joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Emir Kusturica

Emir Kusturica (* 24. november 1954, Sarajevo) je srbský filmový režisér.

Narodil sa v Sarajeve ako bosniansky Srb. Aj keď jeho otec z neho chcel mať komunistu, Emir, ktorý patril k sarajevskej zlatej mládeži, sa rozhodol, že bude filmárom. Vyštudoval pražskú FAMU (1978). Absolventská Guernica (1978) a televízne filmy Nevjeste dolaze (Nevesty prichádzajú) a Bufet Titanic (1979) dali tušiť, že Kusturica je veľký talent.

Filmografia 

 1981: Spomínaš si na Dolly Bell? (Sjećaś li se Dolly Bell)
 1985: Otec na služobnej ceste (Otac na službenom putu)
 1988: Dom pre obesencov (Dom za vešanje)
 1993: Arizona Dream 
 1995: Podzemie / Underground (Underground)
 1998: Čierna mačka, biely kocúr (Crna mačka, beli mačor)
 2001: Super 8 stories dok.
 2004: Život je čudo (Život je čudo)
 2005: Neviditeľné deti (All the Invisible Children) časť Smutný cigán
 2007: Zavet

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
 No Smoking Orchestra Official site
 The universe of Emir Kusturica (en)

Srbskí filmoví režiséri
Juhoslovanskí filmoví režiséri
Nositelia Ordre des Arts et des Lettres
Absolventi FAMU v Prahe
Osobnosti zo Sarajeva
Jean-Jacques Annaud

Jean-Jacques Annaud (* 1. október 1943, Draveil, Francúzsko) je francúzsky filmový režisér.

Filmografia 
 1976 : La Victoire en chantan
 1979 : Coup de tête 1981 : La Guerre du feu 1986 : [[ Meno ruže (film)|Meno ruže]] (Le Nom de la rose)
 1988 : L’Ours
 1992 : 'L'Amant 1995 : Guillaumet, les ailes du courage 
 1997: Sedem rokov v Tibete (Seven Years in Tibet), USA 
 2001: Nepriateľ pred bránami (Enemy at the Gates), SRN-Veľká Británia-Írsko
 2004: Dvaja bratia (Deux frères / Two Brothers), kopr. s Veľkou Britániou
 2007 : Sa Majesté Minor 2011 : Or Noir (Black Gold'')

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Francúzski filmoví režiséri
Držitelia Césara za najlepšiu réžiu
1857



Udalosti 
 10. máj – začalo povstanie Sipáhíov proti britskej nadvláde v Indii
 24. október – je založený prvý futbalový klub v histórii, Sheffield FC

Narodenia 
 23. január – Andrija Mohorovičić, chorvátsky vedec, zakladateľ modernej seizmológie († 1936)
 1. február – Vladimír Michajlovič Bechterev, ruský neurofyziológ a psychiater († 1927)
 3. február – Wilhelm Johannsen, dánsky biológ a botanik († 1927)
 28. február – Alfred Loisy, francúzsky filozof a teológ († 1940)
 13. marec – Cyril Gallay, slovenský pedagóg, básnik a prekladateľ († 1913)
 27. marec – Karl Pearson, anglický matematik a filozof († 1936)
 18. apríl – Terézia Vansová, slovenská spisovateľka († 1942)
 30. apríl – Eugene Bleuler, švajčiarsky psychiater († 1939)
 31. máj – Vojtech Alexander, slovenský lekár a fyzik († 1916)
 2. jún – Edward Elgar, anglický hudobný skladateľ († 1934)
 5. júl – Clara Zetkinová, nemecká politička († 1933)
 30. júl – Thorstein Veblen, americký ekonóm a sociológ († 1929)
 8. august – Henry Fairfield Osborn, americký geológ, paleontológ a eugenik († 1935)
 5. september – Konstantin Eduardovič Ciolkovskij, ruský vedec, jeden zo zakladateľov kozmonautiky († 1935)
 10. september – Anton Bielek, slovenský spisovateľ († 1911)
 15. september – William Howard Taft, 27. prezident USA († 1930)
 1. november – Rudolf Kárpáty, slovenský maliar († 1917)
 26. november – Ferdinand de Saussure, švajčiarsky jazykovedec († 1913)
 28. november – Alfonz XII., španielsky kráľ († 1885)
 16. december – Edward Emerson Barnard, americký astronóm († 1923)

Úmrtia 
 10. február – Ján Seberini, slovenský evanjelický kňaz (* 1780)
 15. február – Michail Ivanovič Glinka, ruský hudobný skladateľ (* 1804)
 2. máj – Alfred de Musset, francúzsky básnik, prozaik a dramatik (* 1810)
 11. máj – Eugène François Vidocq, francúzsky zakladateľ Sûreté (* 1775)
 5. september – Auguste Comte, francúzsky filozof, zakladateľ pozitivizmu (* 1798)

 
 1857
1886



Udalosti 
 8. máj – v Atlante lekárnik John Pemberton začal predávať „šumivý liek“ Coca-Cola.
 9. september – Bernská dohoda o ochrane literárnych a umeleckých diel
 28. október – v New Yorku bola verejnosti sprístupnená Socha Slobody
 vybuchla sopka Etna

Narodenia 
 9. február – Márún Abbúd, libanonský prozaik, publicista, literárny kritik a prekladateľ († 1962)
 14. apríl – Edward Tolman, americký psychológ († 1959)
 16. apríl – Ernst Thälmann, nemecký socialistický politik († 1944)
 9. máj – Jozef Čársky, slovenský rímskokatolícky biskup († 1962)
 10. máj – Karl Barth, teológ († 1968)
 1. jún – Fedor Fridrich Ruppeldt, slovenský politik a evanjelický biskup († 1979)
 20. august – Paul Tillich, americký protestantský teológ nemeckého pôvodu († 1965)
 13. september – Robert Robinson, britský organický chemik, nositeľ Nobelovej ceny († 1975)
 24. september – Roberto María Ortiz, argentínsky politik a prezident († 1942)
 26. september – Archibald Hill, britský fyziológ, nositeľ Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu († 1977)
 2. október – Robert Julius Trumpler, švajčiarsko-americký astronóm († 1956)
 16. október – David Ben Gurion, prvý izraelský premiér († 1973)
 1. november – Hermann Broch, rakúsky spisovateľ († 1951)
 7. november – Aaron Nimzowitsch, lotyšský a dánsky šachista († 1935)
 1. december – Rex Stout, americký spisovateľ († 1975)
 10. december – Victor McLaglen, britský herec († 1959)
 10. december – Irina Nevická, ukrajinská spisovateľka († 1966)
 13. december – Mikuláš Pružinský, slovenský politik († 1953)
 25. december – Franz Rosenzweig, nemecký filozof a historik († 1929)
 31. december – Austin Osman Spare, anglický výtvarník a okultista († 1956)

Úmrtia 

 4. január – Piotr Nikitič Tkačov, ruský publicista a literárny kritik (* 1844)
 17. január – Amilcare Ponchielli, taliansky operný skladateľ (* 1834)
 13. jún – Ľudovít II., bavorský kráľ (* 1845)
 14. jún – Alexandr Nikolajevič Ostrovskij, ruský dramatik (* 1823)
 31. júl – Franz Liszt, uhorský klavírny virtuóz a skladateľ (* 1811)
 11. august – Lydia Koidula, estónska spisovateľka (* 1843)
 16. august – Rámakrišna, indický filozof, hinduistický mystik, reformátor hinduizmu a verejný činiteľ (* 1836)
 17. august – Alexandr Michajlovič Butlerov, ruský chemik (* 1828)
 18. august – Edgar Bauer, nemecký filozof a publicista (* 1820)
 26. október – Johann Hönig, rakúsky matematik a pedagóg (* 1810)
 18. november – Chester A. Arthur, prezident USA (* 1829)
 21. november – Charles Francis Adams, americký diplomat (* 1807)
 25. november – Ričard Karlovič Maak, ruský učiteľ, inšpektor, cestovateľ, prírodovedec, botanik a entomológ (* 1825)

 
 1886
1769



Narodenia 
 7. január – Antonín Jaroslav Puchmajer, český spisovateľ a prekladateľ († 1820)
 10. január – Michel Ney, francúzsky vojvodca a maršal († 1815)
 31. január – André-Jacques Garnerin, francúzsky vynálezca parašutizmu († 1823)
 13. február – Ivan Andrejevič Krylov, najznámejší ruský bájkar († 1844)
 27. február – Juraj Palkovič, slovenský spisovateľ a novinár († 1850)
 29. marec – Friedrich Christian Accum, nemecký chemik († 1838)
 1. máj – Arthur Wellesley, 1. vojvoda z Wellingtonu, britský vojak a štátnik († 1852)
 15. august – Napoleon Bonaparte, francúzsky cisár a geniálny vojvodca († 1821)
 25. august – Georges Cuvier, francúzsky zoológ a paleontológ († 1832)
 6. september – Bohuslav Tablic, slovenský básnik († 1832)
 14. september – Alexander von Humboldt, nemecký prírodovedec († 1859)
 26. december – Ernst Moritz Arndt, nemecký publicista a básnik († 1860)

Úmrtia 
 18. január – Peter Annet, anglický filozof (* 1693)
 2. február – Klement XIII., pápež (* 1693)

 
 1769
1848



Udalosti 
 21. február – Karol Marx a Friedrich Engels publikovali Manifest komunistickej strany
 20. august – Bola uvedená do prevádzky železničná trať z Bratislavy do Marcheggu. Bratislavčania po prvý raz videli parnú lokomotívu, ba mohli sa aj odviezť.
 19. september – Vypuknutie prvého Slovenského povstania, vyhlásenie Slovenskej Národnej Rady a jej zasadanie v dome pani Kolényovej v Myjave
 2. december – Ferdinand I. abdikoval na trón, novým cisárom sa stal jeho synovec František Jozef I.
 Konala sa prvá konferencia na tému práva ženy v Seneca Falls v štáte New York, (USA), vyzvala, aby sa ženám poskytlo hlasovacie právo.
 Édouard Albert Roche objavil Rocheovu medzu.

Narodenia 
 6. január – Christo Botev, bulharský básnik a filozof († 1876)
 14. február – Benjamin Baillaud, francúzsky astronóm († 1934)
 11. máj – Wilhelm Windelband, nemecký filozof († 1915)
 18. máj – Hermann Diels, nemecký filozof († 1922)
 23. máj – Otto Lilienthal, nemecký priekopník letectva († 1896)
 7. jún – Paul Gauguin, francúzsky maliar († 1903)
 20. jún – Josef Václav Myslbek, český sochár († 1922)
 8. november – Gottlob Frege, nemecký logik, matematik a filozof († 1925)
 6. december – Johann Palisa, česko-rakúsky astronóm († 1925)

Úmrtia 
 9. január – Caroline Herschelová, nemecká astronómka (* 1750)
 23. február – John Quincy Adams, 6. prezident USA (* 1767)
 26. máj – Vissarion Grigorievič Belinskij, ruský literárny kritik (* 1811)
 7. august – Jöns Jakob Berzelius, švédsky chemik (* 1779)
 12. august – George Stephenson, britský konštruktér parných lokomotív (* 1781)
 22. september – James Dunlop, austrálsky astronóm (* 1793)
 18. december – Bernard Bolzano, významný nemecky hovoriaci český matematik a filozof (* 1781)

 
 1848
1831



Udalosti 
 jún – august – Východoslovenské roľnícke povstanie
 Vzbura otrokov vo Virgínii pod vedením Nata Turnera

Narodenia 
 13. jún – James Clerk Maxwell, škótsky fyzik († 1879)
 12. august – Helena Blavatská, zakladateľka Teozofickej spoločnosti († 1891)
 6. október – Richard Dedekind, nemecký matematik († 1816)
 8. december – Fiodor Alexandrovič Bredichin, ruský astronóm († 1904)

Úmrtia 
 4. júl – James Monroe, 5. prezident USA (* 1758)
 24. júl – Adam Tomčáni, slovenský fyzik a pedagóg (* 1755)
 19. august – Ladislav Škultéty-Gabriš, uhorský vojak (* 1738)
 13. september – Alexander Rudnay, katolícky kňaz, neskôr kardinál (* 1760)
 20. október – Juraj Rohoň, slovenský spisovateľ a evanjelický kňaz (* 1773)
 14. november – Georg Wilhelm Friedrich Hegel, nemecký filozof (* 1770)
 16. november – Carl von Clausewitz, pruský generál a vojenský teoretik (* 1780)

 
 1831
10. roky 20. storočia



Udalosti 
 20. október 1910 – na vodu bola spustená sesterská loď Titanicu, Olympic
 31. máj 1911 – na vodu bol spustený Titanic
 21. jún 1911 – Olympic mal prvú plavbu
 10. apríl 1912 – Titanic vyplával zo Southamptonu na svoju prvú plavbu
 15. apríl 1912 – Titanic sa po zrážke s ľadovcom potopil
 28. jún 1914 – Gavrilo Princip v Sarajeve zastrelil Františka Ferdinanda d´Este a aj jeho manželku
 7. máj 1915 – britský parník Lusitania bola torpédovaná a potopená pri pobreží Írska
 13. máj 1917 – prvé fatimské zjavenie Panny Márie
 13. október 1917 – verejné zhromaždenie veriacich vo Fatime 
 11. november 1918 – ukončená 1. svetová vojna
 28. jún 1919 – bola podpísaná Veirsaillská mierová zmluva
Trevor Jones

Trevor Jones celým menom Trevor Alfred Charles Jones (* 23. marec 1949, Kapské Mesto, Južná Afrika) je juhoafrický skladateľ filmovej hudby.

Vybraná filmografia 
 2006 	Chaos 
 2004 	Cesta okolo sveta za 80 dní (Around the World in 80 Days)
 2003 	Liga výnimočných (The League of Extraordinary Gentlemen)
 2002 	Crossroads 
 2001 	Z pekla (From Hell)
 2000 	Trinásť dní (Thirteen Days) 
 1999 	Notting Hill 
 1998 	Hranice zúfalstva (Desperate Measures) 
 1998 	Merlin (TV) 
 1998 Dark City
 1997 	G.I. Jane 
 1995 Richard III 
 1995 	Gulliverovecesty 1, Gulliverove cesty 2 (Gulliver's Travels, TV) 
 1995 	Skrýš 
 1994 	Bozk smrti (Kiss of Death)
 1993 	Cliffhanger 
 1993 	V mene otca (In the Name of the Father)
 1992 	CrissCross 
 1992 	Freejack 
 1992 	Posledný Mohykán The Last of the Mohicans)
 1992 	Vlak smrti (Death Train, TV) 
 1990 	By Dawn's Early Light (TV) 
 1990 Bad Influence
 1989 	More lásky (Sea of Love) 
 1988 	Dominick a Eugene 
 1988 	Horiaca Mississippi (Mississippi Burning)
 1987 	Anjelské srdce (Angel Heart)
 1986 	Labyrint 
 1985 	Splašený vlak (Runaway Train)
 1982 	The Dark Crystal 
 1981 	Excalibur 
 1981 Time Bandits

Literatúra 
 Cooper, David, Christopher Fox & Ian Sapiro (eds.), CineMusic? Constructing the Film Score, Cambridge Scholars Publishing, 2008. Book page on publisher's website
 Sapiro, Ian & David Cooper, "Spotting, Scoring, Soundtrack: The Evolution of Trevor Jones's Score for Sea of Love", 17-32 in CineMusic? Constructing the Film Score, edited by David Cooper, Christopher Fox & Ian Sapiro. Cambridge Scholars Publishing, 2008.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Trevor Jones na fdb.cz

Juhoafrickí skladatelia filmovej hudby
Osobnosti z Kapského Mesta
James Horner

James Roy Horner (* 14. august 1953, Los Angeles, Kalifornia, USA – † 22. jún 2015, Národný park Los Padres) bol americký hudobný skladateľ orchestrálnej a filmovej hudby. Bol známy spojením zborových a elektronických elementov v mnohých svojich prácach a častým používaním prvkov z keltskej hudby. Získal dvoch Oscarov za hudbu k filmu Titanic v roku 1997.

Dielo

Filmy

70-te roky
 1978 The Drought
 1978 Fantasies
 1978 Gist and Evans
 1978 Landscapes
 1978 Just for a Laugh
 1978 The Watcher
 1979 The Lady in Red
 1979 Up from the Depths

80-te roky

90-te roky
{| width=900|
|
 1990 I Love You to Death
 1990 Another 48 Hours
 1991 An American Tail: Fievel Goes West (Golden Globe Nominee)
 1991 Once Around
 1991 The Rocketeer
 1991 Class Action
 1992 Thunderheart
 1992 Sneakers
 1992 Unlawful Entry
 1992 Patriot Games
 1993 Bopha!
 1993 House of Cards
 1993 Jack the Bear
 1993 The Man Without a Face
|
 1993 Once Upon a Forest
 1993 Hocus Pocus
 1993 Searching for Bobby Fischer
 1993 Swing Kids
 1993 We're Back! A Dinosaur's Story
 1993 The Pelican Brief
 1993 A Far Off Place
 1994 Legenda o vášni (Golden Globe Nominee)
 1994 The Pagemaster
 1994 Clear and Present Danger
 1995 Jade
 1995 Balto
 1995 Jumanji
 1995 Apollo 13 (Oscar nominee)
|
 1995 Casper
 1995 Statočné srdce (Golden Globe, BAFTA & Oscar Nominee)
 1996 Ransom
 1996 [o Gillian on Her 37th Birthday]'
 1996 Courage Under Fire 1996 The Spitfire Grill 1997 Titanic (Golden Globe, Grammy & Oscar Winner, BAFTA nominee) 1997 The Devil's Own 1998 Mighty Joe Young 1998 The Mask of Zorro 1998 Drvivý dopad 1999 Bicentennial Man|}

2000-2009

2010 - súčasnosť
 2010 The Karate Kid 2011 Black Gold 2012 Cristiada (aka For Greater Glory)
 2012 The Amazing Spider-Man 2013 Romeo and Juliet 2013 The Song of NamesTelevízia
 1981 A Few Days in Weasel Creek 1982 A Piano for Mrs. Cimino 1983 Between Friends 1985 Amazing Stories (Episode: "Alamo Jobe")
 1985 Faerie Tale Theatre (Episode: "The Pied Piper of Hamelin")
 1985 Surviving 1990 Tales from the Crypt (Episode: "Cutting Cards")
 1990 Extreme Close-Up 1992 Crossroads (theme)
 1992 Fish Police (theme and pilot episode)
 2000 Freedom Song 2006 CBS Evening NewsKrátke filmy
 1985 Let's Go 1986 Captain EO (shown at Walt Disney theme parks worldwide)
 1989 Tummy Trouble 1991 Norman and the Killer 2012 The Lost Berserker 2012 First in Flight''

Koncertné diela
1976: "Conversations"
1977: "Spectral Shimmers"
1998: "Titanic Suite"
2000: "A Forest Passage"
2012: "Titanic 3D Premiere'

Ostatné diela
Logo music for Universal Pictures (1990 – 1997), Lionsgate, Icon Productions a CBS Films
THX trailer "Cimarron"
Music for the P-51 aerobatic flight team "The Horsemen"

Referencie

Externé odkazy 
 
 
 
 James Horner na www.filmtracks.com
 James Horner na www.classical-composers.org

Skladatelia filmovej hudby USA
Hudobní skladatelia USA
Držitelia Oscara za najlepšiu hudbu
Držitelia ceny Zlatý glóbus
Držitelia ceny Grammy
Absolventi University of California, Los Angeles
Star Trek
Osobnosti z Los Angeles
André Previn

André Previn, rodným menom Andreas Ludwig Priwin (* 6. apríl 1929, Berlín, Nemecko – † 28. február 2019, New York, New York, USA) bol americký klavirista, dirigent, aranžér a hudobný skladateľ, štvornásobný držiteľ ceny Americkej filmovej akadémie Oscar a desaťnásobný držiteľ ceny Grammy.

Životopis
Pochádza zo židovskej rodiny z nemeckého hlavného mesta Berlín. V roku 1939 spoločne so svojou rodinou emigroval do USA, keď utekali pred Hitlerom a nemeckými nacistami. Americkým občanom sa stal v roku 1943, hudbu študoval do roku 1946 na vysokej škole v Beverly Hills pri Los Angeles. Ako skladateľ a dirigent sa dokázal presadiť v Hollywoode už v roku 1948, kedy začal písať a aranžovať filmovú hudbu aj riadiť miestne filmové orchestre. Potom, čo sa tu úspešne etabloval, riadil hudobné nahrávky pre slávne filmové muzikály ako napr. Gigi (1958), Porgy a Bess (1959) a My Fair Lady (1964), za ktorý dostal cenu Americkej filmovej akadémie Oscar.

V roku 1967 sa stal dirigentom Houstonského symfonického orchestra a ďalší rok aj Londýnskeho symfonického orchestra. V nasledujúcich rokoch pôsobil ako dirigent napr. u Pittsburského symfonického orchestra, Kráľovského filharmonického orchestra a u Losangeleskej filharmónie. Ďalej skladal filmovú hudbu, komponoval a aranžoval hudbu k muzikálom, skladal ale aj hudobné diela spadajúce do odboru vážnej hudby, ako bol napr. violončelový koncert, alebo koncert pre gitaru a orchester.

Od polovice päťdesiatych rokov 20. storočia tiež cestoval a hrával ako jazzový pianista. Vtedy spolupracoval so Shelly Manne, Leroy Vinnegarom a Benny Carterom. Spoločne s nimi nahral aj album, ktorý obsahoval upravené piesne pochádzajúce z muzikálu My Fair Lady (1956), tento album sa vo svojej dobe stal hudobným bestsellerom.

V neskorších rokoch sa sústredil na komponovanie klasickej hudby. Jeho prvou operou sa stala Električka do stanice túžba, ktorá mala premiéru v sanfranciskej opere v roku 1998. Zložil aj mnoho ďalších diel z oblasti vážnej hudby, išlo o diela vokálne, komorné aj symfonické.

Pravidelne vystupoval s mnohými poprednými svetovými symfonickými telesami a filharmóniami.

Ocenenia

Oscar za najlepší filmový muzikál 
1958 Gigi
1959 Porgy & Bess
1963 Sladká Irma
1964 My Fair Lady

Referencie

Externé odkazy 
 
 Oficiálna stránka 
 Biografia na IMG Artists
 Encyclopaedia Britannica

Hudobní skladatelia USA
Klaviristi USA
Dirigenti USA
Skladatelia filmovej hudby USA
Držitelia Oscara za najlepšiu hudbu
Dirigenti židovského pôvodu
Hudobní skladatelia židovského pôvodu
Osobnosti USA židovského pôvodu
Naturalizované osobnosti USA
Osobnosti z Berlína
Komenského ulica (Hlohovec)

Komenského je ulica v Hlohovci.

Pomenovaná je podľa pedagóga, jazykovedca, prírodovedca, humanistu, filozofa a politika Jana Amosa Komenského.

V Hlohovci sa na tejto ulici nachádza Gymnázium (Komenského 13), kostol Všetkých svätých a Kláštor františkánov, ktorého časť je v súčasnosti využívaná ako múzeum.

Ulice v Hlohovci
Obvodová ulica

Obvodová je ulica v Žiline a vedie západným okrajom sídliska Hliny a následne obchádza sídlisko Solinky.

Priebeh 
S výstavbou ulice sa začalo spolu s výstavbou sídliska Solinky v rokoch 1981 – 1988 a začína na kruhovom objazde pri Váhostave ako pokračovanie Hlinskej ulice. Vedie súbežne s Rajeckou cestou a na okraji Soliniek sa pripája Centrálna ulica, ktorá ju spája s koncom ulice, čím uzatvára okruh okolo sídliska. 

Dôležitou ulicou vedie trolejbusová linka, obsluhujúca od roku 1996 Solinky cez Bôrik a od 6. júla 2004 umožňuje tiež dobré spojenie so sídliskom Vlčince a dostupnosť obchodných centier na ulici Vysokoškolákov. Touto traťou získalo sídlisko tri nezávislé pripojenia na mestskú trolejbusovú sieť. 

Po ľavej strane Obvodovej ulice od centra sa nachádza sídlisko Hliny VI s gymnáziom a strednými školami. Tu odbočuje aj Bajzova ulica s Domom nábytku GEKO a predajňou Lidl. Od roku 2012 sa medzi pripojenou ulicou Centrálna a Bajzova ulica pristavala prípojka ku obchodnému domu Tesco. Za križovatkou s Centrálnou ulicou je čerpacia stanica pohonných hmôt a po celej dĺžke sú už len obytné bloky sídliska Solinky. Z ulice sú vedené miestne komunikácie do vnútra sídliska.

Po pravej strane Obvodovej ulice od centra sa buduje diaľničný privádzač Lietavská Lúčka – Žilina s ktorým bude ulica prepojená mimoúrovňovou križovatkou na juhozápadnej strane sídliska. Po pravej strane sa nachádza veľkoobchod Metro s čerpacou stanicou pohonných hmôt, predajne a servis J.P.Car a Peugeot, dom nábytku a obchodný dom TPD. V tejto časti sa nachádza aj obytný súbor rodinných domov Solinky-Juh. Z východnej strany uzatvára komunikáciu nezastavaný priestor s blízkym lesoparkom Chrasť.

Blízke ulice 
 Rajecká cesta
 Hlinská
 Centrálna
 Gaštanová
 Smreková
 Limbová
 Dubová
 Platanová
 Osiková
 Borová
 Javorová

Pozri aj 
 Zoznam ulíc a námestí v Žiline

Externé odkazy 
 Fotogaléria na zilina-galery.sk

Zdroj 
 Poloha ulice na mape

Ulice v Žiline
Mariánske námestie (Žilina)

Mariánske námestie alebo ľudovo zaužívane Štvorcové námestie je námestie v historickom centre Žiliny.

Stred mesta bol v roku 1987 zákonom Slovenskej národnej rady vyhlásený za Mestskú pamiatkovú rezerváciu, ktorú tvorí Mariánske námestie štvorcového tvaru rozmerov približne 100 x 100 metrov, deväť uličiek, ktoré z neho vychádzajú, a ďalších dvanásť ulíc ktoré tvoria kruh okolo námestia.

Mariánske námestie je typické svojimi domami, ktoré majú poschodie vysunuté na arkádach a pod nimi vznikli priestory podlubia, ľudovo nazývané „laubne“. V nich boli obchody a pracovali tam remeselníci. Domy majú dodnes zachované pôvodné, gotické pivnice. Vznik námestia sa datuje pred rok 1300. Všetky domy mali do požiaru v roku 1886 štítové strechy. Tieto sa dnes za pomoci Mesta Žilina obnovujú. V súčasnosti je námestie súčasťou pešej zóny v meste a konajú sa tu rozličné podujatia. Cez leto je celé námestie lemované terasami.

Pamiatky 

V strede námestia je socha Nepoškvrnenej Panny Márie (Immaculata), ktorá bola postavená na počesť rekatolizácie v roku 1738. Socha je umiestnená na podstavci s reliéfom svätého Floriána, patróna hasičov. Za sochou sa nachádza malý park. V rámci rekonštrukcie námestia boli obnovené aj dve historické studne, v ktorých sa voda nachádza v hĺbke asi 12 metrov.

Domom číslo 1 na námestí je Radnica mesta Žilina na jeho východnej strane, hoci vchod do budovy je z Radničnej ulice.

Radnica prešla viacerými stavebnými úpravami. Dnešná podoba radnice je z roku 1890. Posledná prestavba sa uskutočnila v roku 1992 a 1993. Aj v budove radnice sú pôvodné gotické pivnice. Na radnici dnes sídli primátor mesta a sú tu reprezentačné priestory, v ktorých zasadá Mestské zastupiteľstvo a konajú sa sobášne obrady. Na prízemí radnice je busta Andreja Hlinku (1864-1938), rímskokatolíckeho kňaza a významného slovenského dejateľa, s citáciou básne Andreja Žarnova. Zaujímavosťou je zvonkohra na priečelí budovy, ktorá od roku 1994 hrá melódie po odbití každej celej hodiny.

Na západnej strane námestia vyniká rímskokatolícky Kostol Obrátenia sv. Pavla a kláštor jezuitov. Kostol bol dokončený v roku 1754. Dvojvežová baroková stavba je jednoloďová. Veže sú vysoké 32 metrov. Hlavný oltár je barokový, autorom obrazu sv. Pavla je známy slovenský maliar Jozef Božetech Klemens (1817-1883). Na kláštore je pamätná tabuľa venovaná nitrianskemu biskupovi Jozefovi Vurumovi (1763-1838) a pamätná tabuľa venovaná Rádu sestier sv. Vincenta za záchranu deviatich židovských detí počas vojny.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Virtuálna panoráma námestia v rozsahu 360° 16.6.2007

Námestia v Žiline
Námestie Andreja Hlinku (Žilina)

Námestie Andreja Hlinku je námestie v Žiline. Je pomenované po slovenskom buditeľovi Andrejovi Hlinkovi. 

Námestie je ďalším významným žilinským kultúrnym centrom po Mariánskom námestí a súčasťou pešej zóny. Bronzová socha Andreja Hlinku bola odhalená v roku 1994, jej autorom je žilinský sochár Ladislav Berák. Námestí sa nachádza stupňovitá fontána a budovy, v ktorých sídlia Považská galéria umenia (na budove je pamätná tabuľa pripomínajúca konanie výstavy maliarov v roku 1903), banky a obchodné centrum Mirage.

Na námestie nadväzuje nedávno rekonštruovaný najstarší žilinský mestský park Sad SNP s hudobným pavilónom a fontánou. V sade je pamätník odhalený pri príležitosti 10. výročia oslobodenia Žiliny (1955) od sochára Rudolfa Pribiša. Vznik sadu sa datuje medzi roky 1902 až 1908.

Z námestia je pohľad na jeho dominantu – Kostol Najsvätejšej Trojice a Burianovu vežu (zvonicu). Medzi námestím a kostolom je balustráda z roku 1940, na ktorej sa nachádza súsošie sv. Cyrila a Metoda.

Iné projekty

Externé odkazy 
Virtuálna panoráma námestia

Námestia v Žiline
Štefánikova ulica

Štefánikova ulica je ulica:
 v Bardejove, pozri Štefánikova ulica (Bardejov)
 v Bratislave, pozri Štefánikova ulica (Bratislava)
 v Bytči, pozri Štefánikova ulica (Bytča)
 v Galante, pozri Štefánikova ulica (Galanta)
 v Gbeloch, pozri Štefánikova ulica (Gbely)
 v Humennom, pozri Štefánikova ulica (Humenné)
 v Ilave, pozri Štefánikova ulica (Ilava)
 v Jelšave, pozri Štefánikova ulica (Jelšava)
 v Kolárove, pozri Štefánikova ulica (Kolárovo)
 v Košiciach, pozri Štefánikova ulica (Košice)
 v Kráľovskom Chlmci, pozri Štefánikova ulica (Kráľovský Chlmec)
 v Kútoch, pozri Štefánikova ulica (Kúty)
 v Liptovskom Mikuláši, pozri Štefánikova ulica (Liptovský Mikuláš)
 v Michalovciach, pozri Štefánikova ulica (Michalovce)
 v Modre, pozri Štefánikova ulica (Modra)
 v Námestove, pozri Štefánikova ulica (Námestovo)
 v Novákoch, pozri Štefánikova ulica (Nováky)
 v Piešťanoch, pozri Štefánikova ulica (Piešťany)
 v Poprade, pozri Štefánikova ulica (Poprad)
 v Prešove, pozri Štefánikova ulica (Prešov)
 v Púchove, pozri Štefánikova ulica (Púchov)
 v Senci, pozri Štefánikova ulica (Senec)
 v Senici, pozri Štefánikova ulica (Senica)
 v Skalici, pozri Štefánikova ulica (Skalica)
 v Sobranciach, pozri Štefánikova ulica (Sobrance)
 v Spišskej Belej, pozri Štefánikova ulica (Spišská Belá)
 v Spišskom Podhradí, pozri Štefánikova ulica (Spišské Podhradie)
 v Starej Turej, pozri Štefánikova ulica (Stará Turá)
 v Stropkove, pozri Štefánikova ulica (Stropkov)
 vo Svite, pozri Štefánikova ulica (Svit)
 v Štúrove, pozri Štefánikova ulica (Štúrovo)
 v Trnave, pozri Štefánikova ulica (Trnava)
 v Zlatých Moravciach, pozri Štefánikova ulica (Zlaté Moravce)
 bývalý názov zaniknutej ulice v Petržalke, pozri Zväzácka ulica
 bývalý názov zaniknutej ulice v Petržalke, pozri Rastlinná ulica

Pozri aj 
 Námestie generála Štefánika
 Námestie M. R. Štefánika
 Štefánikovo námestie
 Ulica gen. Štefánika
 Ulica M. R. Štefánika

Rozlišovacie stránky – Ulice
Ulica Červenej armády

Ulica Červenej armády je ulica:
 v Budmericiach, pozri Ulica Červenej armády (Budmerice)
 v Jablonici, pozri Ulica Červenej armády (Jablonica)
 v Kalnej nad Hronom, pozri Ulica Červenej armády (Kalná nad Hronom)
 v Kokave nad Rimavicou, pozri Ulica Červenej armády (Kokava nad Rimavicou)
 v Leviciach, pozri Ulica Červenej armády (Levice)
 v Martine, pozri Ulica Červenej armády (Martin)
 v Sládkovičove, pozri Ulica Červenej armády (Sládkovičovo)
 v Šoporni, pozri Ulica Červenej armády (Šoporňa)
 v Turanoch nad Váhom, pozri Ulica Červenej armády (Turany)
 v Turčianskych Tepliciach, pozri Ulica Červenej armády (Turčianske Teplice)

Premenované 
 v Bratislave od roku 1990: Grösslingová ulica
Dom kultúry Zrkadlový háj

Dom kultúry Zrkadlový háj sa nachádza na Rovniankovej 3 v Petržalke, Bratislave. Slúži na rôzne kultúrne podujatia, ako divadelné predstavenia a hudobné koncerty. Od začiatku 90.rokov až do dokončenia neďalekého kostola Svätej rodiny v roku 2003 sa v ňom každú nedeľu konali rímskokatolícke bohoslužby.

Smrteľný úraz Karola Ježíka 
V noci 7. decembra 1998 tu počas oslavy narodenín Pavla Hammela na toalete odpadol spoluzakladateľ a prvý šéfredaktor denníka SME Karol Ježík a vážne si poranil hlavu. 14. decembra na následky zranení zomrel.

Externé odkazy 
 lokalizácia na mape

Kultúrne strediská v Bratislave
Zrkadlový háj
Tunel Havran

Tunel Havran je plánovaný diaľničný tunel s dĺžkou 2 820 m a dvoma tunelovými rúrami. Nachádzať sa bude na diaľnici D1 v úseku Turany - Hubová v  okrese Ružomberok. Posledný úsek severnej diaľničnej spojnice medzi Bratislavou a Košicami s tunelmi Korbeľka a Havran sa v súčasnosti nachádza vo fáze projektovej prípravy a výstavba by mala začať v roku 2022.

Zdroj 
Tunel Havran

Havran
Diaľnica D1 (Slovensko)
Stavby v okrese Ružomberok
Tunel Žilina

Tunel Žilina je diaľničný dvojrúrový tunel s dĺžkou 655 m. Nachádza sa na diaľnici D1 v úseku Hričovské Podhradie - Lietavská Lúčka v okrese Žilina. Zmluva na výstavbu bola podpísaná 9. decembra 2013. Samotná výstavba sa oficiálne začala 20. februára 2014, tunel je súčasťou diaľničného obchvatu mesta Žilina.

Slávnostný začiatok razenia tunela a osadenie sošky sv. Barbory sa uskutočnilo dňa 5. novembra 2014 pri západnom portáli. Vplyvom nepriaznivých geologických podmienok a niekoľkokrát prepadnutého stropu trval proces raziacich prác podstatne dlhšie, ako bolo pôvodne plánované. Tunel bol slávnostne prerazený 5. decembra 2016. V zmysle zmluvy mal byť tunel sprejazdnený v roku 2018. K tomu nedošlo pre pomalý priebeh prác. Nový termín sprejazdnenia v decembri 2019 nebol taktiež dodržaný, kedže diaľničný úsek, ktorého je tento tunel súčasťou, nebolo možné včas prepojiť na existujúcu cestnú sieť pre chýbajúci privádzač a výjazd Lietavská Lúčka. Sprejazdnenie tak bolo možné až po dokončení privádzača a výjazdu Lietavská Lúčka. Tunel bol v plnom profile slávnostne odovzdaný do definitívneho užívania 29. januára 2021.

Referencie 

Žilina
Diaľnica D1 (Slovensko)
Doprava v okrese Žilina
Rýchlostná cesta R5 (Slovensko)

Rýchlostná cesta R5 (R5) je plánovaná rýchlostná cesta na Slovensku, ktorej trasa začína v križovatke Svrčinovec na diaľnici D3, a pokračuje k rovnomennému hraničnému priechodu s Českom, kde bude napojená na existujúcu českú cestu I/11. Česká cesta I/11 je postavená v parametroch rýchlostnej cesty, v prihraničnom úseku potom v parametroch rýchlostnej cesty v polovičnom profile. Napojená je na českú diaľnicu D48. S dĺžkou necelé dva kilometre bude R5 po jej dokončení najkratšou rýchlostnou cestou na Slovensku. Po jej trase bude vedená Európska cesta E75.

V technických štúdiách sa posudzovali viaceré varianty, vrátane nulového (zamietnutie výstavby) i rozšírenia existujúcej cesty I/11 do parametrov rýchlostnej cesty v polovičnom profile. Nulový variant a variant rozšírenia cesty boli zamietnuté a do užšieho výberu sa dostali dva podobné varianty. V červenom variante sa uvažuje o úrovňovom napojení zastavanej časti obce Svrčinovec na R5. Zelený variant s úrovňovými križovaniami nepočíta. 

V júni 2010 bolo ministerstvom životného prostredia vydané stanovisko, ktorým ministerstvo z hľadiska environmentalistiky odporúča výstavbu červeného variantu v šírkovom usporiadaní 11,5 metra (polovičný profil) v prvej etape. Po naplnení kapacít križovatiek navrhuje v druhej etape prebudovať červený variant na zelený, teda úrovňové križovania na mimoúrovňové. Po roku 2040, respektíve po naplnení kapacity polprofilovej cesty, ministerstvo odporúča dostavbu druhého jazdného pásu do šírkového usporiadania 22,5 metra.

Podľa správ zo septembra 2020 hrozí zrušenie výstavby cesty. Národná diaľničná spoločnosť s cestou nepočíta pri výstavbe ekoduktu, mostu pre zvieratá, ktorý bol pôvodne súčasťou plánu výstavby R5. Podľa iného vyjadrenia R5 ostáva v pláne výstavby, ale ďalší postup bude nasledovať až po dokončení diaľnice D3. Plánované náklady sú 58 miliónov €, pri dĺžke 1,7 kilometra je to 34 milióna eur na kilometer, čo je porovnateľné s tunelovým obchvatom Žiliny a Strečna na D1. V zmysle aktuálnych plánov ministerstva dopravy, nebude cesta R5 do roku 2028 rozostavaná ani sprejazdnená. Do plánov nebola zaradená bez ohľadu na vysoký stupeň prípravy. S ohľadom na diaľničný charakter českej cesty I/11, možno po dokončení jej napojenia na diaľnicu D48 v decembri 2022 očakávať výrazné zvýšenie intenzity dopravy v trase cesty R5. Napriek tomu sprevádzkovanie rýchlostnej cesty nemožno s ohľadom na aktuálne zámery ministerstva dopravy očakávať pred rokom 2050.

Prehľad úsekov rýchlostnej cesty R5

Pozri aj 

 Zoznam diaľnic na Slovensku
 Zoznam rýchlostných ciest na Slovensku
Harmonogram výstavby diaľnic a rýchlostných ciest

Referencie

Externé odkazy 
 Zoznam výjazdov, odpočívadiel a iných objektov
 Rýchlostná cesta R5 na stránke Národnej diaľničnej spoločnosti

5
Doprava v okrese Čadca
Námestovo (okres)

Nachádza na severozápadnom Slovensku v regióne Orava.

Zoznam obcí okresu Námestovo 

Údaje sú z 31. 12. 2017, ak nie je napísané inak

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam osobností Oravy

 Zoznam chránených území v okrese Námestovo
 Zoznam okresov na Slovensku
 Administratívne členenie Slovenska

Iné projekty

Externé odkazy 
 [ Okres Námestovo v Mestskej a obecnej štatistike ŠÚ SR]
 Oficiálna stranka mesta Námestovo
 Turisticko - informačný portál mesta Námestovo

Námestovo
Námestovo
 *
Čachtický hrad

Čachtický hrad (-normovaný názov) alebo (hrad) Čachtice je dnes hradná zrúcanina na vápencovo-dolomitickom vrchu () v Čachtickom krase, Malých Karpatoch medzi obcami Čachtice a Višňové.

Dejiny 
Čachtický hrad vznikol v prvej polovici 13. storočia. Patril medzi prvé hrady, ktoré zabezpečovali západnú hranicu Uhorska, najmä v 13. storočí, keď ho spravoval hradný kráľovský kastelán. V roku 1273 ho napadol a silno poškodil český kráľ Přemysl Otakar II. Medzi prvými pánmi hradu boli Peter a Pongrác z rodu Hunt-Poznanovcov, načas patril aj Matúšovi Čákovi Trenčianskemu. V roku 1392 prešiel do majetku Stibora zo Stiboríc, ktorý vlastnil 20 hradov na Považí. V roku 1467 väznili na hrade husitského veliteľa Jána Švehlu.

Hrad mal predovšetkým chrániť hranice Uhorska, preto bol budovaný ako mohutná pevnosť. Nikdy sa nestal prepychovým sídlom. Bývanie na hrade bolo nepohodlné. Jedinou aspoň trochu zdobenou časťou na hrade bola kaplnka.

Od roku 1569 boli vlastníkmi hradu spolu s prislúchajúcim kaštieľom v Častkovciach Nádašdyovci, ktorí ho do držby získali svadbou Františka Nádašdyho s Alžbetou Bátoriovou. V roku 1708 dobyli hrad vojská Františka II. Rákociho a odvtedy začal pustnúť, aj keď začas slúžil ako väzenie.

Súčasný stav 
Zrúcaniny Čachtického hradu tvoria dodnes dobre identifikovateľné budovy, postupne sa dvíhajúce na hornom, strednom a dolnom hrade. Opevnenia si zachovali zvyšky štítkových renesančných atík, na hornom hrade sú fragmenty pôvodných omietok s maľbami. Na starších fotografiách môžete hrad vidieť s vežou, v súčasnosti stojí bohužiaľ už iba jeden jej múr. Z hradu je nádherný výhľad na okolité svahy Malých Karpát, kopanice Myjavskej pahorkatiny a Považský Inovec.

Exteriér 
Na najvyššom mieste hradného brala postavili palác s hranolovou a podkovovitou vežou, v ktorej bola umiestnená aj kaplnka. Okolo horného nádvoria vznikali postupne v 14. storočí ďalšie budovy, zatiaľ čo veľké nádvorie stredného hradu iba na okraji lemovali hospodárske budovy. Z čias stiborovských úprav pochádza ďalší palác a kaplnka. Dolné nádvorie, ktoré slúžilo najmä obrane, bolo prístupné z horného hrebeňa ponad priekopu vysekanú v skale. Medzi dolným dvorom a renesančným nádvorím bol v druhej polovici 16. storočia dlhý spojovací tunel. V prvej polovici 16. storočia vznikol pod hradom kaštieľ, nazývaný aj hradný kaštieľ. V roku 1772 vyhorel, v literatúre sa uvádza ako ruina alebo archeologická lokalita.

Obrázky

Referencie

Pozri aj 
 Alžbeta Bátoriová

Iné projekty

Externé odkazy 
 Video leteckých záberov

Zdroj 
 

Hrady a zámky na Slovensku
Ruiny na Slovensku
Hrady Malých Karpát
Turistická značkovaná trasa číslo 5119
Turistická značkovaná trasa číslo 8114
Stavby v okrese Nové Mesto nad Váhom
Čachtice
Červený Kameň (hrad)

Červený Kameň je hrad na Slovensku na juhovýchodnom svahu Malých Karpát  neďaleko Modry nad obcou Častá.

Dejiny 
Na nádvorí dnešného hradu Červený Kameň stál už v polovici 13. storočia kamenný hrad, ktorý bol súčasťou pohraničnej sústavy hradov, tiahnúcej sa od Bratislavy až po Žilinu. Tento pôvodný hrad zanikol v prvej polovici 16. storočia, keď jeho vtedajší majitelia, augsburskí podnikatelia Fuggerovci, vybudovali v rokoch 15351557 po jeho obvode novú pevnosť s ústredným štvorcovým dvorom a štyrmi nárožnými baštami a rozsiahlymi skladovacími pivničnými priestormi.

Základom pevnosti bolo pôvodne iba juhozápadné obytné krídlo, v ktorého suteréne boli rozsiahle skladovacie priestory. Štyri nízke a široké bašty postavené na obranu pevnosti, boli prispôsobené vyspelej delostreleckej obrane systémom kazemát a strelných komôr s dômyselným riešením vetrania a odsávania dymu po výstreloch. Pevnosť dobudoval po roku 1588 jej nový majiteľ Mikuláš Pálffy dostavbou ďalších dvoch poschodových obytných krídel a jedného prízemného krídla na severozápade. Pevnosť sa tak stala zároveň honosným renesančným zámkom, ktorého obytné priestory zariadili umelecky vyspelým interiérom.

Neskoršie prestavby už iba zvyšovali reprezentačnosť rodového panského sídla. Aj keď bol hrad v nasledujúcich storočiach niekoľkokrát poškodený požiarom, Pálfiovci, ktorí boli jeho vlastníkmi až do druhej svetovej vojny, ho vždy opravili, takže sa nám dodnes zachoval vo svojej historickej podobe. Objekt dnes slúži ako múzeum nábytku.

Povesť o vzniku 
O stavbe hradu Červený Kameň sa zachovala zaujímavá povesť, podľa ktorej sa dvanásť mudrcov radilo, kde ho postaviť. Jedenásti navrhli vrch Kukla, ležiaci dnes naproti hradu. Iba jeden, najmladší, navrhol terajšie miesto, pretože podľa neho na vrchu Kukla sa stretávajú duchovia a strašidlá a určite sa im nebude páčiť stavebný ruch v ich hniezde. Väčšina však rozhodla pre Kuklu. A tak robotníci už v prvý deň postavili veľkú časť základov a múrov. V noci sa však diali čudné veci. Dobré víly nadvihli hrad a preniesli ho na susedný kopec. Aké veľké bolo prekvapenie robotníkov, keď na druhý deň už na pôvodnom mieste nič nenašli. Tak znova zasadla rada starších a dala za pravdu svojmu najmladšiemu členovi a hrad nechala na novom mieste. Tak sa mohol nerušene vystavať do svojej krásnej podoby...

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Červený Kameň na hradcervenykamen.sk
 Červený Kameň na hrady.sk
 Červený Kameň na zamky.sk
 Otváracie hodiny, expozície, kontakty na muzeum.sk
 perokresba hradu z obdobia okolo roku 1570 zo zbierok Univerzitnej knižnice v Salzburgu na stránkach Univerzity v Salzburgu

Zdroj 
 

Častá
Hrady Malých Karpát
Hrady a zámky na Slovensku
Stavby v okrese Pezinok
Dobrá Voda (hrad)

Dobrá Voda (-normovaný názov; iný [zároveň starší normovaný] názov: Dobrovodský hrad) je gotický hrad - zrúcanina ležiaca v strednej časti pohoria Malé Karpaty nad obcou Dobrá Voda v okrese Trnava v Trnavskom kraji. Leží vo výške  a zaberá plochu . Je súčasťou územia prírodnej rezervácie Slopy.

Názov hradu je odvodený od početných vodných prameňov v jeho okolí. V písomných zmienkach sa vyskytuje pod názvami Bona Aqua, Dobrawoda alebo v rôznych jazykoch ako Dobrý Kameň: Jókő (maďarsky), Jokw (latinsky), Burg Guttenstein, Burg Gutstein (nemecky).

Dejiny 
Hrad postavili na mieste staršieho hradiska v prvej štvrtine 13. storočia v hornatom teréne na skalnom výbežku na jednej z ciest prechádzajúcich hrebeňom Malých Karpát. Písomne sa spomína v roku 1263.

Jeho poloha v blízkosti  Českej cesty ho predurčovala do úlohy strážneho hradu. V najstarších časoch tvoril hrad pretiahnutú stavbu s palácom, ktorý mal na oboch užších stranách štvorboké veže; k palácu sa na juhovýchodnej strane pripájala ďalšia časť hradu zakončená kaplnkou.

Hrad, pôvodne v kráľovskom majetku, sa koncom 14. storočia stal majetkom Stibora zo Stiboríc, neskôr, od roku 1436 bol už vo vlastníctve rodu Országhovcov. 

Koncom 16. storočia majitelia hrad zabezpečili predbráním a prestavali aj dolné nádvorie, ktoré doplnili niekoľkými baštami v hradobnom múre. Hrad sa stal tak menej ohrozeným, pretože vstup na horný hrad sa serpentínovite skrúcal a nižšia časť bola zabezpečená obranou z vyššie položeného miesta.

Za povstania Františka II. Rákócziho (r. 1703) bol veľmi poškodený, po následnej oprave v roku 1762 vyhorel a zostalo na ňom len väzenie pre poddaných. Začiatkom 19. storočia sa, podobne ako iné hrady, začal meniť na zrúcaniny.

Opis 
Hrad je dnes v stave rozvalín. Zo stavieb sa zachovala časť muriva s opevnením a zvyšky niekoľkých stavieb. Do procesu jeho deštrukcie zasahuje i množstvo náletovej zelene, ktorá celým objektom prerastá. Napriek tomu jeho ruiny sú malebným doplnkom tejto časti malokarpatskej krajiny.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
Štefan Pisoň, Hrady, zámky a kaštiele na Slovensku, Osveta, Martin 1973

Externé odkazy 
o.z. Renova
Dobrá Voda hrad

Hrady Malých Karpát
Hrady a zámky na Slovensku
Turistická značkovaná trasa číslo 0701
Ruiny na Slovensku
Dobrá Voda (okres Trnava)
Stavby v okrese Trnava
Považský hrad

Považský hrad (iné názvy: hrad Bystrica, Bystrický hrad) je zrúcanina hradu na strmom vrchu na pravom brehu Váhu, neodmysliteľná silueta Považia nachádzajúca sa neďaleko Považskej Bystrice.

Dejiny 
Presné doklady na čas vzniku tunajšieho kráľovského hradu sa nezachovali. Podľa neoverených správ hrad bol postavený už v roku 1128 na ochranu dôležitej považskej cesty. Prvá zmienka je však až z roku 1316, kde sa spomína ako Bystrický hrad. V roku 1458 ho kráľ Matej daroval Podmanickovcom (známi sú najmä Ján a Rafael). Noví majitelia opravili všetky objekty a hrad rozšírili. Veľký požiar v roku 1543 ťažko poškodil jednotlivé stavby. Pri oprave zmenili niektoré architektonické prvky a hrad rozšírili o predhradie. Podmanickovcom patril hrad do vymretia v roku 1558. 

Ďalší majitelia, Balassovci, adaptovali starý palác a vykonali ďalšie opravy ostatných budov. Napriek opravám v roku 1631 opustili nepohodlný hrad a presťahovali sa do nového, renesančného kaštieľa v podhradí. V roku 1684 obliehalo hrad vojsko cisára Leopolda I., keď ho krátko predtým obsadili tököliovské vojská. Z obavy, aby sa nestal sídlom povstalcov, ho cisár nechal v roku 1698 zničiť. Tunajšie panstvo v roku 1895 kúpil barón Popper.

Súčasný stav 
Najstaršou časťou hradu bola veža, stojaca na najvyššom bode brala, a gotický palác. Veľké predhradie oválneho tvaru obklopoval hradný múr, ktorý chránili zo SV dve hranolové veže. Prístupová cesta, vedúca na hrad zo severovýchodu, je v teréne dodnes viditeľná. Vstupnú bránu chránila hranolová veža s barbakanom.

Čiastočne sa zachovali múry paláca, veží a opevnenia. Na paláci sú viditeľné otvory okien, miestami so zachovanými renesančnými rímsami. Z bývalých hospodárskych budov, postavených na nádvorí, sú viditeľné len časti múrov, prípadne ich základy. V niektorých priestoroch sú zvyšky renesančných klenieb.

Prístup 
Prístup na hrad je možný cez Považské Podhradie, miestnu časť Považskej Bystrice, 4 km na sever od centra mesta, na pravom brehu Váhu pod zrúcaninou hradu (pôvodne bola obec sídlom hradných sluhov). Chodí sem mestská hromadná doprava z autobusového nástupišťa v Považskej Bystrici. Treba vystúpiť na konci dediny pri kostole a barokovom kaštieli. Potom po  značke okolo renesančného kaštieľa a strmo nahor až k hradbám.

Galéria

Referencie

Pozri aj 
 Kaštieľ Burg
 Száparayovský kaštieľ

Iné projekty

Externé odkazy 
 História hradu na oficiálnej stránke mesta
 
 História hradu na stránke ZHB
 Poloha hradu na turistickej mape

Hrady a zámky na Slovensku
Ruiny na Slovensku
Stavby v Považskej Bystrici
Kežmarský zámok

Kežmarský zámok (-normovaný názov; iné názvy: Kežmarok, Kežmarský hrad) je zámok v Kežmarku, ktorý stojí na mieste kostola z 13. storočia. Ten bol v roku 1462 prestavaný na hrad a v 17. storočí na zámok. Je sídlom Múzea v Kežmarku.

Dejiny 
Kežmarský hrad je pôvodne gotický hrad z prelomu 14. a 15. storočia, vznikol na mieste kláštora s Kostolom svätej Alžbety spomínaného už v roku 1251. Prvá písomná zmienka o Kežmarskom hrade pochádza z roku 1447, z čias, kedy územie obývala posádka Jana Jiskru z Brandýsa. Dlhoročnými majiteľmi hradu bola rodina Thököly. Vlastníkmi boli tiež rodiny Lasky a Rueber. Rodina Rueber hrad vlastnila do roku 1610, kedy ho 25. mája kúpil Štefan Thököly za 13 000 uhorských florénov. Na nádvorí hradu sú základy neskororománskeho kostola z 13. storočia. Z 15. storočia pochádzajú gotické prvky niektorých traktov hradu, ktorý bol renesančne, barokovo a klasicisticky upravovaný. Cenným pamiatkovým objektom je ranobaroková kaplnka. Hrad sa v roku 1702 stal majetkom mesta Kežmarok a v roku 1787 vyhorel, jeho pamiatková obnova započala na začiatku 20. storočia.

Nad portálom vstupnej veže sa nachádza tabuľa, ktorá zobrazuje erby Štefana I. Thökölyho a jeho manželky Kataríny Thurzovej. Nad erbami je nápis: "TVRRIS FORTISSIMA // NOMEN DOMINI", pod erbami "STEPHANUS TÖKÖLI DE KESMARK // ANNO SALUTIS 1628 TVRRIM HANC RENOVARI CURAVIT".

28. marca 2022 na zámku (hrade) odhalili bronzovú sochu grófa Imricha Tököliho, na koni v nadživotnej veľkosti, ktorá je dielom maďarského umeleckého sochára Lajosa Győrfiho.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Múzeum v Kežmarku
Kežmarský hrad - turistické informácie
www.apsida.sk - profil zaniknutého Kostola sv. Alžbety
 poznámka o kúpe hradu od rodu Rueber v evanjelickej kežmarskej matrike. Zápis z roku 1610 uvádza "Den 25. May hat unser gnädiger Herr Stephanus Tököly von den Herren Rubirschen die Erbschaft gekauft um dreyzehen tausend Ungerischer florehn."
Oficiálna stránka mesta Kežmarok

Hrady a zámky na Slovensku
Stavby v Kežmarku
Nitra (rieka)

Nitra je slovenská rieka, prameniaca na juhovýchodných svahoch Lúčanskej Malej Fatry pod vrchom Reváň. Je ľavostranný prítok Váhu, kam sa vlieva pri obci Komoča. Jej dĺžka bola pôvodne , v roku 1950 sa skrátila na , a to vybudovaním preložky do Váhu. Prekonáva výškový rozdiel . Má pretiahnutý tvar s nesúmernými prevládajúcimi prítokmi, pred preložkou prijíma zľava Žitavu.

Významnejšie prítoky Nitry sú: Handlovka, Nitrica – Belianka, Bebrava, Radošinka, Dlhý kanál a Žitava.

V hornej a strednej časti povodia priberá okrem veľa malých, málo vyvinutých prítokov Handlovku z ľavej a Nitricu z pravej strany, nižšie z tej istej strany Bebravu a Radošinku. Na dolnom toku priberá svoj najdlhší () a plochou povodia najväčší () prítok Žitavu so zbernou oblasťou na svahoch Tribeča a Pohronského Inovca. Riečna sústava Nitry je charakterizovaná dlhou hlavnou tepnou s viacerými krátkymi a niekoľkými dlhšími prítokmi.
 
Z Nových Zámkov bol vybudovaný v 60. rokoch 20. storočia umelý kanál, ktorý spojil rieku Nitra s Váhom v obci Komoča, vzdialenej od Nových Zámkov pár kilometrov. Staré koryto rieky Nitra však naďalej existuje. Preteká cez Martovce a spája sa so Žitavou a v Komárne sa vlieva do Váhu. Tento tok Nitry je pokojný, plný vodného života, pripravený na skvelú vodnú turistiku. V Komoči je aj pekná piesočná pláž vhodná na rekreáciu spolu s chatovými oblasťami.

Galéria

Pozri aj 
Malá Nitra
Stará Nitra
Povodie Nitry

Iné projekty 

Rieky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v okrese Prievidza
Vodné toky v okrese Partizánske
Vodné toky v okrese Topoľčany
Vodné toky v okrese Nitra
Vodné toky v okrese Nové Zámky