne je Chad Kroeger, hudbu zložila celá skupina.

Videoklip 
Videoklip predstavuje ukážky z futbalového zápasu a scénu, kde hrá skupina pred davom ľudí. Počas hrania piesne je možné vidieť pyrotechnické efekty, používané skupinou na koncertoch. Verzia piesne vo videoklipe je kratšia a trvá 3 minúty a 32 sekúnd. Režisérom videoklipu bol Nicholas Wrathall, bol vydaný v roku 2004.

Zoznam skladieb 
CD singel:

Pozície v rebríčkoch

Zostava 
Nickelback
 Chad Kroeger – spev, rytmická gitara, produkcia
 Ryan Peake – sólová gitara, sprievodný spev
 Mike Kroeger – basová gotara
 Ryan Vikedal – bicie

Produkcja 

 Nahraný: Apríl - August 2003 v štúdiu Green House Studios (Burnaby) a v Mountain View Studios (Abbotsford) vo Vancouveri
 Hudobný producent: Chad Kroeger, Joe Moi
 Mix: Randy Staub v The Warehouse Studios vo Vancouveri
 Asistent zvukového inžiniera: Zach Blackstone
 Mastering: George Marino v Sterling Sound
 Koordinátor prác na albume: Kevin “Chief” Zaruk 
 Aranžovanie: Chad Kroeger, Ryan Peake, Mike Kroeger, Ryan Vikedal
 Tekst piosenki: Chad Kroeger, Ryan Peake, Mike Kroeger

Ostatní
 Manažment: Bryan Coleman z Union Entertainment Group
 Myšlienka obalu: Nickelback
 Hudobné vydavateľstvo: Roadrunner Records

Referencie

Externé odkazy 
 Text piesne

Piesne z 2003
Piesne skupiny Nickelback
Single z 2004
Single skupiny Nickelback
Slash (žáner)

Slash  alebo tiež lomka () je subžáner fan fiction. Opisuje romantický alebo sexuálny vzťah medzi predstaviteľmi rovnakého pohlavia, väčšinou mužmi, ktorí sú prevzatí z už známeho diela a v primárnom zdroji majú vzťah bez výslovnej homosexuálnej orientácie. Popis takéhoto vzťahu medzi dvoma hrdinkami sa nazýva aj femslash.

Rovnako ako u všetkých fan fiction aj slash sa delí podľa žánrov, ratingov a fandomu. Obyčajne je rating udelený slashu aspoň  PG-13 bez ohľadu na obsah. 

Prvé príbehy slashu sa stali populárne v kultúre fanúšikov Trekkie Star Trek (Kirk / Spock ). Slash v súčasnosti pokrýva širokú škálu filmov, kníh a televíznych seriálov. V niektorých fandomoch je slash jasne dominantnejší než v iných. Dôvodom je podtext, ktorý slúži ako inšpirácia pre fanúšikov. Slash hrá dôležitú úlohu napríklad v Star Trek: The Original Series (najpopulárnejšia dvojica Kirk / Spock), Star Trek: Voyager, Xena, Lord of the Rings (Pipin / Smieško, Frodo / Sam, ...) , Hercules, Highlander, M * A * S * H, Due South, Stargate - SG-1, Stargate Atlantis, House MD (najpopulárnejšie párovanie House / Wilson) a Harry Potter (najviac sú párovaní Harry / Draco, Harry / Snape, Remus / Sirius, ale počet fanúšikov je taký veľký, že všetky dvojice sú zastúpené často). 

Slash je veľmi dôležitý aj vo fan fiction (otaku) japonských manga a anime, kde je rozdelený do rôznych žánrov šónen-ai a jaoi. V Japonsku sú veľmi populárne mangy s homosexuálnymi prvkami. Veľa máng / anime, ktoré na prvý pohľad žiadne homosexuálne prvky neobsahujú sú urobené tak, že ak fanúšikovia chcú, tak si môžu dobre interpretovať homosexuálny podtext.

Existuje niekoľko špeciálnych označení pre určité druhy slashu, ktoré sú v zozname fan fiction terminológie.

Externé odkazy  
 FanFiction.net – najväčšia multifandom medzinárodná stránka s fan fiction, je tu aj slash. 
 jvslash.narod.ru multifandom stránka venovaná slashu
 German Speaking Slashers United (GSSU) – multifandom
 Fanfiction Paradies – de – multifandom, tiež slash
 FanCreations – archív so zameraním skôr na kvalitu ako na kvantitu, a slash
 Slashfiction – nemecký fan fiction slash archív
 FanFiktion.de – multifandom v nemčine

Literárne žánre
Fikcia
Manga a anime
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2011

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2011 boli 36. Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov, ktoré sa konali od 26. decembra 2010 do 5. januára 2011 v amerických mestách Buffalo a Niagara.

Základné skupiny

Poznámka:  všetky začiatky zápasov sú uvedené v miestnom čase (GMT mínus 5 hodín).

Skupina A

|}

Skupina B

|}

Skupina o záchranu
Zo základných skupín sa prenášajú výsledky:

|}

Posledné dva celky zostupujú do I. divízie MS 2012. V Top divízii MS 2012 ich nahradia víťazi skupín MS I. divízie 2011 Lotyšsko a Dánsko.

Poznámka:  všetky začiatky zápasov sú uvedené v miestnom čase (GMT mínus 5 hodín).

Play-off o titul
Poznámka:  všetky zápasy play-off sa hrajú v HSBC Arene v Buffale a ich začiatky sú uvedené v miestnom čase (GMT mínus 5 hodín).

Štvrťfinále

Semifinále

O 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Nižšie divízie

I. divízia

Skupina A
Turnaj skupiny A v rámci I. divízie MS 2011 sa hral v Bobrujsku v Bielorusku od 13. do 19. decembra 2010.

|}

Skupina B
Turnaj skupiny B v rámci I. divízie MS 2011 sa hral v Blede v Slovinsku od 12. do 18. decembra 2010.

|}

II. divízia

Skupina A
Turnaj skupiny A v rámci II. divízie MS 2011 sa hral v Tallinne v Estónsku od 13. do 19. decembra 2010.

|}

Skupina B
Turnaj skupiny B v rámci II. divízie MS 2011 sa hral v Miercurea Ciuci v Rumunsku od 13. do 19. decembra 2010.

|}

III. divízia
Turnaj III. divízie MS 2011 sa hral v Mexiku, hlavnom meste Mexika, od 9. do 18. januára 2011.

|}

Referencie

Majstrovstvá sveta juniorov v ľadovom hokeji
Ľadový hokej v 2011
Albatros sťahovavý

Albatros sťahovavý (Diomedea exulans) je vták z čeľade albatrosovité (Diomedaedae). Je morským vtákom s najväčším rozpätím krídel. Jeho výška je 1,1 metra. Rozpätie krídel je 3 metre a viac. Ich hmotnosť je 18,5 kilogramov. Farba tela albatrosa je biela s čiernymi krídlami a ružovým nosom s ružovými nohami.

Telo 
Zobák je rovný ale na konci má háčik. Hlava je malá a je zakončená opereným chvostom. Krídla sú dlhé rovné, iba na konci sa krížia. Má tenké nohy bez akéhokoľvek operenia, tri prsty s malými pazúrikmi a blanami. Má maličkú lebku s veľkým zobákom. Má dlhú chrbticu zakončenú malým chvostíkom prejdenú cez bedrovú kosť. Má päť kostí v tvare oblúka zakončené akoby kosteným hákom. Má stehennú kosť a píšťalu rozdelenú na dve časti: píšťala kolenová a píšťala pätová. Má tri ostré prsty a ostroh.

Potrava 
Živí sa rybami a kalamarmi.

Rozmnožovanie 

Rozmnožovanie môže trvať aj 5 – 6 rokov, kvôli vzájomnému spoznaniu. Začína sa to tak že vydávajú zvuky klepotaním ich zobákov a tancovaním. Potom sa prilepia jeden na druhého a pária sa. Samica nakladie jedno vajíčko. Keď je mu 9 mesiacov opustia ho rodičia. Keď už vyrastie na takmer dospelca, roztiahne krídla a prvýkrát skúša lietať.

Všeobecné informácie 
Rozpätie krídel Albatrosa sťahovavého môže dosiahnuť až 3,6 metra. Albatrosy obývajú otvorené more. Prúdenie vzduchu využívajú na plachtenie. Bez jediného mávnutia krídel nasledujú albatrosy v neustálom stúpavom a klesavom lete lode na šírom mori. Len pri úplnom bezvetrí alebo pri love rýb sa spúšťajú na vodu. Aby sa mohli vzniesť, potrebujú prúdenie vzduchu aj na súši, aj na mori. Ak im prúdenie nestačí, pomáhajú si behom. Niekoľko rokov neúnavne putujú, kým sa usadia na jednom z početných ostrovov kvôli mláďatám.

Iné projekty 

Albatrosovité
Slimák záhradný

Slimák záhradný (staršie slimák obyčajný; zastarano slimák obecný, hlemýžď záhradný, lat. Helix pomatia) je druh suchozemského mäkkýša z čeľade slimákovité. Má žltohnedú schránku s tmavými pásikmi. Dožíva sa až šiestich rokov, vyskytuje sa v lesoch a na lúkach, ale často aj v záhradách. Zimuje ukrytý v pôde.

Vzhľad 
Slimák záhradný má guľovitú pravotočivú ulitu z uhličitanu vápenatého širokú  32 - 50 mm a vysokú 30 - 50 mm. Telo je dlhé asi 10 cm. Základná stavba tela je rovnaká ako u ostatných stopkookých mäkkýšov. Hlava nesie dva páry tykadiel, z ktorých dve dlhšie majú oči a dve kratšie obsahujú čuchové orgány a hmatové orgány. Ústny otvor obsahuje radulu - čo je pilníková doštička. Svalnatá noha vylučuje hlien, ktorý slúži k pohybu. Vnútorné orgány sú uložené v ulite. Za 1 hodinu prejde 5 metrov .

Referencie

Iné projekty

Externý odkaz 
 Slimák záhradný (slimák obecný, Helix pomatia)

Slimákovité
Najmenej ohrozené druhy
Josef Mašín

Josef Mašín (* 26. august 1896 Lošany, Kolín – † 30. jún 1942 Praha, Protektorát Čechy a Morava) bol dôstojník prvorepublikovej Česko-slovenskej armády a v poslednom období života člen protinacistickej odbojovej organizácie Traja králi.

Život

Česko-slovenské légie 
28. apríla 1915 bol Mašín odvedený a zaradený k c.k. pešiemu pluku 36, s ktorým odišiel na ruský front. Tu sa 9. mája 1915 pri Sinkove dostal do ruského zajatia a 3. januára 1916 sa prihlásil do česko-slovenských légií. V rokoch 1916 až 1921 potom bojoval v Československých légiách v 1. čs. streleckom pluku. V bojoch bol niekoľkokrát ranený a vyznamenaný. Bojoval pri Zborove, Bachmači a na transsibírskej magistrále.

Prvá československá republika 
Po návrate do Československa sa stal štábnym kapitánom pechoty Československej armády. Roku 1929 sa oženil so Zdenou Novákovou. S tou mal 3 deti: Ctirada narodeného 1930, Josefa narodeného 1932 a Zdenku narodenú roku 1933.

Do roku 1939  slúžil v 1. delostreleckom pluku vo funkcii zástupcu veliteľa pluku.

14. marca 1939 bol suspendovaný a obžalovaný zo vzbury, keď sa odmietol podriadiť rozkazu neklásť odpor okupantom. Po obsadení Československa nacistickým Nemeckom sa pokúšal o sabotáže, najprv samostatne, neskôr v rámci odbojovej organizácie Obrana národa. Spoločne s pplk. Josefom Balabánom a škpt. Václavom Morávkom vytvoril spravodajskú skupinu Traja králi. Pomocou veľkej siete spolupracovníkov členovia skupiny zbierali významné spravodajské informácie, ktoré potom odovzdávali vysielačkou československej exilovej vláde do Londýna. Okrem toho zhromažďovali zbrane a vykonávali sabotáže – ničenie telefónnych liniek, mostov, železničných tratí a skladov. Ľudia napojení na skupinu a s použitím Mašínových plánov vyrobili 2 000 bômb zamaskovaných ako brikety. Časť z nich použili na sabotáže priamo v Nemecku. Časť viackrát prepašovali priamo do kotolne sídla gestapa v Prahe. Traja králi sa neúspešne pokúsili aj o atentát na Himmlera.

Zatknutie 

Pri pokuse o nadviazanie spojenia s Londýnskymi rádiostanicami spolu s Václavom Morávkom a Františkom Peltánom, boli 13. mája 1941 zastihnutí v jeho pražskom byte gestapom. Mašín začal na prekvapených Nemcov vo dverách strieľať a umožnil tak svojim dvom priateľom ujsť. Pri následnej prestrelke bol ranený a pokúsil sa o samovraždu.

Po zatknutí bol vypočúvaný a mučený, napriek tomu bol jediný zo zatknutých, ktorý sa s gestapákmi bil. Pri vypočúvaní sa nezľakol ani známeho surovca z radov SS, keď ho počas bitky pri vypočúvaní zrazil k zemi. Gestapáci preto k nemu chodili minimálne v dvojici. Vo väzení sa neúspešne pokúsil o samovraždu. Po atentáte na Heydricha bol 30. júna 1942 odsúdený stanným súdom na trest smrti a popravený v kobyliskej strelnici v Prahe.

Po oslobodení 
Po vojne bol Josef Mašín povýšený in memoriam do hodnosti brigádneho generála a v máji 2005 in memoriam do hodnosti generálmajora.

Referencie 

České osobnosti druhej svetovej vojny
Osobnosti česko-slovenského protifašistického odboja
Obete mučenia
Príslušníci česko-slovenských légií
Palmový olej

Palmový olej je jedlý rastlinný olej, ktorý sa ale nezískava zo semien ale z oplodia palmy. Zo semien sa vyrába tzv. palmojadrový olej, ktorý má iné zloženie. Palmový olej sa vyrába z palmy olejnej (Elaeis guineensis) a patrí k najbežnejším rastlinným olejom. Obsahuje veľa vitamínu E a prírodných karoténov. Hlavnou zložkou je kyselina palmitová. Pri izbovej teplote je v polotuhej forme a má žltohnedú farbu. Palmový olej je typ jedlej zeleniny, ktorá sa získava z ovocia palmy, ktorá narastá na africkom palmovom strome. Je to najviac využiteľná zelenina na zemi. Palmové stromy pochádzajú pôvodne zo západnej Afriky, ale prežijú v každom prostredí, kde je prales. Dnes je palma olejná vysádzaná po celom svete v Afrike, Ázii, Severnej a Južnej Amerike. 85 % palmového oleja je globálne produkovaných a exportovaných hlavne z Indonézie a Malajzie.

Použitie 

Deriváty kyseliny palmitovej sa používali v kombinácii s naftou počas Druhej svetovej vojny na výrobu napalmu.

Mnohé polotovarové potraviny obsahujú palmový olej ako prísadu.

Označovanie potravín 
Donedávna bol v EÚ palmový olej označovaný v potravinách ako rastlinný tuk alebo rastlinný olej. Od roku 2014 však zákon stanovuje povinnosť označovať presný názov rastlinného tuku, čo zahŕňa označovanie potravín, kde sa nachádza palmový olej. Rastlinné oleje a tuky môžu byť označené ako rastlinné tuky alebo oleje, ale musia taktiež obsahovať presný typ (napr. palmový, slnečnicový... ) a ich pomer.

Sociálny a environmentálny vplyv

Sociálny 
Produkcia palmového oleja má negatívne, ale aj pozitívne vplyvy na ľudí, pracovníkov a obyvateľov oblastí, kde sa palmový olej pestuje a spracováva. Palmový olej poskytuje hlavne zamestnanie, zlepšuje infraštruktúru, služby a znižuje chudobu. Avšak na druhej strane plantáže tejto rastliny sú ilegálne vysadené na úkor obyvateľov týchto území a bez hocakej kompenzácie. Na základe týchto tvrdení ide aj o dôkazy o neľudských podmienkach ľudí pracujúcich na týchto plantážach.

Environmentálny 
Vysádzanie palmových stromov je kritizované kvôli vplyvu na životné prostredie. Pre odlesňovanie, vyhynutie zvierat ako orangutan, tiger sumatranský a emisie skleníkových plynov. Keďže 50 % pôdy Malajzie tvoria lesy, vzniká tam obava o totálny kolaps životného prostredia.

Organizácia Okrúhly stôl o udržateľnej produkcii palmového oleja 

Organizácia Roundtable on Sustainable Palm Oil bola vytvorená v roku 2004 na základe viacerých neštátnych organizácií ochrany životného prostredia zaoberajúcich sa environmentálnym vplyvom palmového oleja. Organizácia určila medzinárodné štandardy používania palmového oleja. Producenti, ktorí produkujú palmový olej viac „ekologicky“ a prejdú požiadavkami, ktoré táto organizácia určuje, dostanú známku tzv. Certified Sustainable Palm Oil (CSPO)

Bionafta 

Palmový olej, rovnako ako ostatné rastlinné oleje, možno použiť na výrobu bionafty.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 

 Palmový olej - Produkcia, Konzumácia, Exportné a Importné štatistiky krajín
 Palmový olej ako palivo pre poľnohospodárske naftové motory: Comparative Testing against Diesel Oil

Biopalivá
Rastlinné oleje
Oleje na varenie
Dobrodružstvá kapitána Hatterasa

Dobrodružstvá kapitána Hatterasa (1864-1866, Voyages et aventures du capitaine Hatteras) je dobrodružný fantastický román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires). Román nesie v tomto cykle poradové číslo dva, aj keď bol v skutočnosti prvým Vernovým dielom, ktoré bolo takto označené. Nedošlo k tomu však pri vydaní prvej verzie románu roku 1864, ale až pri vydaní verzie definitívnej z roku 1866. Tri Vernove knihy z rokov 1863-1865 (Päť týždňov v balóne, Cesta do stredu Zeme a Cesta na Mesiac) boli do cyklu zaradené spätne.

Obsah románu 

Román sa odohráva v roku 1861 a jeho obsahom je popis britskej výpravy k severnému pólu vedenej kapitánom Johnom Hatterasom. Ten je presvedčený, že okolo pólu je voľné nezamrznuté more, a je svojím cieľom priamo posadnutý. Nezabráni mu v tom ani vzbura posádky jeho lode, ktorá s ním nechce pokračovať na nebezpečnej ceste a loď dokonca zničí. Pokračuje s niekoľkými odvážlivci ďalej a nachádza pri brehu pevniny nazvanej Nová Amerika trosky lode predchádzajúcej výpravy zo Spojených štátov. Na Novej Amerike, ležiace približne na 83 stupni severnej šírky a 120 stupni západnej dĺžky, cestovatelia prezimujú. Veľkú zásluhu na ich prežití má predovšetkým jeden z členov výpravy, doktor Clawbony, ktorý napríklad dokázal zapáliť oheň pomocou šošovky vyrobené z tvrdého ľadu, pre boj s medveďmi vyrobiť náboje zo zmrznutej ortuti a masový útok medveďov zastaviť výbuchom pušného prachu, odpáleného elektricky.

Keď sa počasie zlepší, cestovatelia zistia, že more je skutočne voľné. Postavia si preto z nájdeného vraku šalupu a vydajú sa na ďalšiu plavbu. Na mieste severného pólu potom objavia sopečný ostrov, ktorý je celý tvorený doteraz činnou sopkou. Tú cestovatelia nazvú Hatterasovou horou. Jej úbočie padá tak prudko do mora, že ostrov nemá vlastne žiadne pobrežie, na ktoré by bolo možné vstúpiť. Našťastie plavci nachádzajú fjord, do ktorého môžu vplávať so svojou šalupou a vydať sa odtiaľ medzi balvanmi na vrchol hory, čo im v krajne neschodnom teréne trvalo tri hodiny. Po dosiahnutí vrcholu sopky zistia, že geometrický priesečník poludníkov leží v jej pažeráku. Kapitán Hatteras preto do krátera skočí, aby stál presne na póle. Tento svoj neuvážený čin síce prežije, ale pri spiatočnej ceste musia jeho druhovia konštatovať, že zošalel. Po návrate do Anglicka je preto umiestnený do ústavu pre duševne chorých, v ktorom sa prechádza pokiaľ možno severným smerom.

Iné projekty

Zdroje 

Podivuhodné cesty
Knihy z 1864
Knihy z 1866
Knihy Julesa Verna
Sfilmované knihy
Bazilika svätého Ondreja (Komárno)

Bazilika svätého Ondreja je jednou z dominánt mesta Komárno. Nachádza sa na križovatke ulíc Svätoondrejská, Palatínova a Školská, oproti Podunajskému múzeu. Dnešnú barokovú podobu nadobudol medzi rokmi 1768-1771.

Prvý kostol na jeho mieste postavil rád jezuitov medzi rokmi 1674-1677. Na veži, ktorá bola zároveň aj strážnou vežou mesta, stála dvojmetrová železná socha svätého Ondreja. Okolo kostola sa nachádzal cintorín. Kostol bol však pre rýchlo sa rozrastajúce mesto primalý, a tak medzi rokmi 1723-1734 postavili vedľa neho nový kostol, ktorý taktiež zasvätili sv. Ondrejovi. Na jeho stavbu využili aj materiál z novozámockej pevnosti. Jedna časť zle postaveného kostola sa však 28. decembra 1738 zrútila. Podľa tradície do popraskanej steny kostola narazil koč, ktorý spôsobil jeho zrútenie.

Dňa 20. apríla 2018 bol Kostol sv. Ondreja pápežom Františkom povýšený na Baziliku (druhú v Trnavskej Arcidiecéze)

Iné projekty 

Stavby v Komárne
Komárno
Komárno
Komárno
Baziliky minor na Slovensku
Jovan Jovanović Zmaj

Jovan Jovanović Zmaj (; * 24. november 1833, Novi Sad – † 3. jún 1904, Sremska Kamenica) bol významný srbský spisovateľ, lyrik z obdobia srbského romantizmu.

Život a dielo 
Počas celého svojho života prispievateľ do literárnych, politických i detských časopisov, sa vďaka svojim zbierkam básní v Srbsku a jeho okolí preslávil. Vzorom bol Zmajovi Branko Radičević, srbský románopisec polovice 19. storočia a blízky priateľ Vuka Karadžića.

V mladosti študoval Zmaj strednú školu v rodnom Novom Sade a tiež v Bratislave, vysokú školu - práva - potom v Prahe, Viedni a Budapešti. Šťastne sa oženil a v Novom Sade prežil najaktívnejšie obdobie. Neskôr (1870) v maďarskej metropole vyštudoval medicínu a vykonával lekársku prax. Zanedlho potom mu však zomrela žena i deti; svoju tragédiu zhrnul do básní s názvom „Đulići uveoci“ (Zvädnuté ruže)

Medzi najznámejšie diela Jovanovića Zmaja patria „Đulići“(Ruže) a „Đulići uveoci“; prvé sa venuje šťastnému rodičovskému životu, druhé potom o láske k blížnym a ich strate. Okrem lyrických básní ale Zmaj písal tiež aj satirické a politické básne, ako prvý srbský spisovateľ sa tiež venoval srbskej poézii pre deti. Zmaj tiež prekladal, do srbčiny hlavne diela maďarských autorov (napríklad Sándora Petőfiho a Jánosa Aranyho), pracoval ale i na prekladoch z nemčiny. Na počesť Jovanovića Zmaja niesla Sremska Kamenica po niekoľko rokov meno „Zmajeva Kamenica“

Neúplná bibliografia (v srbčine)

Poémy a básne
 Đulići
 Đulići uveoci
 Pevanija
 Druga pevanija
 Snohvatice I-II
 Devesilje
 Istočni biser
 Pesme Mirca Shafije
 Čika Jova srpskoj omladini

Próza
 Šaran
 Vidosava Branković

Vybrané preklady
 Vitez Jovan
 Herman i Doroteja
 Ifigenija u Tavridi
 Pesme Mirca Shafije
 Enoh Arden
 Demon

Externé odkazy
 Jovan Jovanović Zmaj - Životopis (v srbčine)
 Jovan Jovanović Zmaj: Zmajeve Dečije Pesme (Básne pre deti v srbčine)
 Šaran jednoaktovka (v srbčine)
 Jovan Jovanovic Zmaj - Národná knižnica Srbska

Srbskí spisovatelia
Osobnosti na bankovkách
Dom na paru

Dom na paru (1880, La Maison à vapeur) je dobrodružný román s vedecko-fantastickými prvkami od francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires).

Obsah románu 

Román rozpráva napínavý príbeh odohrávajúci sa v Indii roku 1867. Inžinier Banks pozve plukovníka Munroa, kapitána Hooda a Francúza Mauclera na výpravu po severných častiach Indie. Ako dopravný prostriedok im má slúžiť obrovský oceľový slon poháňaný parným strojom, pôvodne vyrobený ako hračka pre bohatého radžu. Kolos ako kráčajúca lokomotíva ťahá dva pojazdné obytné bungalovy, je však tiež schopný plavby vo vode, pretože jeho nohy môžu vo vodnom prostredí slúžiť ako lopatkové kolesá a bungalovy môžu tiež plávať. Ako komín stroju slúži zdvihnutý chobot. Opis putovania je pre Verna rámcom, do ktorého okrem geografických a prírodných zaujímavostí vložil ako hlavný dobrodružný motív snahu plukovníka Munroa pomstiť smrť svojej ženy. Za tú je zodpovedný jeden z bývalých vodcov povstania sipáhijov z roku 1857 Nana Sahib, ktorý je už desať rokov hľadaný pre zločiny, ktoré počas tohto povstania spáchal. Na jeho rozkaz bola plukovníkova žena vrhnutá do studne a tam potom zasypaná. Dozvedáme sa však tiež, že plukovník Munro zavinil smrť družky Nany Sahib.

Po dlhej ceste, ktorá viedla z Kalkaty až k úpätiu Himalájí a odtiaľ do Jabalpuru v strednej Indii a na ktorej došlo aj k dramatickým stretom s divokými slonmi a tigrami, dôjde ku konečnému stretnutiu plukovníka Munroa a Nanu Sahiba. Plukovník Munro je najprv svojim nepriateľom zajatý. V zajatí zistí, že jeho žena nie je mŕtva. Podarilo sa jej zo zasypanej studne vyliezť, ale vplyvom prežitých hrôz stratila rozum a nepoznáva ho. Plukovníkovi priatelia Munroa oslobodia, zmocnia sa dokonca Nanu Sahiba a na oceľovom slonovi utekajú pred prenasledovateľmi. Keď sa už zdá, že budú zajatí, zatarasí inžinier Banks slonom cestu a zaťaží bezpečnostné záklopky parného stroja. Len čo sa k nemu prenasledovatelia priblížia, aby oslobodili Nanu Sahiba, priviazaného ku krku slona, parný stroj vybuchne. Nana Sahib zahynie a naši priatelia sú zachránení. Neskôr sa manželke plukovníka Munroa vplyvom jeho láskyplného zaobchádzania vráti zdravý rozum.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Francúzsky text románu

Zdroje 

Podivuhodné cesty
Knihy z 1880
Knihy Julesa Verna
Tvrdohlavý Kéraban

Tvrdohlavý Kéraban (1883, Kéraban le têtu) je dobrodružný román s od francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires).

Obsah románu 

Dej románu sa začína v tureckom Istanbule, ležiacom na oboch brehoch úžiny Bospor, ktorá oddeľuje Európu od Malej Ázie. Tu žije bohatý obchodník s tabakom Kéraban. Jeho dom stojí v ázijskej štvrti Scutari (dnes Üsküdar), zatiaľ čo kanceláriu má v európskej časti mesta, takže musí každý deň využívať prievoz.

Kérabana navštívi v kancelárii jeho obchodný partner z Rotterdamu Jan Van Mitten so svojim sluhom Brunom. Na schôdzke sa Kéraban rozhodne pozvať Van Mittena na večeru do svojho domu. Keď sa všetci chcú prepraviť cez úžinu, Kéraban zistí, že táto preprava bola zaťažená novú osobitnou daňou. Táto daň Kérabana, ktorý kriticky vystupuje proti vláde, veľmi rozhnevá, a pretože je strašne tvrdohlavý, nechce nepatrný poplatok zaplatiť. Rozhodne sa preto, že podnikne sedemsto kilometrov dlhú cestu okolo Čierneho mora, aby sa bez platenia dostal na druhú stranu úžiny. Cesty v Kérabanovom kočiari (Kéraban totiž neverí modernej technike a odmieta používať vlak) sa musí chtiac-nechtiac zúčastniť aj Van Mitten. Nemôže odmietnuť, pretože by svojho hostiteľa urazil. Jediným problémom nastávajúcej cesty je to, že Kéraban sa musí vrátiť do Istanbulu najneskôr do šiestich týždňov, aby mohol zariadiť svadbu svojho synovca Ahmeta s dievčaťom menom Amasia, ktorá sa musí vydať do svojich sedemnástich narodenín, inak nezdedia sto tisíc tureckých libier.

Ak by teraz čitatelia očakávali, že bude nasledovať klasické Vernovo "cestopisné" rozprávanie, sú milo prekvapení. Až do Odesy, kde sa k cestovateľom pripojí Ahmet s Amasiou, prebehne síce cesta celkom pokojne (okrem napadnutia Kérabanovho koča diviakmi), ale potom nastanú veľké problémy predovšetkým vďaka najatým banditom, ktorí sa snažia zabrániť chystanej svadbe. Vo svižnom slede nasledujú za sebou napínavé epizódy, v ktorých vystupujú ruskí kozáci, morskí piráti alebo divokí Kurdi a nechýba ani únos Amasie.

Keď sa nakoniec všetci šťastne dostanú späť do Istanbulu, nastáva nový problém. Svadba Ahmeta s Amasie sa môže konať len v európskej časti mesta, kam sa však Kéraban nemôže bez zaplatenia onoho dodatočného poplatku za prievoz dostať. Situácia však originálne vyrieši. Istý známy artista chce totiž prekročiť Bospor na lane, ktoré je v dĺžke 1300 metrov natiahnuté medzi oboma jeho brehmi. To využije Kéraban a nechá sa artistom previezť do Európy po lane.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Francúzsky text románu

Zdroje 

Podivuhodné cesty
Knihy z 1883
Knihy Julesa Verna
Shakin’ Hands

„Shakin' Hands“ je siedmy singel kanadskej rockovej skupiny Nickelback, pochádzajúci a zároveň propagujúci ich album Dark Horse vydaný v roku 2008. Singel bol vydaný jedine v USA vo forme rádiového singla a digital download. Bol vydaný dňa 16. novembra 2009. Autorom textu piesne je Chad Kroeger, hudbu zložila celá skupina spoločne s producentom Robertom Langom. Je jedinou z piesní na albume, na ktorej sa ako skladateľ podieľal Robert Lange.

Význam skladby 
Text piesne je často spájaný s textami predchádzajúcich piesní „Animals“, „Figured You Out“ a „Something in Your Mouth“, kvôli jeho sexuálnemu orientovaniu. Pieseň rozpráva o predávaní vlastného tela. Pieseň má silný hardrockový zvuk, v ktorom počuť silné gitarové riffy a pomerne dlhé gitarové sólo. Je to jedna z najtvrdších piesní albumu.

Táto pieseň spolu s piesňou „Never Gonna Be Alone“ debutovala v rebríčku Canadian Hot 100 ešte predtým ako sa stal singlom. Pieseň dosiahla #49 v Kanade a #34 v americkom rebríčku Mainstream Rock Tracks.

Skladba na koncertoch 
Koncertná premiéra skladby bola dňa 3. apríla 2010 počas koncertu v Atlantic City v USA. Počas koncertu spevák Chad Kroeger len spieval a na sólovú gitaru hral Tim Dawson, ktorý je člen technického personálneho tímu.

Zoznam skladieb

Zostava 
Nickelback
 Chad Kroeger - spev, rytmická gitara, produkcia
 Ryan Peake - sólová gitara, sprievodný spev
 Mike Kroeger - basová gitara
 Daniel Adair - bicie, sprievodný spev

Produkcja  

 Nahraný: Marec - August 2008 v štúdiu Mountain View Studios (Abbotsford) Vancouver, Britská Kolumbia
 Produkcia: Robert Lange, Chad Kroeger, Joe Moi 
 Mix: Randy Staub v The Warehouse Studio vo Vancouveri
 Zvukový inžinier: Robert Lange a Joe Moi
 Asistent zvukového inžiniera: Zach Blackstone 
 Mastering: Ted Jensen v Sterling Sound
 Operátor v štúdiu: Bradley Kind
 Digitálna úprava: Olle Romo oraz Scott Cooke
 Fotografie: Chapman Baehler
 Projekt a výroba obalu: Jeff Chenault & Eleven 07
 A&R : Ron Burman

Ostatní
 Šéf štúdia: Jason Perry 
 Manažment: Bryan Coleman z Union Entertainment Group
 Myšlienka obalu: Nickelback
 Aranžovanie: Chad Kroeger, Ryan Peake, Mike Kroeger, Daniel Adair, Robert Lange
 Text piesnei: Chad Kroeger
 Hudobné vydavateľstvo: Roadrunner, EMI

Pozície v rebríčkoch

Referencie

Externé odkazy 
 Text piesne

Single z 2009
Piesne z 2009
Single skupiny Nickelback
Piesne skupiny Nickelback
Popular Science

Popular Science je americký mesačník založený v roku 1872 prinášajúci články pre širokú verejnosť o vede a technológiách.  Magazín získal viac ako 58 ocenení, vrátane  ASME za novinársku excelenciu v roku 2003 a v roku 2004 (Best Magazine Section). Popular Science je prekladaný do viac ako 30 jazykov a vychádza v 45 krajinách.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Popular Science

Časopisy v USA
Zelený lúč

Zelený lúč (1882, Le rayon vert) je dobrodružný román s od francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires). V jednom zväzku s týmto románom vyšla súčasne Vernova krátka satirická poviedka Desať hodín na love (Dix Heures en chasse) z roku 1881.

Obsah románu 

Dielo Zelený lúč, pomenované po optickom prírodným jave (pozri ďalej), sa dá považovať za jediný Vernov milostný román. Jeho zápletka spočíva v tom, že mladá škótska dievčina Helena Champbellová sa odmieta vydať za muža, ktorého jej vybrali jej strýkovia, a to do tej doby, než s ním spoločne uvidí zelený lúč, ktorý je podľa povestí znamením vernej lásky. Po početných neúspešných pokusoch je jav konečne viditeľný, ale mladí hrdinovia nachádzajú lásku navzájom vo svojich očiach a nevenujú pozornosť obzoru.

Vedecký základ románu 
Zelené lúče (zelené žiarenie) sú zriedkavým optickým prírodným javom vyskytujúcim sa predovšetkým tesne pred západom slnka. Jav je zvyčajne pozorovateľný tam, kde je z nízkej polohy voľný pohľad na obzor, teda najmä na mori. Než slnko zmizne, je na krátky čas vďaka zmenám v optickom spektre, ktoré je zavinené veľkým teplotným rozdielom medzi morom a vzduchom, úplne zelené, lebo červená a oranžová vlnová dĺžka spektra zmizne ako prvá. Idea vyjadrená v románe, že možno predpovedať, kde a kedy je možné zelené žiarenie uvidieť, nemá ale žiadne vedecké opodstatnenie. Vernov opis zeleného žiarenia ("žiara nevšedne nádherná a so žiadnou zeleňou, vyskytujúcou sa na zemi, porovnateľná") je však úplne správny a je zrejme založený na osobnom zážitku.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Text románu

Zdroje 

Podivuhodné cesty
Knihy z 1882
Knihy Julesa Verna
Sfilmované knihy
V krajine kožušín

V krajine kožušín (1873, Le pays des fourrures) je dobrodružný román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires). Román je jedným z troch Vernových diel, odohrávajúcich sa v Kanade (ďalšími sú Famille sans nom (doslova Bezmenná rodina) a Zlatá sopka).

Obsah románu 

Dej knihy sa odohráva v šesťdesiatych rokoch 19. storočia, keď „krajina kožušín“, t. j. Kanada bola miestom viacerých vzájomne súperiacich loveckých spoločností, ktoré sa snažili posúvať svoje revíry čoraz viac na sever, kde ešte bolo veľa vzácnej zveri. Tak je aj je poručík Hobson poverený založením novej loveckej stanice na severnom pobreží Severnej Ameriky až za polárnym kruhom. Podnikne preto s hŕstkou vojakov a lovcov cestu od Veľkého jazera otrokov k Veľkému medvediemu jazeru a odtiaľ až na pobrežie na 70. stupni severnej šírky. Tu na cípe jedného polostrova založia poľovnícku stanicu, netušia však, že na ľadovci zanesenom vrstvou hliny. Sopečným otrasom sa ľadovec odtrhne a odpláva aj s osadenstvo na voľné more, kde sa začne zvoľna rozpúšťať. Hnaný morským prúdom prepláva Beringov prieliv medzi Ruskom a Aljaškou. V poslednom okamihu pred katastrofou pristane zvyšná kryha s ľuďmi na jednom z Aleutských ostrovov. Napínavý príbeh je, ako je to u Verna zvykom, doplnený celou radou zemepisných a prírodopisných zaujímavostí z polárnych končín.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Text románu

Zdroje 

Podivuhodné cesty
Knihy z 1873
Knihy Julesa Verna
Čierne Indie

Čierne Indie (1877, Les Indes noires) je menej známy dobrodružný fantastický román francúzskeho spisovateľa Julesa Verna z jeho cyklu Podivuhodné cesty (Les Voyages extraordinaires).

Obsah románu 

Kniha má trochu čudný názov, ktorý nemá nič spoločného s Indiou. Ide totiž o preklad anglického termínu "black Indies", ktorým sa označujú rozsiahle britské uhoľné revíry. A román sa tiež skutočne odohráva na Britských ostrovoch, konkrétne v škótskom grófstve Stirlingshire. Jules Verne v ňom opisuje vznik a históriu ideálneho baníckeho mesta Coal-City (Uhoľné mesto), vybudovaného v jaskyni Nová Aberfoylie. Na začiatku príbehu stojí objav rozsiahlych uhoľných slojov banským predákom Simonom Fordom v starej vyťaženej bani, kde Ford býval aj so svojou rodinou v chate hlboko pod zemou. Toto bohatstvo podnietilo banského inžiniera Jamesa Starra k výstavbe veľkého podzemného mesta, v ktorom bývali zamestnanci bane aj so svojimi rodinami.

Mesto ležalo 450 metrov pod zemským povrchom na brehu podzemného jazera Malcolm a so svetom ho spájal tunel dlhý takmer 11 km (dopravu zaisťovala železnica). Srdcom mesta bola elektráreň. Elektrina sa využívala nielen na svietenie, ale aj na ťažbu uhlia. Pre veriacich tu bola na prirodzenej terase nad jazerom vybudovaná kaplnka. Obyvateľom sa v meste tak páčilo, že len zriedka vychádzali na povrch.

Vlastný dej románu sa točí okolo rôznych podivných a nebezpečných udalostí, ktoré boli obyvateľmi mesta najprv pripisované nadprirodzeným bytostiam (banským škriatkom), ale za ktorými v skutočnosti stál bývalý zamestnanec bane Silfax, ktorý so svojim vycvičeným výrom baňu tiež od jej uzavretia obýval. Nechýba ani ľúbostný motív (Fordov syn Harry sa zamiluje do dievčaťa Nell, ktorá bola nájdená v nepreskúmaných častiach jaskyne).

Iné projekty

Externé odkazy 
 Francúzsky text románu

Zdroje 

Podivuhodné cesty
Knihy z 1877
Knihy Julesa Verna