joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toxikológia

Toxikológia je multidisciplinárna veda, stojaca na okraji niekoľkých oblastí, najmä chémie a medicíny.

Toxikológia sa zameriava na skúmanie negatívneho vplyvu chemických zlúčenín na živé organizmy. Je blízko príbuzná s farmakológiou.

Toxikológia sa zaoberá bezprostredným vplyvom zlúčeniny na organizmus:
toxicita

… a tiež vplyvom dlhodobým:
mutagenita – vznik genetických defektov
rakovinotvornosť (kancerogenita, karcinogenita) – vznik nádorov
teratogenita – vznik chýb vývoja nenarodeného plodu
alergia
poruchy spracovania iných zlúčenín

Všeobecná toxikológia pojednáva o vzťahoch medzi chemickou látkou a jej toxickým účinkom na živý organizmus. Má teda veľa spoločného so všeobecnou farmakológiou, pretože rozdiel medzi toxickým a farmakologickým účinkom je v mnohých prípadoch iba kvantitatívny, tzn. že mechanizmus toxického účinku chemickej látky je totožný s jej farmakologickým mechanizmom. Jed a liek od seba odlišuje iba dávka.

Toxikologické vyšetrenia pre štátne orgány, právnické a fyzické osoby na Slovensku vykonáva (aj?) Úrad pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou.

Referencie

Pozri aj 
otrava
protijed

Externé odkazy 
Chemický portál, toxikologická databáza chemických látok –  

 
Súdne lekárstvo
Tvár

Tvár môže byť:
 v anatómii: predná časť hlavy, pozri tvár (biológia)
 výraz prednej časti hlavy, resp. celkový výraz, vzhľad odrážajúci rozličné duševné stavy človeka, pozri mimika, fyziognómia a tvár (biológia)
 človek, osoba, bytosť, tvor (napr. bledá tvár, známa tvár, nemá tvár), pozri človek, osoba, živá bytosť
 knižne:
 podstata; povaha, ráz, charakter (napr. pravá tvár nepriateľa), pozri podstata, povaha, charakter
 výzor, tvar, podoba, obraz (napr. zimná tvár kraja), pozri výzor, tvar
 niečo podobajúce sa ľudskej tvári (napr. tvár Mesiaca)
 zriedkavo (obyčajne plurál): líce, pozri líce (časť tváre)
 v astrológii: jeden z 10-stupňových úsekov, na ktoré je rozdelené každé znamenie, pozri tvár (astrológia)

Pozri aj 
 pareidólia

Referencie
Tlač (publikácie)

Tlač môže byť:
a) súhrn tlačovín, pozri tlačovina
b) hromadný oznamovací prostriedok tvorený periodickými (noviny, časopisy a.i.) a neperiodickými (knihy, brožúry a.i.) publikáciami
c) v užšom zmysle: hromadný oznamovací prostriedok tvorený periodickými publikáciami

Novinárstvo
Antická tragédia

Antická tragédia (z gr. τραγωδία - tragóidiá; "spev kozla") je jeden zo základných a najstarších dramatických žánrov, dráma vážneho obsahu, zobrazujúca tragično.

Podobne ako satyrské hry a komédie sa aj tragédia odvodzuje z bohoslužobných spevov na oslavu boha Dionýza (piesne, tzv. dityramby, prednášal väčšinou zbor preoblečený za satyrov, Dionýzovych sprievodcov,
niekedy - najmä na Peloponéze - priamo za kozlov). Postupným dramatizovaním dityrambov sa zrodila dramatická forma, ktorá sa v priebehu vývoja diferencovala najprv na tragédiu a satyrskú hru (iný výklad spája vznik tragédie s piesňou pri obetovaní kozla). 

Prvý k vyvoju dramatickej formy prispel Arión, ktorý prerušoval spevy zboru epickým rozprávaním náčelníka chóru, líčiacim Dionýzove príbehy. Z peloponézskych dithyrambov vznikol dramatický útvar až v Atike (jej strediskom boli Atény); Thespis uviedol (podľa tradície v rokoch 536–533 pred Kr.) prvú tragédiu, postavil v nej proti chóru sólového herca, ktorý sa rozprával so zborom v jambickom prehovore alebo na otázky chóru, prípadne jeho náčelníka, odpovedal (býval preto označovaný ako hypokrités - ten, kto vysvetľuje); tak sa vytvoril predpoklad pre vznik dramatického dialógu. Aischylos neskôr zaviedol druhého, Sofokles ešte tretieho herca (každý z nich hral dve i viac rolí), otvorili tak cestu k prepracovaniu dramatického konfliktu.

Vznikom antickej tragédie sa zaoberal Nietzsche vo svojom diele Zrodenie tragédie z ducha hudby (1872).

Externé odkazy 
 

Tragédia
Nadstavba

Nadstavba môže byť:
v stavebníctve: časť , ktorou je/bola bodova dodatočne zvýšená, pozri nadstavba (budova)
v technike: horná nasadzovacia časť niektorých zariadení, napr. tanku
v školstve: druh pomaturitného štúdia, pozri nadstavba (štúdium)
v športe: súťaž najlepších mužstiev o konečné umiestnenie, pozri nadstavba (šport)
v marxizme: náboženstvo, kultúra a podobne, pozri nadstavba (marxizmus)
Úvodzovky

Úvodzovky („“) sú interpunkčné znamienka, ktorými sa v texte vyznačuje priama reč, citované slovo alebo veta, ironické zafarbenie slova alebo vety, prípadne meno.

Iné jazyky 

*Schéma: 66…99 a 6…9
1 Pri viacodsekových citátoch sa na začiatku každého odseku používajú tieto úvodzovky.
2 Používané pri citovaní citátov.
3 V Švajčiarsku sa používajú pre všetky jazyky (nemčina (výnimka: guillemets sú orientované smerom von), francúzština, taliančina, románske).
4 Primárne jednoduché alebo dvojité úvodzovky možno so sekundárnymi jednoduchými alebo dvojitými úvodzovkami kombinovať. Len kombinácia s dvakrát dvojitými úvodzovkami sa nezvykne používať, všetky ostatné sú bežné.
5 Tento tvar úvodzoviek sa používa len veľmi zriedkavo.
6 Na citáty sa používa tvar nazývaný 引号 - pchin-jin: yǐnhào - doslova: úvodzovky, na názvy kníh tvar 《…》 a 〈…〉, nazývaný 书名号 - pchin-jin: shūmínghào - doslova „znaky názvu kníh“.

Externé odkazy

Zdroje 

Interpunkcia
Úrodný polmesiac

Úrodný polmesiac je kultúrno-geografické označenie pre oblasť, kde v praveku vzniklo prvé poľnohospodárstvo a neskôr prvé vyspelé kultúry (okrem indickej a čínskej oblasti). Je to súvislé územie zahŕňajúce Mezopotámiu, severnú Arábiu, Levantu (Palestína, Sýria a pod.), južnú Anatóliu a Egypt.

Pojem vymyslel americký archeológ James Henry Breasted.

História
Slovenské umenie

Slovenské umenie je súčasť európskeho umenia a európskej kultúry vôbec; umenie vytvorené slovenskou národnosťou a Slovákmi; najvýraznejšia súčasť slovenskej kultúry.

Pozri aj 
 Slovenské umenie 20. storočia
 Slovenská architektúra
 Slovenské divadlo
 Slovenská hudba
 Slovenská kultúra
 Slovenská literatúra
 Slovenské dramatické umenie 
 Slovenské ľudové umenie
 Slovenské výtvarné umenie

Externé odkazy 
 
 Malebné Slovensko. Historické a staviteľské pamiatky, ukážky rázovitých krojov, stavieb, umenia a života ľudu slovenského a prírodnej krásy. Praha: B. Koči, 1920. 96 s. – dostupné v Digitálnej knižnici UKB

Umenie na Slovensku
Vedec

Vedec je člen inteligencie; individuálny subjekt vedeckého osvojovania si sveta. Je expert najmenej v jednej oblasti vedy. Vo svojej práci - výskume používa vedecké metódy. Slovo „vedec“ (scientist) po prvý raz použil v súčasnom slova zmysle William Whewell v roku 1833. Vymyslel ho na žiadosť básnika Samuela Taylora Coleridgea. Vedci sa predtým nazývali „prírodní filozofi“ (angl. „natural“ or „experimental“ philosopher), alebo „muži vedy“ (angl. gentleman of science). Napriek tomu, že vtedy už existovali (rodili) sa názvy jednotlivých vedeckých profesií (chemist, mathematician, naturalist, economist) všeobecný názov pre vedca neexistoval. Whewell spojil science + ist do scientist.

Na Slovensku od roku 1977 boli vedci formálne rozdeľovaní na základe vzdelania a dosiahnutých výsledkov do troch vedeckých kvalifikačných stupňov ( I, IIa a IIb). Iným hodnotením významnosti vedca na základe publikácií je napr. Hirschov index.

Referencie

Pozri aj 
 Učenec
 vedecký pracovník
 Hirschov index

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Povolania
Vedci
Úžera

Úžera alebo úžerníctvo (v dávnej slovenčine aj lichva) môže byť:
v širšom zmysle (tak aj v súčasnom slovenskom, českom, ale aj nemeckom, rakúskom a pod., práve): každé zmluvné ujednanie, podľa ktorého zmluvná strana A, ťažiac zo situácie slabosti (t.j. najmä tiesne, neskúsenosti, prípadne aj ľahkomyseľnosti a podobne) zmluvnej strany B, dostane plnenie zmluvnej strany B, ktoré je v hrubom nepomere k plneniu zmluvnej strany A, inými slovami: zmluvné ujednanie, z ktorého vyplýva zreteľne prehnaný zisk jednej strany v dôsledku využitia situácie slabosti druhej strany 
v užšom zmysle (tak v bežnej komunikácii a napríklad aj v práve USA): len tzv. úroková úžera, t.j. požičanie peňazí (v trochu širšom zmysle aj tovaru a iných vecí) za prehnane vysoký úrok
začiatkom nášho letopočtu a v stredoveku: akýkoľvek úrok

Po druhej svetovej vojne a do júna roku 2014 na Slovensku (na rozdiel od západnej Európy) bola úžera len predmetom trestného zákona a nie občianskeho zákonníka, čo z právneho hľadiska spôsobovalo viaceré problémy.

Úžera podľa súčasného slovenského práva

Trestné právo 
§ 235 trestného zákona (300/2005 Z.z.) uvádza o úžere toto:

(1) Kto zneužívajúc niečiu tieseň, neskúsenosť alebo rozumovú slabosť alebo niečie rozrušenie, dá sebe alebo inému poskytnúť alebo sľúbiť plnenie, ktorého hodnota je k hodnote vzájomného plnenia v hrubom nepomere, alebo kto takú pohľadávku uplatní alebo v úmysle uplatniť ju, na seba prevedie , potrestá sa odňatím slobody až na jeden rok až päť rokov.

(2) Odňatím slobody na tri roky až osem rokov sa páchateľ potrestá, ak spácha čin uvedený v odseku 1 a) a spôsobí ním väčšiu škodu, b) na chránenej osobe, alebo c) z osobitného motívu.

(3) Odňatím slobody na päť rokov až dvanásť rokov sa páchateľ potrestá, ak spácha čin uvedený v odseku 1  a) a spôsobí ním značnú škodu, alebo b) závažnejším spôsobom konania.

(4) Odňatím slobody na desať rokov až pätnásť rokov sa páchateľ potrestá, ak spácha čin uvedený v odseku 1  a) a spôsobí ním škodu veľkého rozsahu, alebo b) ako člen nebezpečného zoskupenia.

Rovnako bola úžera definovaná v predchádzajúcom trestnom zákone (zák. č 140/1961), odlišná bola ale časť špecifikujúca trest za úžeru.

Úžera nie je podvod, pretože úžerník neuvádza nikoho (iného) do omylu.

Občianske právo 
§ 39a Občianskeho zákonníka (č. 40/1964 Zb.) uvádza o úžere toto:

Neplatný je právny úkon urobený fyzickou osobou nepodnikateľom, pri ktorom niekto zneužije tieseň, neskúsenosť, rozumovú vyspelosť, rozrušenie, dôverčivosť, ľahkomyseľnosť, finančnú závislosť alebo neschopnosť plniť záväzky druhej strany a dá sebe alebo inému sľúbiť alebo poskytnúť plnenie, ktorého majetková hodnota je vzhľadom na vzájomné plnenie v hrubom nepomere.

Poznámky

Zdroje 
 slovenský Trestný zákon 2005
 slovenský Občiansky zákonník (40/1964 Zb.)
 H. Campbell Black et al.: Black's Law Dictionary, 1990
  
 
 Lichva in: Ottuv slovník naučný

Externé odkazy 
 http://www.pravnisebeobrana.cz/lichva-v-na%C5%A1em-pr%C3%A1vn%C3%ADm-%C5%99%C3%A1du

Bankovníctvo
Trestné činy
Uhlomer

Uhlomer je meradlo, ktorým sa meria veľkosť uhlov.

Externé odkazy 
 

Meracie prístroje
Úzkosť

Úzkosť alebo anxieta (lat. anxietas, angl. anxiety, nem. Angst) je v psychológii v širšom zmysle emocionálny stav, vyznačujúci sa napätosťou, znepokojenosťou, nervozitou, vnútorným nepokojom a obavou pred budúcimi udalosťami. V užšom zmysle je úzkosť len nepríjemný emocionálny stav z predchádzajúcej vety, ktorého príčinu nemožno presnejšie resp. jasne definovať; inými slovami: je to strach v generalizovanej podobe, "strach z ničoho". Úzkosť v užšom zmysle teda znamená, že postihnutá osoba má pocit, akoby sa niečo ohrozujúce malo stať, ale neuvedomuje si, čo presne by to malo byť. Úzkosť v širšom zmysle zahŕňa aj pojem strach, zatiaľ čo úzkosť v užšom zmysle je opakom pojmu strach. Strach sa od úzkosti v užsom zmysle odlišuje tým, že má konkrétny známy objekt a obsah - strach je teda vždy z určitých predmetov, osôb, zvierat a pod. 

Podľa Carla Gustava Junga je úzkosť jedna z psychických tráum.

Fyziológia 
Fyziologickým korelátom úzkosti je zvýšená aktivita autonómnej nervovej sústavy (stres).

Filozofia 
Ako filozofickú kategóriu zaviedol pojem úzkosť S. Kierkegaard a po ňom existencialisti; rozlišuje medzi úzkosťou (nem. Angst; je vždy bezpredmetná, metafyzická) a strachom (nem. Furcht; je vždy pred konkrétnym nebezpečenstvom). Filozofický pojem úzkosti nie je celkom zhodný s psychologickým pojmom úzkosti.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Emócie
Abnormálna psychológia
Filozofia
Uhorský snem

Uhorský snem (iné názvy: krajinský snem, krajinské zhromaždenie, staršie ľudovo Rákoš) bolo najvyššie zhromaždenie privilegovaných stavov a vrstiev Uhorska (zhruba od roku 1860 ho možno označiť ako parlament) v rokoch 1298 až 1918. 

Vznikol priamo z generálnych kongregácií, čiže celokrajinských zhromaždení šľachty, ktoré sa zvolávali od 12. storočia. Za Anjouovcov sa snemy nezvolávali okrem roku 1351, kedy Ľudovít I. požiadal šľachtu o súhlas s vyberaním dane. Riadnu činnosť snemu obnovil až Žigmund Luxemburský. V 15. storočí snem získal početné kompetencie (schvaľovanie daní, voľba kráľa, palatína, sudcov a podobne, upravovanie poddanských povinností atď.) a zaužívalo sa, že každú právnu normu kráľa musel odsúhlasiť aj snem. Pred rokom 1536 snem zasadal najčastejšie v Stoličnom Belehrade alebo na Rákošskom poli pri Pešti. Po obsadení dnešného Maďarska Turkami sa zasadania konali v rokoch 1536 až 1848 takmer vždy v Bratislave. 

Roku 1608 bol snem rozdelený na dve komory (tabule): 
Hornú pre prelátov a svetských veľmožov; na čele stál palatín
Dolnú pre ostatnú šľachtu a feudálnych vlastníkov, pričom bola tvorená po 2 poslancoch z každej stolice, slobodného kráľovského mesta a kapituly, a po 1 poslancovi z každého prepošstva a opátsva; na čele stál kráľov osobník (personál)

V roku 1849 Habsburgovci snem zrušili. V roku 1860 Októbrový diplom zriadil nový krajinský snem, ale o rok neskôr ho panovník rozpustil. Po rakúsko-maďarskom vyrovnaní bol zriadený dvojkomorový snem (v Budapešti) rozdelený na dve komory (snemovne):
Hornú pre dedičných členov (šľachta, arcibiskupi a biskupi; v roku 1885 zreformovaná)
Dolnú pre volených poslancov (právo voliť malo len 6,7 % obyvateľstva, od roku 1874 len 5,9 %)

Hoci Nemaďari tvorli vyše 50% obyvateľstva Uhorska, v Dolnej komore snemu boli zastúpení ani nie 10 percentami. Slováci po viacerých voľbách nemali vôbec žiadneho zástupcu.  

Uhorský snem zanikol koncom októbra 1918 v súvislosti so zánikom Rakúsko-Uhorska.

Pozri aj 
 Absentium ablegatus

Zdroj 
 

 
Poslanci uhorského snemu
Uhorsko
Politika v Uhorsku
Uhorskí palatíni
Uhorskí politici
Ujguri

Ujguri alebo zriedkavo Ujgurovia sú turkický národ tvoriaci väčšinu obyvateľov vo Východnom Turkestane - Ujgurskej autonómnej oblasti Sin-ťiang v Číne (vyše 11 miliónov), žijú aj v Kazachstane, Kirgizsku a Uzbekistane, spolu v SNŠ 210 000. V pol. 8. stor. založili ríšu Ujgurov, ktorej literatúra spadá do počiatkov tureckej literatúry. Hovoria po ujgursky.

Väčšina Ujgurov vyznáva islam, sú hlavne suniti a sufisti.

Od roku 2014 sa v autonómnej oblasti Sin-ťiang stavajú prevýchovné centrá, v ktorých čínska vláda internuje státisíce Ujgurov. Cieľom internácie je snaha oslabiť náboženskú a etnickú identitu Ujgurov, výchova k patriotizmu smerom k ČĽR a zníženie podpory separatizmu a terorizmu. Medzinárodné spoločenstvo označilo viackrát tieto snahy za genocídu urgujského obyvateľstva.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

 
Etniká, národy a národnosti
Etniká, národy a národnosti v Číne
Josef Tvrdý

Josef Tvrdý (* 4. máj 1877, Tuř - † 13. marec 1942,  Mauthausen, Rakúsko) bol český filozof, scientista, prívrženec T. G. Masaryka, odporca fašizmu.

Snažil sa vypracovať vedeckú filozofiu, ktorá by sa na rozdiel od ortodoxného pozitivizmu nevyhýbala riešeniu všetkých filozofických problémov, vrátane ontologických.

Dielo 
 Filosofie náboženství, 1921 /habilitačná práca
 Průvodce dějinami evropské filosofie. Praha etc., Komenium 1947. (2. vyd.) 492 s. L424

Externé odkazy 
 

Českí filozofi
Trilión

Trilión je:
milión biliónov, čiže 1018; v USA, bývalom ZSSR a v minulosti vo Francúzsku sa toto číslo nazýva kvintilión
v USA, bývalom ZSSR a v minulosti vo Francúzsku: (stredoeurópsky) bilión

Čísla
William Tyndale

William Tyndale (* asi 1494 – † 6. september 1536) bol anglický náboženský reformátor, teológ, prekladateľ a katolícky kňaz.  

Popravili ho ako kacíra, previnil sa pred anglikánskou cirkvou a kráľom tým, že preložil Bibliu z pôvodných jazykov do anglického jazyka.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Oficiálna stránka Tyndalovej spoločnosti
 Stránka venovaná anglickému učencovi Williamovi Tyndalovi

Narodenia v 15. storočí
Úmrtia 6. septembra
Úmrtia v 1536
Britskí teológovia
Tripitaka

Tripitaka (-sanskritský kmeň) alebo Tripitakam (-sanskritský nominatív),  resp. Tipitaka (-pálíjský kmeň) alebo Tipitakam (-pálijský nominatív), doslova: trojkôš, je súhrnný názov budhistických kánonických textov. Existuje niekoľko rôznych verzií Tripitaky, najznámejší je Pálijský kánon školy théraváda. 

Texty Tripitaky, ktoré si Budhovi žiaci pôvodne odovzdávali ústnym podaním a memorizovali ich, sa delia na tri časti. Podľa tradície vzniklo toto delenie tak, že zvitky palmových listov, na ktorých boli texty napísané, sa uchovávali v troch košoch. Zdá sa však, že rozdelenie textov na Tri koše sa ustálilo ešte pred ich zapísaním. Tesne po Budhovej smrti sa konal prvý budhistický koncil, na ktorom boli všetky jeho výroky spamäti recitované, roztriedené a kodifikované. Do kánonu Tripitaky sa dostali aj niektoré mladšie texty.

Delenie Tipitaky 
 Vinajapitaka - Kôš disciplíny - súhrn pravidiel, ktorými sa majú riadiť mnísi a mníšky sanghy.
 Suttapitaka (sanskr. Sútrapitaka) - Kôš náuky alebo Kôš sútier - delí sa päť ďalších zbierok (nikáj). Obsahuje Budhove výroky a udalosti z jeho života. Tieto texty uznávajú za autentické všetky budhistické školy, mahájána a vadžrajána majú však rad ďalších vlastných sútier
 Abhidhammapitaka (sanskr. Abhidharmapitaka) - Kôš scholastiky (vyššieho učenia) - súhrn pravdepodobne neskorších textov, v ktorých je Budhova náuka systematicky rozpracovaná, vysvetlená a popísaná prísne filozofickým jazykom. Abhidhammapitaka je špecifická pre théravádu, ostatné škoy majú vlastné zbierky komentárov

Pozri aj 
 Pálijský kánon

Iné projekty

Externé odkazy 
 Knižné preklady Tripitaky do češtiny a internetové zdroje v angličtine a nemčine

Posvätné texty budhizmu
Úsudok

Úsudok je logická operácia, myšlienkový postup, pri ktorom sa z jedného alebo niekoľkých súdov, nazvaných premisami úsudku, vyvodzuje nový súd (záver alebo dôsledok), logicky vyplývajúci z premís. Prechod od premís k záveru sa uskutočňuje podľa nejakého logického pravidla (pravidla vyvodzovania).

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Logika
Inteligencia
Umbanda

Umbanda je široko diferencované synkretické Afro-Brazílske náboženstvo niektorých juhoamerických černochov, ktorých predkov zajali v Afrike a ako otrokov odviezli do Južnej Ameriky. Prúd čiernych otrokov smeroval zo západnej Afriky do Ameriky už v 16. storočí. Mnohí si zachovali svoje náboženstvo, a hoci boli v Amerike pokrstení a formálne sa stali rímskymi katolíkmi, vo vnútri si zachovali svoju starú vieru, ktorú zmiešali s katolicizmom. Boha a svätých stotožnili s dobrými bohmi a duchmi, zvanými orišás, Mária je vodná bohyňa Jemanja, Boh Otec je Oleran, Kristus Orišála, čo je najvyšší Oriša. Do ich predstáv prenikli aj vplyvy indiánske a špiritistické. Oboje zodpovedalo černošskej mentalite, ktorá túžila po čo najzreteľnejšom kontakte so zásvetnom. Do umbandy sa premietli aj vplyvy dvoch významných špiritistov francúzskeho pôvodu Rivaila a Allana Kardeca. Názov umbanda znamená pravdepodobne liečiteľ, jeho protikladom by potom bolo kimbanda = čierna mágia, čierny mág.

Externé odkazy 
 
Templo Sagrado de Umbanda
Náboženstvo
Primož Trubar

Primož Trubar (* 9. jún 1508, Raščica, Slovinsko - † 28. jún 1586, Derendingen, Nemecko) bol slovinský luteránsky reformátor, teológ, duchovný, zakladateľ a prvý superintendent Evanjelickej cirkvi augsburského vyzania v Slovinsku, konsolidátor Slovinska a autor prvej slovinskej tlačenej knihy.

Život 
Trubar sa narodil v dedine Raščica. Ako mladý strávil čas v Rijeke, Salzburgu a Terste, kde sa zoznámil s prácami európskych humanistov 16. storočia. Pod patronáciom tertského biskupa Pietra Bonoma získal prístup k štúdiu, vytvoril si široký rozhľad a stal sa katolíckym kňazom. Odišiel do Slovinska kde sa stal kanovníkom. Jeho rozpory s katolíckou cirkvou rástli až sa stával pre cirkevnú správu neprijateľným. Vlna kritika vzrástla po tom čo sa pridal k reformácii a stal sa superintendentom evanjelickej cirkvi. V období protireformácie bol nútený odísť do Tübingenu v dnešnom Nemecku, kde sa však taktiež skrýval a vystupoval pod rôznymi preudonymmi. Tu sa venoval písaniu a prekladaniu. Preložil Nový zákon do slovinčiny a vyšlo celkovo 25 jeho kníh. Zomrel v Derendigene.

€- eurové mince 
Jeho portrét zdobí zadnú stranu slovinskej euromince 1 € mince .

Na výročie jeho narodenia bola v júni roku 2008 vydaná pamätná minca (commemorative coins) s jeho portrétom a nápisom: PRIMOŽ TRUBAR 1508-1586 SLOVENIA 2008.

Externé odkazy 
 Primož Trubar - Consolidator of the Slovene language and the first Slovene writer 
 

Reformácia
Slovinskí spisovatelia
Osobnosti na bankovkách
Učebnica

Učebnica je knižná učebná pomôcka, ktorá obsahuje metodicky spracované učivo vymedzené učebnými osnovami a je základným didaktickým prostriedkom pri rozvíjaní vyučovania.

Externé odkazy 
 

Pedagogika
Knihy
Učenie o piatich živloch

Učenie o piatich živloch alebo tiež učenie o piatich prvopočiatkoch je učenie čínskej filozofie existujúce počnúc 8. stor. pred Kr. Podľa tohto učenia všetka rozmanitosť javov a vecí je vytváraná spojením piatich prvopočiatkov: vody, ohňa, kovu, dreva a Zeme.

Pozri aj 
 I-ťing

Externé odkazy 
 

Čínska filozofia
Rakúsko-uhorské vyrovnanie

Rakúsko-uhorské vyrovnanie alebo rakúsko-maďarské vyrovnanie bolo rozdelenie rakúskeho cisárstva podľa princípu dualizmu na dva štáty Rakúsko (Predlitavsko) a Uhorsko (Zalitavsko) decembrovou ústavou z roku 1867.

Obidva štáty boli spojené len osobou panovníka a spoločným ministrom zahraničia, vojny a financií. Od rakúsko-uhorského vyrovnania štát nazývame Rakúsko-Uhorsko.

Zdroje

Ďalšia literatúra 
 

Rakúsko-Uhorsko
Pitná voda

Pitná voda je sladká voda, nevyhnutná zložka ľudskej potravy. Jej zdrojom je zrážková voda, podzemná voda a s určitým obmedzením voda riek a jazier. Využitie podzemnej vody na pitné účely je však v podmienkach Slovenska niekoľkonásobne lacnejšie ako využívanie vody povrchovej.

Na účely pitného režimu musí byť na Slovensku využívaná voda, ktorá vyhovuje podmienkam Nariadenia vlády SR č. 354/2006 Z. z., ktorým sa ustanovujú požiadavky na vodu určenú na ľudskú spotrebu a kontrolu kvality vody určenej na ľudskú spotrebu.

Kontrolu vody vo verejných vodovodoch vykonávajú prevádzkovatelia vodovodných systémov a úrady verejného zdravotníctva. 

Viac ako dve miliardy obyvateľov nemá v domácnosti dostupnú pitnú vodu. Najväčší počet obyvateľov bez prístupu k pitnej vode je v Indii, Etiópii, Nigérii a Číne.

Referencie

Literatúra 
 PIVOKONSKÝ, Martin. Úprava pitné vody. Praha : Středisko společných činností Akademie věd ČR, 2019. ISBN 978-80-270-6000-9

Externé odkazy 
 

Voda
Nápoje
Výskum

Výskum je bádanie, skúmanie (obyčajne vedecké), v ktorom ide o poznanie doposiaľ nepoznaných skutočností na základe analýzy skutočností už známych. Vo vede sa zvykne rozlišovať základný výskum a aplikovaný výskum, experimentálny a teoretický, individuálny a tímový atď.

Výskum je systematická tvorivá vedecká činnosť, ktorej cieľom je poznať príčiny a podmienky existencie konkrétnych prírodných a spoločenských javov. Výskum sa usiluje o poznanie skutočností doposiaľ nepoznaných na podklade analýzy skutočností už známych. Rozoznávame dve základné kategórie výskumov:
 a) základný výskum
 b) aplikovaný výskum

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
Veda
Základný výskum

Základný výskum je výskum, ktorý sa zameriava na ďalší rozvoj v určitej oblasti. Zaoberá sa hlavne teoretickými otázkami a jeho výsledky nie je nutné okamžite aplikovať, na rozdiel od aplikovaného výskumu, ktorého výsledky sú väčšinou okamžite použiteľné v praxi. Hlavným používateľom výsledkov základného výskumu sú iní vedci, ktorí pracujú v danom vednom odbore. Hoci je často poháňaný iba zvedavosťou, základný výskum predstavuje motor aplikovaného výskumu, s ktorým musí držať krok.

Referencie

Externé odkazy 
 

Veda
Vojtech Pražský

Vojtech Pražský alebo svätý Vojtech (* asi 956 – † 23. apríl 997) bol druhý pražský biskup od roku 982. 

Pochádzal z rodu Slavníkovcov. Podľa tradície pokrstil prvého uhorského kráľa Štefana I., roku 993 založil prvý mužský kláštor v Čechách (Břevnovský kláštor). Bojoval proti otrokárstvu, mnohoženstvu a alkoholizmu. Počas misijnej cesty ho zabili 23. apríla pohanskí Prusi.

Kult sv. Vojtecha v Uhorsku 
Kult sv. Vojtecha sa postupne rozšírili aj do Uhorska. Sv. Votechovi je zasvätená Katedrála Panny Márie a svätého Vojtecha (Ostrihom), ústredný uhorský chrám. O úcte k sv. Vojtechovi svedčí aj používanie mena Vojtech – Belo uhorskými kráľmi. Svätému Vojtechovi je zasvätený aj najstarší slovenský náboženský spolok, Spolok sv. Vojtecha.

České miesta s tradíciou sv. Vojtecha 
 Libice nad Cidlinou
 Břevnovský kláštor v Prahe
 Rajhradský kláštor pri Brne
 Bylany pri Kutnej Hore
 Havlíčkův Brod
 Lštění pri Prachaticiach
 Milavče pri Domažliciach
 Neratovice
 Poleň na Klatovsku
 Vrčeň pri Nepomuku
 Všeruby
 Přerov nad Labem
 božie muky a studnička Na Vrších
 kostol sv. Vojtecha 
 kaplička sv. Vojtěcha nad studánkou
 Votice pri Benešove

Literatúra 

 Středověké legendy o českých světcích. Příprava vydání Jaroslav Kolár. Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 1998. 263 s. ISBN 80-7106-280-4
 Bruno z Querfurtu. Život svatého Vojtěcha : legenda Nascitur purpureus flos. Praha : Zvon, 1996. 158 s. Překlad z latiny, poznámky a doslov Marie Kyralová; úvod Miloslav kardinál Vlk. ISBN 80-7113-185-7
 BUBEN, Milan M.; KUČERA, Rudolf; KUKLA, Otakar A.. Svatí spojují národy : portréty evropských světců. 2. rozš. vyd. Praha : Panevropa, 1995. 195 s. ISBN 80-85846-00-4
 DVORNÍK, František. Zrod střední a východní Evropy. Mezi Byzancí a Římem. Praha : Prostor, 1999. 528 s. ISBN 80-7260-005-2
 KUBÍN, Petr. Sedm přemyslovských kultů. Praha : Univerzita Karlova v Praze, Katolická teologická fakulta ; Togga, 2011. 372 s. ISBN 978-80-87258-19-4
 SCHAUBER, Vera; SCHINDLER, Hanns Michael. Rok se svatými. 2. vyd. Kostelní Vydří : Karmelitánské nakladatelství, 1997. 702 s. ISBN 80-7192-304-4
 WIHODA, Martin. Morava v době knížecí 906–1197. Praha : Nakladatelství Lidové noviny, 2010. 464 s. ISBN 978-80-7106-563-0

Iné projekty

Externé odkazy 
 O svatovojtěšské tradici (Kruh českých duchovních tradic)
 Kniha o utrpení mučedníka Vojtěcha (Podle zpracování v kronice Anonyma Galla)
 Verše o utrpení svatého Vojtěcha, biskupa a mučedníka

Zdroj 
 

Narodenia v 10. storočí
Úmrtia 23. apríla
Úmrtia v 997
Českí katolícki svätci
Mučeníci
Biskupi Pražskej diecézy
Zakladatelia kláštorov
Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Osobnosti na českých poštových známkach
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Víťazstvo

Víťazstvo je získanie prevahy pri meraní síl, napr. v boji, v zápase, v súťaži a pod.

Iné projekty

Externé odkazy
Slobodná vôľa

Slobodná vôľa je schopnosť používať energiu a rozhodnosť nezávisle, bezpodmienečne. V súčasnosti je však tento termín u mnohých neurovedcov chápaný ako ilúzia.

Externé odkazy 
 

Metafyzika
Kauzalita
Vizigóti

Vizigóti alebo Západní Góti bola časť germánskeho kmeňa Gótov. Sídlili medzi Dnestrom a Dunajom. V roku 410 dobyli Rím, po 415 vytvorili ríšu v južnej Galii s hlavným mestom Toulouse, ktoré v roku 507 dobyl Chlodovik I. Novú ríšu založenú v Španielsku (centrum Toledo) v roku 711 zničili Arabi.

Dejiny 
Keď boli Góti vyhnaní Hunmi zo svojej vlasti v Pobaltsku presunuli sa na juh a rozdelili na dve skupiny. Tí, čo sídlili na západ od rieky Dnester (Boristhenis) sa nazývali Vizigóti, tí na východ od Dnestra boli Ostrogóti. Ešte v  3. storočí začali útočiť na Rimanov. Podarilo sa im vyplieniť viacero bohatých gréckych miest v Malej Ázii, ako Antiochia, či Efez. Preplavovali sa od Chersonézu.

Nakoniec ich porazil cisár Claudius II. Ani to však nebol ich koniec. V 4. storočí Vizigóti prosili cisára Valensa o povolenie vstupu na trácke územie. Cisár im pridelil pôdu a určil ich za foederátov. Góti však nevedeli obrábať pôdu a tak prepukol hlad. Rimania ich začali vykorisťovať prehnanými cenami. Vizigóti sa vzbúrili a pribrali roľníkov a kolónov nespokojných s rímskou vládou. Góti pustošili kraj a plienili statky a vily latifundistov, ktorí vykorisťovali kolónov. Proti nim vyslal Valens celú východnú rímsku armádu, aj posily zo západu. Stretli sa v bitke pri Hadrianopole (dnes Edirne, Turecko). Tu bola zničená celá rímska armáda. Rimania už nikdy nezostavili užitočnú armádu a skutočná sila ríše spočívala v neistých barbarských spojencoch.

V bitke padol aj cisár Valens. Nový cisár Theodosius I. porazil opitých Gótov a zjednal mier.
Nový úder Gótov nastal, keď Stilicho rokoval s vizigótskym kráľom Alarichom I. Po vzájomných nezhodách Alarich obsadil Panóniu a tiahol na Rím. Ten sa dvakrát zachránil za cenu obrovského výkupného. Keď Alarich obľahol Rím tretí raz, mal jasný úmysel vyplieniť ho. To sa mu podarilo. V auguste 410 Góti vyplienili Rím. Alarich v Itálii zomrel a Vizigóti opustili Itáliu a bola im pridelená časť Galie, v ktorej mali žiť ako spojenci Rimanov (foederati). Vládli si tam však posvojom. 

Pri vpáde Vandalov do Hispánie Rimania Vizigótov presídlili do Galie a Hispánie, aby proti nim bojovali. Vizigóti si tu vytvorili kráľovstvo spojené s Rimanmi. Hlavné mesto bola Tolosa (Toulouse). Počas 5. storočia mali Rimania a Vizigóti niekoľko menších stretov, keď Rimania viackrát zastavili Vizigótov v ich expanzii. 

Ostrogóti po rozpade Hunskej ríše obsadili Panóniu. Po rozpade Západorímskej ríše (476) vládol v Itálii Skyr Odoaker. Na jeho ríšu zaútočili práve Ostrogóti z Panónie a ovládli ju, na ich čele bol Teodorich I. taktiež zvaný Veľký. Ríšu Ostrogótov napokon zničil východorímsky cisár Justinián I. Jeho výboje zasiahli aj ríšu Vizigótov, no nezničil ju. Tú zničili až Arabi v nasledujúcom 7. storočí. Góti boli definitívne porazení a začali upadať. Hovorí sa, že ich germánska reč sa v okolí Čierneho mora udržala až do 15. storočia, čo tvrdí aj historik Edward Gibon.

Pozri aj 
 Zoznam kráľov Vizigótov
 Góti

Externé odkazy 
 
 
 - Antika
 - Stredovek
 - Západní Góti
Volanie

Volanie môže byť:
kričanie, hlasné oznamovanie
privolávanie
dožadovanie sa
o vtákoch: vydávanie zvukov, ohlášanie sa
nazývanie
telefonovanie
nadväzovanie spojenia či dávanie popudu (a podobne) technickým prostriedkom
v informatike: použitie procedúry alebo funkcie na ľubovoľnom mieste počítačového programu (angl. call), pozri volanie (programovanie)

Externé odkazy
Vozidlo

Vozidlo je dopravný prostriedok pohybujúci sa na kolesách alebo pásoch po súši. Vozidlá sa delia na koľajové, bezkoľajové, cestné, terénne a pod.

Rozdelenie vozidiel

Základné rozdelenie 
Základné rozdelenie vozidiel (pre rozdelenie vozidiel do skupín pozri Portál GOV.sk).
 Motorové vozidlo: nekoľajové vozidlo poháňané vlastným motorom s výnimkou mechanického alebo elektrického motorového vozíka pre zdravotne postihnuté osoby a trolejbus.
 Nemotorové vozidlo: Nemotorovým vozidlom je prípojné vozidlo, vozidlo pohybujúce sa pomocou ľudskej sily alebo zvieracej sily, s výnimkou prípadov podľa písmena f) § 2 zákona č. 8/2009 Z.z. a bicykel vybavený pomocným motorom so zdvihovým objemom valcov nepresahujúcim 50 cm3 s konštrukčnou rýchlosťou neprevyšujúcou 25 km/hod. alebo bicykel vybavený pomocným elektrickým motorom s trvalým menovitým výkonom do 0,25 kW, ktorého výkon sa progresívne znižuje a nakoniec sa preruší, keď vozidlo dosiahne rýchlosť 25 km/hod. alebo keď vodič prestane šliapať do pedálov.
 Električka

Ďalšie rozdelenia 
Vozidlá môžu byť klasifikované podľa počtu kolies:
 Unicykel, monocykel
 Bicykel
 Tricykel
 Quadricykel

Príklady vozidiel 
 automobil
 bicykel

Externé odkazy
Výživa

Výživa môže byť:

 potrava
 poskytovanie látok pre organizmus, vyživovanie, živenie, alebo stravovanie.

Iné projekty
Logické vyplývanie

Logické vyplývanie je také spojenie súdov A a B, keď B vyplýva z A:B logicky vyplýva z A, keď pri všetkých pravdivostných hodnotách platí, že keď je A pravdivé bude pravdivé aj B.

Externé odkazy 
 
 Výroková logika Logické hádanky, na ktorých riešenie je potrebné využiť logické operácie

Logika
Lipari (ostrov)

Lipari je ostrov vulkanického, ležiaci v Tyrrhenskom mori asi 30 km severne od pobrežia Sicílie. Lipari patrí do súostrovia Liparské ostrovy a je to najväčší ostrov celého súostrovia. Na ostrove sa nachádza mestečko rovnakého mena, kde trvalo žije približne 11 000 obyvateľov (počas letnej turistickej sezóny sa tento počet zdvojnásobuje).

História 
Vďaka blízkosti pobrežia a ložiskám obsidiánu bol ostrov osídlený už v mladšej dobe kamennej. Na Lipari sa nachádzajú archeologické náleziská s datovaním približne 5 000 rokov pred Kr. Neskôr ostrov osídlili Gréci (osada Lipara v roku 508 pred Kr.), po nich Etruskovia a neskôr Kartáginci, ktorí mali na ostrove počas prvej Púnskej vojny námornú základňu. V rokoch 252 až 251 pred Kr. bola Lipara dobytá Rimanmi, ktorí tu zriadili kúpele a ostrov slúžil aj ako exil pre vyhnancov.

Stredovek 
Kresťanstvo sa na ostrove trvalo usídlilo v 3. storočí, keď tu bolo zriadené biskupstvo. V miestna katedrále prechovávali ostatky svätého Bartolomeja. V 9. storočí neďalekú Sicíliu obsadili Arabi a ich lúpežné nájazdy na ostrov spôsobili jeho (skoro)vyľudnenie. Biskupstvo bolo presídlené do Beneventa vo vnútrozemí Kampánie, na ostrov sa vrátilo až v roku 1131, keď Normani vytlačili Arabov zo Sicílie. Noví vládcovia Sicílie spravovali aj ostrov. Nájazdy stredomorských pirátov však pretrvávali (posledné skončili až v 19. storočí) a tak dal Karol V. na Lipari vybudovať opevnenie na bývalej gréckej akropole. Opevnenie však chránilo len mesto, obyvateľstvo sa preto sústreďovalo v ňom.

Novovek 
Počas fašistickej diktatúry v Taliansku boli na Lipari zadržiavaní viacerí oponenti režimu. V súčasnosti je ostrov obľúbená turistická destinácia, mesto a okolie poskytuje početné letoviská. Na Lipari sa nachádza aj múzeum s rozsiahlými archeologickými a prírodovednými zbierkami z ostrova a okolia.

Geológia 
Lipari je celkom pokrytý početnými vulkanickými fenoménmi: stratovulkánmi, krátermi a lávovými dómami. Čo sa týka vývoja a chemizmu, liparské stratovulkány sú najkomplexnejšie z vulkanických fenoménov celýho súostrovia.

Vytvorili sa v dvoch veľkých erupčných etapách. Prvý (pred 223 000 - 42 000 rokmi) pozostával zo šiestich cyklov, druhý (pred 42 000 - súčasnosť) pozostával zo štyroch cyklov. Cyklom je myslená vulkanická aktivita v rámci jedného vulkanického centra. Charakter erupcií jednotlivých cyklov bol nasledovný, po krátkej explozívnej fáze, zapríčinenej rýchlym odplynením magmy, nasledovala dlhšia, pokojná efuzívna fáza.

Zoznam vulkanických fenoménov Lipari 
 Stratovulkány
 Canneto Dentro
 Chiesa Vecchia
 Chiraca
 Cungo di Mandra
 Monte Pilato
 Monte Mazzacaruso
 Monte San Angelo
 Timpone Carrubbo
 Timpone Ospedale
 Timpone Pataso
 Podmorské vulkány
 Cala Fico
 Capo Grosso
 Monterosa
 Punta de Iacopo
 Krátery
 Forgia Vecchia
 Rocche Rosse
 Kaldery
 Castellaro
 Dómy
 Monte Giardina
 Monte Guardia

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - ostrov Lipari na Global Volcanism Program 

Liparské ostrovy
Stratovulkány
Vyhasnuté sopky
Stromboli (ostrov)

Stromboli je ostrov sopečného pôvodu, patriaci do súostrovia Liparské ostrovy. Pomenovanie pochádza zo skomoleniny gréckeho slova strongylae – okrúhly. Je obývaný už od staroveku, v súčasnosti sa na ňom nachádzajú dve osady: Stromboli na severovýchode a Ginostra na juhozápade. V roku 1991 tu žilo 361 obyvateľov. Zdrojom obživy bol rybolov a pestovanie vína, v súčasnosti najmä turistický ruch. Pri erupcii v rokoch 2002 – 2003 boli obidve osady poškodené.

Sopka je známa už od staroveku, býva označovaná aj ako Maják stredomoria pre jej neustálu aktivitu (záznamy o erupciách sopky sú staré viac ako 2 500 rokov), posledná erupcia prebieha prakticky nepretržite od roku 1934. Dala aj meno jednej z typov erupcií strombolskej. Erupcie bývajú explozívne, väčšinou ide o vyvrhovnie rôznych sopečných bômb a úlomkov na krátke vzdialenosti (do ), lávové prúdy, ak sa vôbec vyskytujú, sú krátke. Výnimku tvoria roky 1975, 1985 – 86 a 2002 – 2003, keď došlo k nárastu aktivity a tým aj väčším objemom vyliatej lávy. Naposledy sopka zvýšila svoju aktivitu 28. augusta 2019, kedy došlo k erupcii a chŕleniu lávy.

Geologický vývoj 
Vývoj ostrova začal približne pred 200 000 rokmi vulkanizmom dnes už neaktívneho ostrovčeka Strombolicchio, nachádzajúceho sa severovýchodne od hlavného ostrova. Po 40 000 rokoch Strombolichino svoju činnosť ukončil a vulkanizmus sa posunul južnejšie, čím sa samotný ostrov Stromboli (presnejšie jeho najjužnejšia časť) začal vynárať nad morskú hladinu.

Vulkanizmus ostrova sa postupne posúval na sever, početné objemy pyroklastík a láv postupne rozširovali základňu ostrova, až približne pred 15 000 rokmi bol dosiahnutý súčasný tvar. 25 000 rokov pred našim letopočtom nastal kolaps vtedajšieho kráteru (alebo kaldery), produkty tohto kolapsu sú známe ako komplex Vancori. Ide o vrstvy šošonitických bazaltov.

V rokoch 13 800 (± 1 900) až 5 600 (± 3 300) pred našim letopočtom vzniklo na ostrove niekoľko menších sekundárnych erupčných centier (na západnej a severovýchodnej strane ostrova). Približne pred 7 000 rokmi opäť nastal masívny zosun (fragmenty tohto zosunu sa nachádzajú pod morskou hladinou v hĺbke asi ), a na severozápadnom svahu sa vytvorila depresia podkovovitého tvaru. Táto depresia je v súčasnosti vyplnená pyroklastikami najmladšej fázy.

Kultúrne zaujímavosti 
 Podľa niektorých interpretácií bola sopka predlohou Orodruiny (Hory Osudu) v Tolkienovom diele Pán prsteňov.
 Hrdinovia Vernovho románu Cesta do stredu Zeme ukončia svoju púť výstupom z krátera sopky.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.swissedic.ch – Stromboli online 
 www.volcano.si.edu – Stromboli na Global Volcanism Program 

Liparské ostrovy
Stratovulkány
Aktívne sopky
Vrchy pod 1000 metrov v Taliansku
Geografia Sicílie
Lesnický potok

Lesnický potok je potok v Pieninách, je to pravostranný prítok Dunajca a má dĺžku 5,7 km.

Pramení severne od obce Veľký Lipník v nadmorskej výške cca 670 m n. m. Tečie prevažne severozápadným smerom cez obec Lesnica. Za obcou sa prelamuje bradlovým pásmom Pienín a vytvára romantickú, krajinársky pôsobivú tiesňavu Prielom Lesnického potoka v dĺžke približne 1 km. Svahy tvoria vysoké bralá so strmými stenami (Vylízaná, Osobitá skala). Tu sa malým oblúkom stáča a ústi do Dunajca v nadmorskej výške okolo 435 m n. m. a nadväzuje na Prielom Dunajca. Korytom potoka preteká pomerne veľké množstvo vody, má veľký spád a vytvára sa tu niekoľko perejí. 

Údolím potoka vedie modro-značkovaná turistická trasa.

Referencie 

Potoky na Slovensku
Povodie Dunajca
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Sihelniansky potok

Sihelniansky potok je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Polhoranky s dĺžkou 6,5 km, je tokom V. rádu. 

Pramení v Podbeskydskej brázde na severovýchodnom úpätí Magury (1 018,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 870 m n. m. Najprv tečie na východ okrajom intravilánu obce Sihelné na ľavom brehu, následne sa stáča na juhovýchod a tečie priamo cez intravilán obce. Tu priberá najprv zľava prítok prameniaci juhozápadne od kóty 993,4 m n. m., ďalej dva pravostranné prítoky, najprv z východného úpätia Magury a potom spod Trchnovice (854,4 m n. m.). Na dolnom toku už preteká územím obce Rabča (časť Grúň), kde tečie smerom na východ, najprv sprava priberá Hájku a vzápätí ústi do Polhoranky v nadmorskej výške okolo 650 m n. m.

Referencie 

Potoky na Slovensku
Povodie Oravy
Vodné toky v okrese Námestovo
Hraničná (potok)

Hraničná je potok na hornom Spiši, v severnej časti okresu Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný a zároveň posledný prítok Popradu na území Slovenska, má dĺžku  a je tokom IV. rádu. Pri osade Žľabina napája malú vodnú nádrž.

Prameň 
Pramení v západnej časti Ľubovnianskej vrchoviny na juhojuhovýchodnom úpätí Medvedelice () v nadmorskej výške približne

Smer toku  
Od prameňa tečie najprv na východ, v lokalite Korčené sa potom stáča na juhojuhovýchod. Nad obcou Kremná sa prechodne stáča na východ, po pribratí Kremnianky v obci sa postupne stáča a pokračuje smerom na sever. Nad osadou Pilhov sa napokon stáča a k ústiu tečie severovýchodným smerom.

Geomorfologické celky  
len Ľubovnianska vrchovina

Prítoky  
pravostranné: krátky prítok z lokality Za Radovským potokom,  prítok spod sedla Vabec, Kremnianka, prítok prameniaci ZSZ od osady Doštená, prítok prameniaci JV od osady Skalná, dva prítoky z lokality Čierťaže, krátky prítok prameniaci V od osady Pilhov 
ľavostranné: dva krátke prítoky (prvý ústi v ) z lokality Korčené, krátky prítok () z oblasti Lazísk, Eliášovka, prítok z lokality Jánošovo, Žľabinský potok, krátky prítok prameniaci V od osady Kalembovka, prítok prameniaci SSZ od Kalembovky, Pilhovčík

Ústie  
Do Popradu sa vlieva severovýchodne od centra obce Mníšek nad Popradom v nadmorskej výške cca

Obce  
Kremná
Hraničné
Mníšek nad Popradom a jej osady Žľabina a Pilhov

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v Ľubovnianskej vrchovine
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Veľký Lipník (potok)

Veľký Lipník je potok na území okresu Stará Ľubovňa, je to ľavostranný prítok Popradu a má dĺžku 16 km. Niekedy sa nazýva aj Litmanovský potok. 

Na strednom toku prerezáva bradlové pásmo skupiny tzv. Litmanovských skaliek. Za obcou Litmanová je tok až po ústie chráneným územím (prírodná pamiatka Litmanovský potok). Ochraňuje sa koryto horského potoka so zachovaným pôvodným spoločenstvom ichtyofauny. Na tomto úseku aj výrazne meandruje. Na dolnom toku bola na bočnom ramene vybudovaná vodná nádrž Vengliska.

Prameň: v Ľubovnianskej vrchovine na severozápadnom úpätí Eliášovky () v nadmorskej výške cca 

Smer toku: na hornom toku na juhojuhovýchod, na strednom toku sa výrazne esovito stáča a opätovne pokračuje na juhojuhovýchod, na dolnom toku na krátkom úseku na juhovýchod

Geomorfologické celky: 1.Ľubovnianska vrchovina, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelok Ľubovnianska kotlina

Prítoky: sprava Rozdiel, zľava spod Eliášovky, spod Medvedelice ()

Ústie: do Popradu na západnom okraji mesta Stará Ľubovňa v nadmorskej výške okolo 

Obce: Litmanová, okraj mesta Stará Ľubovňa

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Kamienka (potok)

Kamienka je potok v severozápadnej časti okresu Stará Ľubovňa, je to ľavostranný prítok Popradu a má dĺžku 13 km.

Prameň: v Pieninách na juhovýchodnom úpätí Vysokých skaliek (1 049,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 900 m n. m.

Smer toku: v pramennej oblasti na juh, potom sa stáča viac-menej na juhovýchod, pričom vytvára štyri výrazné oblúky, na dolnom toku na juh

Geomorfologické celky: 1.Pieniny, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelok Ľubovnianska kotlina

Prítoky: sprava Chotárny potok (647,5 m n. m.), Čierny potok, zľava spod Vysokej (1 012,8 m n. m.), Riečka a prítok z oblasti Pod Skalkami

Ústie: do Popradu južne od obce Hniezdne v nadmorskej výške cca 530 m n. m.

Obce: Kamienka a Hniezdne

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Šambronka

Šambronka je potok na území okresu Stará Ľubovňa, je to pravostranný prítok Popradu a má dĺžku 12 km.

Priebeh toku 
Pramení v Levočských vrchoch, v podcelku Levočská vysočina, na severných svahoch Kuligury (1 250,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 115 m n. m. Tečie na sever cez Spišsko-šarišské medzihorie (podcelky Jakubianska brázda, Hromovec a Ľubotínska pahorkatina), preteká obcou Šambron, stáča sa na severovýchod a pokračuje cez Plavnicu. Do Popradu ústi neďaleko obce v nadmorskej výške cca 495 m n. m. Významné prítoky sú sprava zo severného úpätia Kopy (1 230,7 m n. m.) a spod Suchého vrchu (720,2 m n. m.), zľava Uhliskový potok a Dlhý potok.

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Ľubotínka

Ľubotínka je potok na rozhraní Spiša a Šariša, na území okresov Sabinov a Stará Ľubovňa. Je to pravostranný prítok Popradu a má dĺžku .

Prameň: v Levočských vrchoch, v podcelku Levočská vysočina, na východnom úpätí Kuligury () v nadmorskej výške cca 

Smer toku: po sútok s Trnkovým potokom na severovýchod, ďalej po sútok s Lazčíkom na východ, odtiaľ k sútoku s Hradlovou na severovýchod, k ústiu potom viac-menej na sever

Geomorfologické celky: 1.Levočské vrchy, podcelok Levočská vysočina, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelky Jakubianska brázda, Hromovec a Ľubotínska pahorkatina

Prítoky: sprava Lazčík, Vislanka, Hradlová, zľava Trnkový potok

Ústie do Popradu severozápadne od obce Ľubotín v nadmorskej výške cca 

Obce: Bajerovce, Vislanka, Ďurková a Ľubotín

Iné projekty 

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v okrese Sabinov
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Soliská (potok)

Soliská je potok na rozhraní Spiša a Šariša, vo východnej časti okresu Stará Ľubovňa. Je to pravostranný prítok Popradu, má dĺžku 9,5 km a je tokom IV. rádu. Miestne sa označuje ako Čirčanka.

Prameň 
Pramení v pohorí Čergov na severných svahoch vrchu Minčol (1 157,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 020 m n. m.

Opis toku 
Tečie prevažne severozápadným smerom lesnatým územím Čergova, na dolnom toku preteká Spišsko-šarišským medzihorím a obcou Čirč. Sprava priberá Rakovec, zľava Vlčí potok a Oľšavec. Ústi do Popradu pri obci Čirč v nadmorskej výške okolo 475 m n. m.

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v Čergove
Vodné toky v Spišsko-šarišskom medzihorí
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Virgin Australia

Virgin Australia (predtým Virgin Blue) je vedúca nízkonákladová letecká spoločnosť v Austrálii. Zakladateľom tejto spoločnosti je Sir Richard Branson a jeho spoločnosť Virgin Group. 
Sídlo tejto spoločnosti je v Brisbane.

Flotila

Iné projekty

Externý odkaz 
Virgin Blue Airlines

Letecké spoločnosti Austrálie
Brisbane
Podniky založené v 2000
Matúš Dula

Matúš Dula (* 28. jún 1846, Blatnica – † 13. jún 1926, Ružomberok) bol slovenský politik, predseda Slovenskej národnej rady, spolupredseda Matice slovenskej.

Životopis
Narodil sa v rodine Matúša Dulu a jeho manželky Anny, rodenej Duchayovej. V rokoch 1858 – 1861 študoval na gymnáziu v Kežmarku, v rokoch 1861 – 1864 v Rožňave. Právo vyštudoval vo Viedni a v Budapešti. Po skončení štúdií bol advokátskym koncipientom u P. Mudroňa, v roku 1871 sa stal samostatným advokátom v Martine. Jeden z najvýznamnejších slovenských politikov 19. storočia. Ako vysokoškolák založil vo Viedni akademický spolok Slovenské okolie a bol členom niekoľkých slovenských spolkov v Budapešti. Písal do Pešťbudínskych vedomostí a Slovenských novín. Z jeho iniciatívy bola v roku 1869 založená v Martine Sporiteľňa a v roku 1885 bol spoluzakladateľom Tatra banky. V súdnych procesoch zastupoval Vavra Šrobára, Andreja Hlinku a rumunských poslancov v klužskom procese. V roku 1877 sa stal podpredsedom Slovenskej národnej strany, s prestávkami ním bol do roku 1914. Bol členom výboru vydávajúceho Národné noviny. V roku 1914 sa stal predsedom Slovenskej národnej strany, inicioval vytvorenie nadstraníckej reprezentácie Slovákov – Slovenskej národnej rady (SNR) –, ale po vypuknutí svetovej vojny táto nevyvíjala žiadnu činnosť. Po vypuknutí vojny vyhlásil aj zastavenie činnosti SNR počas vojny. Napriek tomu udržiaval styky so Slovákmi vo Viedni a cez nich aj s československým zahraničným odbojom. Slovenská národná strana sa aktivizovala po prvomájovej manifestácii v Liptovskom Mikuláši. Na 24. mája 1918 zvolal do Martina poradu slovenských politikov, na ktorej schválili uznesenie o sebaurčovacom práve Slovákov a o vytvorení spoločného štátu s Čechmi. Slovenská národná rada sa zišla 30. októbra 1918 v Martine, kedy bola prijatá Martinská deklarácia. Vtedy bol Matúš Dula zvolený za jej predsedu. Niekoľko dní nato ho Maďari zatvorili, ale na zákrok ministerského predsedu Károlyiho ho prepustili. V novembri 1918 ako predstaviteľ Slovenskej národnej rady odišiel do Prahy. Dula sa stal v Prahe členom revolučného Národného zhromaždenia. Vo voľbách v roku 1920 bol za Slovenskú národnú a roľnícku stranu. V roku 1919 sa stal spolupredsedom Matice slovenskej a čestným predsedom Slovenskej národnej a roľníckej strany.

Externé odkazy 
 Zápis o pokrstení v matrike evanjelickej farnosti Blatnica
 http://www.mladamatica.sk/matus-dula-statni-a-narodovec/

Narodenia v 1846
Úmrtia v 1926
Slovenskí politici
Signatári Martinskej deklarácie
Predsedovia Matice slovenskej
Politici SNS (historickej)
Osobnosti z Blatnice
Slovenskí bankári
Pochovaní na Národnom cintoríne v Martine