joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rímsky obrad

Rímsky obrad je jeden z bohoslužobných obradov používaných v rímskokatolíckej (teda latinskej) cirkvi. Je to hlavný latinský obrad.

Pôvodne sa v rímskom obrade používala ako liturgický jazyk gréčtina, ale neskôr ju nahradila latinčina, ktorá bola dlho jediným bohoslužobným jazykom rímskeho obradu. Po 2. vatikánskom koncile nasledovala reforma rímskeho obradu. Rímsky obrad sa dnes neslúži v latinčine ale v národných jazykoch.

Oltáre sa v súčasnosti stavajú čelom k ľudu (versus populum) a nie chrbtom k ľudu (ad orientem).

Iné projekty

Externé odkazy 
 Tomáš Machula: Mše stará a nová? (Katolický týdeník, příloha Perspektivy 38/2007)
 5 katechezí o mši svaté a liturgii
 Čelem k východu – Tradice.net

Katolícka liturgia
Stanislav Mičev

PhDr. Stanislav Mičev, PhD (* 11. december 1957, Banská Bystrica) je slovenský historik a politik, v rokoch 20062021 riaditeľ Múzea Slovenského národného povstania.

Životopis 
Absolvoval Pedagogickú fakultu Univerzity Mateja Bela s aprobáciou slovenský jazyk – história.

Múzeum Slovenského národného povstania 
Do Múzea Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici nastúpil v roku 1984 ako vedecký pracovník. Skoro dva roky pracoval aj pre Ministerstvo spravodlivosti v Kanade. Päť rokov bol riaditeľ odboru kultúrnych aktivít na Ministerstvo kultúry.

Od roku 2006 bol generálnym riaditeľom Múzea Slovenského národného povstania. V tejto funkcii k 30. septembru 2021 končí. Z postu ho odvolala ministerka kultúry Natália Milanová (OĽaNO) na stretnutí 20. septembra 2021. Podľa ministerstva malo dôjsť k „viacerým pochybeniam pri riadení múzea“. Odborníci však Mičevovu prácu vo funkcie hodnotili „väčšinou pozitívne“. Okrem naštartovania publikačnej a digitalizačnej činnosti múzea zmenil ráz osláv SNP: „Kým v minulosti išlo o skromné a komorné podujatie, dnes sú oslavy celospoločenskou udalosťou, na ktorej sa pred pandémiou zúčastňovalo viac ako desaťtisíc ľudí, najvyššie politické špičky a desiatky veľvyslancov“. Mičev uviedol, že svoje odvolanie očakával.

Politické pôsobenie

Štátna úroveň 
V roku 2019 sa stal predsedom strany SOLIDARITA – Hnutie pracujúcej chudoby.

Krajská úroveň 
V roku 2017 kandidoval za župana Banskobystrického kraja v v krajských voľbách. V októbri 2017 sa vzdal kandidatúry v prospech kandidáta Jána Luntera. Pre Pravdu vtedy vyhlásil „Základný cieľ, ktorý som na začiatku povedal, je porážka fašizmu na území Banskobystrického kraja. To beriem ako najvážnejšiu vec a verím, že k tomu takto prispejem“. S nápadom spoločného postupu demokratických kandidátov prišiel v máji 2017 samotný Mičev. V neskoršom prieskume agentúru Focus sa Mičev umiestnil na 5. mieste s 10,4 % podporou. Niekoľko dní pred rezignáciou Mičeva sa v jeho prospech kandidatúru zriekli traja kandidáti: Pavel Greksa, Michal Kantor a Viliam Baňák.

Mestská úroveň 
Mičev pôsobil aj ako mestský poslanec Banskej Bystrice.

Osobný život 
Stanislav Mičev je od roku 1982 ženatý s manželkou Ivanou, má deti Slávku (* 1983) a Jakuba (* 1988).

Referencie

Externé odkazy 
 Diela Stanislava Mičeva v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice
 Články týkajúce sa Stanislava Mičeva na portáli teraz.sk TASR

Slovenskí historici
Slovenskí politici
Predsedovia slovenských politických strán
Absolventi Pedagogickej fakulty Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Osobnosti z Banskej Bystrice
Riaditelia múzeí na Slovensku
Kvasenie

Fermentácia alebo Kreteny

je premena organických látok pôsobením enzýmov. V biochémii je úzko definovaná ako extrakcia energie zo sacharidov bez prítomnosti kyslíka. V potravinárskej výrobe sa môže v širšom zmysle vzťahovať na akýkoľvek proces, v ktorom aktivita mikroorganizmov prináša požadovanú zmenu v potravinách alebo nápojoch. Náuka o fermentácii je známa ako zymológia.

V mikroorganizmoch je fermentácia primárny spôsob výroby adenozíntrifosfátu (ATP) degradáciou organických živín anaeróbne. Ľudia používajú fermentáciu na výrobu potravín a nápojov už od neolitu. Fermentácia sa napríklad používa na konzervovanie, v procese, ktorý produkuje kyselinu mliečnu nachádzajúcu sa v takých kyslých potravinách, ako sú nakladané uhorky, kombuča, kimčchi a jogurt, ako aj na výrobu alkoholických nápojov, ako je víno a pivo. Fermentácia prebieha aj v gastrointestinálnom trakte všetkých zvierat vrátane ľudí.

Druhy kvasenia 
Druhy kvasenia sú napríklad:
 alkoholové kvasenie – anaeróbne odbúranie glukózy na etanol a oxid uhličitý katalyzované enzýmami. Rovnicou pre kvasenie je, slovne: glukóza → etanol + oxid uhličitý, alebo C6H12O6 (aq) → 2 C2H5OH (l) + 2 CO2 (g).
 octové kvasenie – oxidácia etanolu na kyselinu octovú a vodu, pomocou baktérií rodu acetobakter. Často nastupuje po alkoholovom kvasení.
 mliečne kvasenie – séria postupných enzymatických premien cukrov na kyselinu mliečnu.

Referencie

Iné projekty 

Kvasenie
Chemické procesy
Biochémia
Enológia
Múzeum obetí komunizmu

Múzeum obetí komunizmu (skrátene MOK) je audiovizuálne múzeum v Košiciach na Moyzesovej ulici. Bolo založené 24. júna 2021 ako prvé svojho druhu na Slovensku. Vzniklo na počesť pamiatky obetiam komunizmu. Návštevníkom umožňuje nahliadnuť do príbehov väznených a mučených preživších.

Vznik a zámer 
Po takmer 32 rokoch od pádu komunizmu sa podarilo vybudovať prvé multimediálne múzeum, ktoré sa zameriava predovšetkým na obete tohto režimu. O jeho vzniku sa diskutovalo od roku 2001, keď bol založený Košický samosprávny kraj aj neskôr v roku 2006, no otvorenie sa podarilo až v roku 2021. Múzeum otvára tému obetí, ktoré počas 40 rokov trvania komunizmu boli perzekvovaní z rozličných politických dôvodov. Pokrýva dve obdobia komunizmu – prvé v rokoch 1945 až 1968 – obdobie tzv. tvrdých perzekúcií a druhú od roku 1969 až po rok 1989 – obdobie normalizácie, keď boli občania perzekvovaní sofistickými metódami, ktoré držali ľudí v neustálom strachu. V múzeu sú k dispozícii aj video svedectvá ľudí, ktorí sa stali triednymi nepriateľmi vo svojej krajine. Svedectvá pamätníkov poskytlo Centrum výskumu obdobia neslobody Ústavu pamäti národa. Za otvorením a prevádzkou múzea stojí spoločnosť APEX, a.s., občianske združenia Nenápadní hrdinovia a samizdat.sk a agentúra Amadeus.

Cieľ a poslanie múzea 
Cieľom Múzea je poskytnúť informácie najmä stredoškolskej mládeži, učiteľom histórie, ale aj bežným návštevníkom v prístupnej podobe. Krátke video príbehy umožnia návštevníkom spoznávať formy perzekúcií, ale aj spôsob, akým sa obete týchto perzekúcií k prenasledovaniu postavili. Mnohí dokázali znášať nevyhnutné utrpenie statočne, zostali verní pravde a nepodľahli klamstvám a lžiam, ktoré ich obviňovali často z absurdných vecí.

Poslaním múzea obetí komunizmu je spoznávať nedávnu históriu. Zamýšľať sa nad ňou a spoznávať príčiny, ktoré viedli k neľudskému zaobchádzaniu s obeťami. V múzeu sa nachádza aj malá kinosála a knižnica samizdatu. Ďalej sa tu nachádza interaktívna mapa obetí komunizmu na Slovensku, databáza perzekúcií, v ktorej sa dajú vyhľadávať jednotlivé obce, mená obetí aj základné údaje o odsúdení či iných prenasledovaniach. V mape sú jednotlivé obce označené symbolmi, ktoré zobrazujú, aké obete priniesli ich obyvatelia. Každá obec má konkrétny zoznam ľudí podľa druhu perzekúcie.

Referencie

Pozri aj 
 Slovenské technické múzeum
 Východoslovenské múzeum
 Múzeum Vojtecha Löfflera

Iné projekty

Externé odkazy 

 Oficiálna stránka múzea
 Interaktívna mapa obetí komunizmu

Múzeá v Košiciach
Organizácie založené v 2021
Muhammad Míárí

Muhammad Miara ( hebrejsky : מוחמד מיעארי, Muchamad Mi'ari, arabsky : محمد ميعاري, narodený 12. apríla 1939 ) je izraelský právnik, politik a bývalý poslanec Knesetu za stranu Progresívna kandidátka za mier.

Biografia 
Narodil sa v obci al-Birva. Vyštudoval právo na Hebrejskej univerzite, získal osvedčenie pre výkon profesie právnika.  Patrí do komunity izraelských Arabov .

Politická dráha 
V roku 1965 bol jedným zo zakladateľov hnutia al-Ard, roku 1984 spoluzakladal Progresívnu kandidátku za mier. V izraelskom parlamente zasadol prvýkrát po voľbách v roku 1984, do ktorých išiel za Progresívne kandidátku za mier. Stal sa členom výboru pre záležitosti vnútra a životného prostredia. Vo voľbách v roku 1988 mandát obhájil. Nastúpil potom ako člen do výboru pre vzdelávanie a kultúru a výboru pre ekonomické záležitosti.  Vo voľbách v roku 1992 on ani jeho strana neuspeli. Začiatkom 21. storočia sa pridal k formácii Balad .

Odkazy

Referencie

Externé odkazy 

  Kneset – Muhammad Míárí

Zdroj 
Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku  Muhammad Míárí na českej Wikipédii.

Kategorie:Monitoring:Články s identifikátorem WORLDCATID

Žijúci ľudia
Narodenia 12. apríla
Narodenia v 1939
Absolventi Hebrejskej univerzity v Jeruzaleme
Izraelskí Arabi
Členovia Knesetu
Izraelskí právnici
Počuvadliansky mlyn

Počuvadliansky mlyn je zničená usadlosť počas druhej svetovej vojny. Nachádza sa približne 5 km severne od obce Klastava v katastri obce Počúvadlo. Jedná sa o ruiny bývalého vodného mlyna vedľa potoka Klastava pri bývalej Ladzianskej Železnici. Usadlosť leží na pozemkoch na pravej strane v smere toku potoka. Potok tvorí hranicu medzi katasrálnymi územiami obce Počúvadlo a obce Klastava. Usadlosť sa pôvodne skladala z niekoľkých budov a to hlavnej budovy mlyna a priľahlých hospodárskych budov. K mlynu vedie náhon od potoka.

Budova Počuvadlianskeho mlyna stála už v roku 1910. V januári 1931 kúpil od obce Počúvadlo pozemky a mlyn Alojz Bagala z Ladzian. V máji roku 1931 prešla polovica majetku na Máriu Mühlovú (rod. Bagalovú) a Zuzanu Bagalovú. V roku 1934 kúpil diely Zuzany Bagalovej Vojtech Mühl a takto prešiel mlyn do vlastníctva manželov Mühlových každý v jednej polovici. V roku 1936 sa polovička vlastníctva Vojtecha Mühla vrátila Zuzane Tašalovej rod. Bagalovej z Ladzian. 19. apríla 1941 bola uzatvorená kúpna zmluva a vlastníctvo prešlo na Jozefa Kršiaka a jeho manželku Zuzanu Kohútovú každého v jednej polovici. V roku 1950 keď už mlyn neexistoval prešlo vlastníctvo polovice zničeného majetku na vtedy maloletého Jozefa Kršiaka ml.

Incident za Druhej svetovej vojny 

Po potlačeni SNP a príchode nemeckej okupačnej sily na územie bývalého Slovenského štátu sa v tejto lokalite usídlila odbojová a partizánska skupina "Sitno" ktorá sa dostala do hľadáčika protipartizánskych jednotiek ktoré mali za úlohu vyčistiť Slovensko od odbojových a ozbrojených partizánskych skupín a na pamiatku tejto tragédie je tu umiestnený pamätník padlým hrdinom ktorí pri tomto prepade padli alebo boli odvlečení a neskôr zavraždení Nacistami.

Referencie

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
Samoty na Slovensku
Počúvadlo
Slovenské národné povstanie
Ján Štrbák

Ján Štrbák (* 1972) je slovenský divadelný režisér, dramatik a pedagóg.

Vyštudoval divadelnú réžiu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Od roku 2005 pôsobí ako prodekan pre zahraničie na VŠMU.

V roku 1999 založil divadelné združenie STROMY. Spolupracoval s Bábkovým Divadlom Žilina, Slovenským komorným divadlom, Mestským divadlom Žilina a Divadlom z Pasáže.

Ocenenia 
 2000 - cena Dosky za objav sezóny (inscenácia Pokazený čas)

Dramatická tvorba 
 Pokazený čas (2000)
 Mesto (2001)
 Pamäť /Rekonštrukcia/ (2005)

Divadelné réžie

Referencie 

Slovenskí dramatici
Slovenskí divadelní režiséri
Prodekani vysokých škôl na Slovensku
Absolventi Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení
Vladimír Mores

Vladimír Mores (18.7.1967) je slovenský divadelný režisér, dramatik a herec. Vyštudoval odbor divadelná réžia na Vysokej škole múzických umení v Bratislave.

V jeho tragických textoch sa objavujú témy osamelosti, straty a depresie, jeho komediálne texty sa vyznačujú prvkami absurdnej drámy. Réžijným štýlom sa blíži k divadelnému minimalizmu a ozvláštnenému realizmu. Venuje sa prevažne ochotníckemu divadlu.

Ocenenia 
 1999 - Cena Alfréda Radoka za divadelnú hru Jablko na streche
 2012 - Cena Alfréda Radoka za divadelnú hru Psoriáza

Výber z dramatickej tvorby 

 Jablko na streche (1999)
 Labyrint
 Psoriáza (2012)
 Melanchólia
 Predposledný súd
 Tak to napíš, zlatíčko!
 Ty budeš moja!
 Pánska jazda
 Mrkvová torta
 Šumienky
 Herečka

Divadelné réžie

Referencie 

Slovenskí divadelní režiséri
Slovenskí dramatici
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Episkopálna cirkev Spojených štátov

Episkopálna cirkev Spojených štátov Amerických (po anglicky: Episcopal Church in the United States of America) je anglikánska cirkev pôsobiaca najmä na území Spojených štátov amerických.

Rozšírenie 
Episkopálna cirkev vznikla v roku 1789. Farnosti tejto cirkvi sa nachádzajú predovšetkým v USA ale aj na Haiti, Taiwane, v Kolumbii, Dominikánskej republike, Ekvádore, Hondurase, Venezuele a v Európe. Episkopálna cirkev je jedna z najstarších cirkví v USA. S 2,3 milióna členov je ale menšia než iné americké cirkvi. Asi len 0,8 % občanov USA sa hlási k tejto cirkvi, ale asi štvrtina amerických prezidentov boli členmi tejto cirkvi.

Štruktúra 
Episkopálna cirkev v USA má 110 diecéz v ktorých čele stoja biskupi. Diecézi sú družené to cirkevných provincií, ktorých je deväť. Táto cirkev má celkovo 7 374 farností. Najvyšším orgánom cirkvi je synoda, ktorú tvoria duchovní aj laici. Synoda sa koná každé tri roky. Predesedajúcim biskupom celej cirkvi je v súčasnosti Michael Curry. Episkopálna cirkev v USA na rozdiel od iných anglikánskych cirkví nemá žiadne arcidiecézi.

Episkopálna cirkev v USA povoľuje svätenie žien do všetkých stupňov duchovenskej služby a manželstvá osôb rovnakého pohlavia.

Pozri aj 
 Anglikanizmus
 Anglikánsky zväz cirkvví

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka cirkvi

Zdroj 

Anglikánstvo
Protestantské cirkvi
Kresťanstvo v USA
Majstrovstvá sveta v atletike 1987

Majstrovstvá sveta v atletike 1987 boli 2. majstrovstvá sveta organizované IAAF. Prebiehali v talianskom meste Rím od 28. augusta do 6. septembra 1987.  Súťažilo sa na štadióne Stadio Olimpico.

Na programe bolo celkovo 43 disciplín (24 mužských a 19 ženských). Na tomto šampionáte mali ženy prvýkrát v histórii na programe beh na 10 000 metrov a chôdzu na 10 km. Beh na 100 metrov mužov vyhral pôvodne časom 9,83 s kanadský šprintér Ben Johnson. Neskôr však bol kvôli dopingu diskvalifikovaný.

Účasť Česko-Slovenska 
Československí atléti vybojovali celkovo dve medaily (striebro Jozef Pribilinec v chôdzi a bronz Jan Železný v hode oštepom). Niekoľko ďalších atlétov postúpilo do finále. Guliar Remigius Machura skončil na 4. mieste.  Šiesty skončil Martin Vrábel (10 000 m) a Roman Mrázek (20 km chôdza). Siedme miesto vybojoval diskár Imrich Bugár, výškar Ján Zvara a chodec Pavol Szikora v pretekoch na 50 km. Deviaty skončil v hode diskom Gejza Valent. Na desiatom mieste skončil v trojskoku Ivan Slanař a jedenásty bol Pavol Blažek v chôdzi na 20 km. Desaťbojár Věroslav Valenta sa umiestnil na 16. mieste.

Medzi ženami bola najúspešnejšia Jarmila Kratochvílová, ktorá vo finále behu na 800 metrov dobehla v čase 1:57,81 ako piata. Diskárka Zdeňka Šilhavá obsadila šieste miesto. Dvojité zastúpenie malo Česko-Slovensko v ženskom finále vrhu gule. Helena Fibingerová skončila ôsma a Soňa Vašíčková trinásta.

Medailisti

Muži

Ženy

Medailové poradie

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Archív IAAF

Zdroj 

Majstrovstvá sveta v atletike
Taliansko
Šport v 1987
Ivan Koza

prof. MUDr. Ivan Koza DrSc. (* 12. august 1940, Bratislava† 26. august 2021) bol slovenský lekár medzinárodne uznávaný onkológ, univerzitný profesor, prodekan  pre zahraničnú spoluprácu na Fakulte špecializačných štúdií Slovenskej zdravotníckej univerzity. 

V rokoch 2001 až 2004 bol riaditeľom Národného onkologického ústavu v Bratislave. Bol autorom a spoluautorom viac ako 200 odborných publikácií.

Ocenenia 
 Zlatá medaila Jána Jesenia SAV
 Krištáľové krídlo

Referencie

Odkazy 
 https://www.osobnosti.sk/osobnost/ivan-koza-1679

Slovenskí lekári
Slovenskí onkológovia
Slovenskí univerzitní profesori
Absolventi Lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Držitelia Krištáľového krídla
Osobnosti z Bratislavy
Viktor Rumpelmayer

Viktor Rumpelmayer (* 7. november 1830, Bratislava – † 14. jún 1885, Viedeň) bol rakúsko-uhorský architekt z 19. storočia, ktorého štýl bol kombináciou francúzskych a talianskych vplyvov a viedenských trendov charakteristických pre dané obdobie. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších stredoeurópskych architektov svojej doby.

Rumpelmayer sa narodil v Bratislave a pracoval nielen vo svojej domovskej krajine, ale aj v Bulharsku, kde navrhol a postavil novobarokový bulharský kráľovský palác (dnes Národná galéria umenia) a letný palác kniežaťa Alexandra I. Euxinograd na pobreží Čierneho mora. Medzi jeho ďalšie diela patrí množstvo palácov pre známych príslušníkov šľachty, britské veľvyslanectvo vo Viedni s anglikánskym kostolom, nemecké veľvyslanectvo vo Viedni, portugalský pavilón na parížskej výstave Universelle (1900), okrem iných významných komisií Rumpelmayer tiež prepracoval zámok Festetics v maďarskom Keszthely.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

Uhorskí architekti
Rakúski architekti
Rakúsko-uhorské osobnosti
Architektúra v Bulharsku
Osobnosti z Bratislavy
Dušan Hejbal

ThMgr. Dušan Hejbal (* 16. júl 1951, Praha) je emeritný biskup Starokatolíckej cirkvi v Českej republike, na čele ktorej stál v rokoch 1991 až 2016. Ako biskup bol zároveň biskupom-ordinárom pre anglikánskych veriacich na území celého Česka. Okrem vedenia cirkvi pôsobil ako farár Starokatolíckej farnosti Praha, ktorej duchovným správcom zostal aj po odchode do emeritúry do júna 2018. Taktiež píše texty piesní.

Životopis

Kresťanstvo 
Do starokatolickej cirkvi vstúpil v roku 1968. V nasledujúcom roku začal študovať na Husovej československej bohosloveckej fakulte v Prahe. V júni 1970 bol vysvätený za diakona a o rok neskôr za kňaza. V máji 1972 musel na príkaz úradov opustiť bohosloveckú fakultu. Až do pádu komunistického režimu pôsobil v pastorácii neverejne, pracoval ako pomocný robotník, murár, prevádzkar, vodič električky alebo predávač.

Bol blízkym spolupracovníkom vtedajšieho prenasledovaného biskupa Augustina Podoláka, pod ktorého vedením sa venoval štúdiu teológie a podielal sa na neverejných cirkevných vzdelávacích aktivitách. Bol tak tiež vyšetrovaný ŠtB pre marenie štátneho dohľadu nad cirkvami.

Po Nežnej revolúcii bol v apríli 1990 vymenovaný za generálneho vikára, dňa 23. februára 1991 zvolený za biskupa. V nasledujúcom roku sa stal podpredsedom Ekumenickej rady cirkví v ČR (ERC). Od roku 1993 prednášal starokatolícku dogmatiku a liturgiku na Husitskej teologickej fakulte Univerzity Karlovej. Dňa 27. septembra 1997 bol v Prahe v katedrále svätého Vavrinca na Petříne vysvätený za biskupa. V čele Starokatolickej cirkvi v Českej republike ako biskup stál do 16. júla 2016, kedy dosiahol veku 65 rokov a vedenie cirkvi prevzal novo-zvolený biskup Pavel Benedikt Stránský.

V rokoch 20002005 bol predseda riadiaceho výboru ERC, potom opäť podporedsedom tohto združenia.

Hudba 
Od mladosti sa venoval hudbe, zo začiatku ako folkový spevák v dvojici Labašta & Hejbal. Od 1981 do 1993 bol kmeňovým textárom rokovej skupiny Dr. Max a písal aj pre interprétov stredného prúdu populárnej hudby. Celkom v období 19861997 uplatnil osemdesiat textov.

Referencie

Zdroj 

Českí starokatolícki biskupi
Českí folkoví speváci
Českí textári piesní
Absolventi Karlovej univerzity
Osobnosti z Prahy
Kathy Najimyová

Kathy Najimy (* 6. február 1957, San Diego, Kalifornia, USA) je americká herečka, komička, spisovateľka a aktivistka.

Detstvo a mladosť 
Najimyová sa narodila 6. februára 1957 v San Diegu v Kalifornii. Jej rodičia sú libanonského pôvodu. Bola vychovávaná v katolíckej viere.

Kariéra 
V roku 1986 účinkovala vo feministickej show The Kathy and Mo Show. Neskôr sa začala zaujímať o komediálne filmové role. V roku 1992 bola obsadená do vedľajšej úlohy po boku Whoopi Goldberg, vo filme Sestra v akcii a tiež sa objavila aj v pokračovaní z roku 1993. V rovnakom roku si zahrala v úspešnom filme Hókus Pókus, po boku Sarah Jessicy Parker a Bette Midler. 

V rokoch 1997 až 2010 prepožičala svoj hlas postave Bobby Hill z animovaného televízneho seriálu Ocko Hill a spol. V roku 1998 si zahrala menšiu úlohu vo filme Chuckyho nevesta a tiež v romantickej komédii Zack a Reba, kde si zahrala po boku Brittany Murphy a Seana Patricka Flanneryho.  

Objavila sa tiež vo viacerých televíznych seriáloch ako napríklad Veronika (1997-2000), Sladký život Zacka a Codyho (2005-2008), Šiesty zmysel (2011-2016), Viceprezidentka (2012-2019), Znovu 20 (2015-2021) a iné.

Osobný život 
Najimyová sa v roku 1998 vydala za speváka Dana Finnertyho, ktorý je od mladší o trinásť rokov. Majú spolu dcéru Samiu, ktorá sa venuje hudbe. Je silnou aktivistkou za ľudské práva a LGBTQ. Často sa zúčastňuje seminárov, zaoberajúcich sa touto témou. V roku 2016 podporovala pri voľbách Hillary Clinton. Podporuje tiež viaceré charitatívne organizácie.

Iné projekty

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Dabingové herečky USA
Aktivisti USA
Aktivisti za ľudské práva
LGBT aktivisti
Osobnosti USA libanonského pôvodu
Osobnosti zo San Diega (Kalifornia)
Martin Regáli

Martin Regáli (* 12. október 1986, Prešov) je slovenský futbalista, hráva na pozícii útočníka.

Klubová kariéra 
Premiéru v najvyššej súťaži absolvoval v roku 2015, v drese klubu MFK Zemplín Michalovce , od roku 2019 pôsobí v drese fortunaligového MFK Ružomberok, kde sa stal jedným z najlepších útočníkov súťaže s perspektívou aj pre slovenskú reprezentáciu.

Individuálne úspechy a ocenenia 

 Postup do najvyššej súťaže s MFK Zemplín Michalovce
 Finále Slovenského pohára (Slovnaft Cup) v drese MFK Ružomberok roku 2020
 Účast v Európskej lige UEFA v ročníkoch 2019/20 a 2020/21 v drese MFK Ružomberok.
Ocenenia hráč mesiaca 
Nominácie na gól mesiaca.

Referencie

Externé odkazy 

 Martin Regáli na stránkach najvyššej slovenskej súťaže fortunaliga.sk
 Martin Regáli na stránkach transferkmarkt.com
 Martin Regáli na stránkach Sportnet

Osobnosti z Prešova
Hráči MFK Zemplín Michalovce
Hráči MFK Ružomberok
Železničná stanica Lok

Železničná stanica Lok je železničná stanica v Loku. Leží na trati 150 Nové Zámky – Zvolen. Je elektrifikovaná  striedavou sústavou 25 kV.

Doprava 
Na stanici sa nachádzajú 3 dopravné a 1 manipulačná koľaj. Obsluhujú ju dva nástupištia. Je nesamostatná stanica, pridelená k železničnej stanici v Leviciach. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Zvolen.

Referencie

Externé odkazy 
 Stanica na stránke ŽSR
 Stanica na stránke VLAKY.NET

Lok
Lok
Doprava v okrese Levice
Stavby v okrese Levice
Železničná stanica Podhájska

Železničná stanica Podhájska je železničná stanica v Podhájskej. Leží na trati 150 Nové Zámky – Zvolen. Je elektrifikovaná  striedavou sústavou 25 kV.

Doprava 
Na stanici sa nachádzajú 3 dopravné a 1 manipulačná koľaj. Obsluhujú ju dva nástupištia. Je nesamostatná stanica, pridelená k železničnej stanici v Úľanoch nad Žitavou. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Zvolen.

Referencie

Externé odkazy 
 Stanica na stránke ŽSR
 Stanica na stránke VLAKY.NET

Podhájska
Podhájska
Doprava v okrese Nové Zámky
Stavby v okrese Nové Zámky
Železničná stanica Úľany nad Žitavou

Železničná stanica Úľany nad Žitavou je železničná stanica v Úľanoch nad Žitavou. Leží na tratiach 150 Nové Zámky – Zvolen a 151 Nové Zámky – Zlaté Moravce. Je elektrifikovaná  striedavou sústavou 25 kV.

Doprava 
Na stanici sa nachádzajú 3 dopravné, 1 manipulačná a 3 ostatné koľaje. Obsluhujú ju tri nástupištia. Sú k nej pridelené stanice Hul a Podhájska. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Zvolen.

Referencie

Externé odkazy 
 Stanica na stránke ŽSR
 Stanica na stránke VLAKY.NET

Úľany nad Žitavou
Úľany nad Žitavou
Doprava v okrese Nové Zámky
Stavby v okrese Nové Zámky
Železničná stanica Beša

Železničná stanica Beša je železničná stanica v Beši. Leží na trati 150 Nové Zámky – Zvolen. Je elektrifikovaná  striedavou sústavou 25 kV.

Doprava 
Na stanici sa nachádzajú 3 dopravné, 1 manipulačnú a 1 ostatnú koľaj. Obsluhujú ju dva nástupištia. Je nesamostatná stanica, pridelená k železničnej stanici v Leviciach. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Zvolen.

Referencie

Externé odkazy 
 Stanica na stránke ŽSR
 Stanica na stránke VLAKY.NET

Beša
Beša (okres Levice)
Doprava v okrese Levice
Stavby v okrese Levice
Železničná stanica Hliník nad Hronom

Železničná stanica Hliník nad Hronom je železničná stanica v Hliníku nad Hronom. Leží na trati 150 Nové Zámky – Zvolen. Je elektrifikovaná  striedavou sústavou 25 kV.

Doprava 
Na stanici sa nachádzajú 4 dopravné a 2 manipulačné koľaje. Obsluhujú ju tri nástupištia. Je nesamostatná stanica, pridelená k železničnej stanici v Hronskej Dúbrave. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Zvolen.

Referencie

Externé odkazy 
 Stanica na stránke ŽSR
 Stanica na stránke VLAKY.NET

Hliník nad Hronom
Hliník nad Hronom
Doprava v okrese Žiar nad Hronom
Stavby v okrese Žiar nad Hronom
Matiašovský

Matiašovský môže byť:
 šľachtický rod z Liptovskej stolice (neskôr usídlený aj inde), pozri Matiašovskovci
 priezvisko:
 Július Matiašovský (18491898), uhorský verejný činiteľ, právnik
 Kamil Matiašovský (19311991), slovenský chemik
 Ladislav Matiašovský (16431705), župan, katolícky biskup

Pozri aj 
 Matiašovce
 Matiašovské háje

Zdroje
Nineteen (Phil Lynott)

„Nineteen“ je posledný singel írskeho rockového speváka a basgitaristu Phila Lynotta. Prvýkrát vyšiel 6. novembra 1985 v Spojenom kráľovstve a vystupoval s ním v televíznych reláciách do 18. decembra 1985.

Pieseň bola inšpirovaná texaským motorkárskym gangom Nineteenth Chapter, ktorý Lynott spoznal sediac v miestnom „ale house“. Motorkár, oblečený vo farbach gangu, prišiel k výčapu, buchol po ňom a povedal „I'm bad, gimme a beer!“ Začiatok frázy sa nachádza v refréne piesne. Videoklip sa nakrúcal s motorkami Harley-Davidson na púšti, Hollywood a Santa Monica Boulevard v Los Angeles.

Zoznam skladieb

7" singel (1985)

Strana A
 „Nineteen“ – 5:29

Strana B
 „Nineteen“ (Dub Mix) – 5:27

12" singel (1985)

Strana A
 „Nineteen“ – 5:29

Strana B
 „Nineteen“ (Dub Mix) – 5:27
 „A Night in the Life of An Old Blues Singer“ – 4:56

7" singel double pack (1986)

Strana A
 „Nineteen“ – 5:29

Strana B
 „Nineteen“ (Dub Mix) – 5:27

Strana C
 „Whiskey in the Jar“ (Live in Eire 1978)

Obsadenie 
 Phil Lynott – spev, basgitara
 Gary Moore – gitara (v skladbe „A Night in the Life of An Old Blues Singer“)
 Robin George – gitara (v skladbách „Nineteen“ a „Nineteen“ (Dub Mix))
 Paul Hardcastle – klávesy (v skladbách „Nineteen“ a „Nineteen“ (Dub Mix))

Referencie

Externé odkazy 
 „Nineteen“ na Discogs

Single z 1985
Víťaz (seriál)

Víťaz je pripravovaný slovenský komediálny seriál, ktorý pre HBO Max vyrába produkčná spoločnost Etamp Film Production pod vedením režiséra Jana Hřebejka. Ide o prvý slovenský seriál z produkcie Max Original. Scenár napísali Peter Nagy a dcéra slovenského expremiéra Mikuláša Dzurindu Zuzana. Z dôvodu fúzie HBO Max a Discovery+, pri ktorej chcú ušetriť 3 miliardy dolárov, došlo ku zrušeniu prác na projektoch vo väčšine Európy, čo sa dotýka aj pre platformu prvého slovenského seriálu Víťaz. Podľa oficiálneho stanoviska je seriál vo fázy postprodukcie a jedná sa o jeho predaju inému streamerovi.

Synopsa 
Bývalý premiér po odchode z politiky zisťuje, že doma nemá takú moc, na akú bol vo svoje funkcii zvyknutý.

Obsadenie 
 Vladimír „Ady“ Hajdu ako Viktor Hudák, expremiér SR
 Ivana Chýlková ako Viktorova manželka
 Milan Ondrík ako Michal Mráz, politik
 Petra Dubayová ako Viktorova dcéra

Série

Časti

1. séria

Referencie

Externé odkazy 
 
 Víťaz na SerialZone

Slovenské televízne seriály
Komediálne televízne seriály
Dramatické televízne seriály
Televízne seriály HBO
Televízne seriály z roku 2022
Dominik Frajkor

PaedDr. Dominik Frajkor (* 4. október 1985) je slovenský komunálny politik a bývalý podnikateľ, ktorý od 18. novembra 2021 pôsobí ako primátor mesta Sečovce.

Štúdium a profesijná kariéra 
Vysokoškolské štúdium absolvoval na Vysokej škole DTI, ktorá má sídlo v Dubnici nad Váhom a detašované pracovisko v Sečovciach a na ktorej Frajkor v roku 2018 získal bakalársky titul v študijnom odbore učiteľstvo profesijných predmetov a praktickej prípravy, v roku 2020 magisterský titul a v roku 2021 titul doktora pedagogiky v odbore učiteľstvo a pedagogické vedy.

Od 7. augusta 2014 do 19. júla 2021 pôsobil ako konateľ spoločnosti Five Elements, s.r.o. Táto spoločnosť v roku 2014 od mesta Sečovce odkúpila a v rokoch 2018 – 2021 kompletne zrekonštruovala komplex piatich bytových domov medzi Bačkovskou a Komenského ulicou, ktorému dala historicky inšpirovaný názov Panský dvor.

Politická činnosť

Komunálne voľby 2021 
18. marca 2021 príslušníci Národnej kriminálnej agentúry Prezídia Policajného zboru zadržali vtedajšieho primátora Jozefa Gamráta, ktorého vzápätí vyšetrovateľ obvinil z trestného činu prijímania úplatku. Vzhľadom na tieto skutočnosti sa Gamrát 25. marca vzdal mandátu a na primátorskom poste ho – ako zástupca primátora – dočasne nahradil poslanec mestského zastupiteľstva Peter Havrila, ktorý pracoval ako majster Prevádzky vodovodov a kanalizácií Sečovce, strediska so sídlom na Štúrovej ulici 493/11 patriaceho pod Východoslovenskú vodárenskú spoločnosť, a.s.

Na základe rozhodnutia predsedu Národnej rady Slovenskej republiky č. 235/2021 Z. z. z 8. júna 2021 o vyhlásení volieb do orgánov samosprávy obcí boli, okrem iných obcí, v Sečovciach určené doplňujúce voľby primátora na 23. októbra 2021. Frajkor sa do týchto volieb zapojil ako kandidát bez politickej príslušnosti, pričom jeho súpermi bola niekdajšia primátorka a súčasná poslankyňa Mestského zastupiteľstva mesta Sečovce Monika Bérešová, administratívny pracovník Lukáš Harhaj, Peter Havrila a asistentka reštaurátora a bývalá zamestnankyňa Mestského úradu v Sečovciach Lýdia Vereščáková (všetci kandidujúci bez politickej príslušnosti). Volieb sa zúčastnilo 2172 (33,8 %) voličov zapísaných v zozname voličov, pričom Frajkor získal 615 platných hlasov (Bérešová získala 576, Harhaj 491, Havrila 376 a Vereščáková 108 platných hlasov), pričom najväčší náskok dosiahol v okrsku č. 1 (t. j. Kochanovce a juhovýchodná časť Sečoviec) a zvíťazil tiež v okrskoch č. 2 (Obchodná ulica a severná časť Sečoviec), 5 (južná časť Sečoviec) a 6 (Okružná ulica).

Prvé funkčné obdobie 
Frajkor bol vymenovaný za primátora na piatom zasadnutí Mestského zastupiteľstva mesta Sečovce 18. novembra 2021.

Referencie

Externé odkazy 
 Propagačný interview na spravodajskom portáli MY Dolný Zemplín (30. júl 2021)
 Propagačná stránka na sociálnej sieti Facebook

Slovenskí podnikatelia
Primátori slovenských miest
Absolventi Vysokej školy DTI
Osobnosti zo Sečoviec
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2022 – IV. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2022 – IV. divízia bol hokejový turnaj piatej (najnižšej) kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Turnaj sa hral od 3. do 8. marca 2022 v kirgizskom hlavnom meste Biškek. Boli to prvé hokejové majstrovstvá sveta štvrtej divízie. Tento turnaj bol naplánovaný už na rok 2020 a neskôr na rok 2021, ale obidva tieto turnaje boli zrušené pre pandémiu ochorenia COVID-19.

Účastníci

Konečné poradie

|}

Poznámka: Pôvodne malo postúpiť do III. B divízie MS 2023 iba Kirgizsko, ale kvôli pokračujúcej suspendácii Ruska a Bieloruska postúpil aj Irán. Či postúpi aj niekto ďalší v prípade rozšírenia III. B divízie, o tom sa rozhodne na kongrese IIHF v septembri 2022.

Zápasy

Referencie

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2022
Ľadový hokej v 2022
Prednádražie (Trnava)

Prednádražie (Prengo) je sídlisko v Trnave v mestskej čati Trnava-západ.

Polohopis 
Sídlisko sa nachádza v západnej časti Trnavy. Je ohraničené železničnou traťou, Parkom Janka Kráľa, ulicou Jána Bottu a Kamennou cestou.

Dejiny 
Sídlisko začali stavať v dvoch etapách, ktoré na seba nadväzovali. Prednádražie I. bolo postavené rokoch 19631970 (1050 bytov) aj s občianskou vybavenosťou. Hneď nato rozbehli výstavbu Prednádražia II., dokončeného v roku 1977 (2250 bytov). Po dlhšej prestávke vo výstave bolo po roku 2005 pristavaných viacero novostavieb.

Kultúra a zaujímavosti

Materské školy 
 Materská škola L. van Beethovena 16
 Materská škola Botanická 12
 Materská škola Čajkovského 28

Základné školy 

 Základná škola s materskou školou, Ulica Jána Bottu 27
 Základná škola s materskou školou, Kornela Mahra 11
 Spojená škola, Beethovenova 27
 Základná škola Narnia, Mozartova 10

Vysoké školy 
 STU MtF Trnava

Stavby 
 Nákupné centrum Cassalle
 Obchodné a nákupné centrum MAX
 Poliklinika Mozartova
 Farnosť Božieho milosrdenstva Trnava

Športoviská 
 Športový areál FORTUNA (Tenis)
 Bikrosová dráha

Referencie

Externé odkazy 
https://www.trnava.sk

Trnava-západ
Trnavské sídliská
Trnava
Slovenské geografické výhonky
Eliška Mintálová

Eliška Mintálová (* 23. marec 1999, Žilina) je slovenská kajakárka v disciplíne vodný slalom. Na medzinárodnej úrovni pôsobí od roku 2016.

S vodným slalomom začala vo veku 11 rokov. Jej klubom je KTK Dukla Liptovský Mikuláš a strediskom VŠC Dukla Banská Bystrica. Trénuje ju Peter Cibák ml.

V júli 2020 s desaťsekundovým náskokom vyhrala ženské majstrovstvá Slovenska v K1. 8. mája 2021 sa na Európskom šampionáte v slalome umiestnila na 11. mieste a získala kvalifikáciu na Letné olympijské hry 2020 v Tokiu. Na nich sa umiestnila na 9. mieste vo vodnom slalome disciplíne K1.

Svoje prvé pódiové umiestnenie získala v treťom kole Svetového pohára vo vodnom slalome v španielskom La Seu d’Urgell v septembri 2021.

Referencie

Zdroj 
 

Slovenskí kajakári
Kanoisti na Letných olympijských hrách 2020
Osobnosti zo Žiliny
Roráty

Roráty (iné názvy: rorátna (svätá) omša alebo rorátová (svätá) omša, ) je forma rannej katolíckej mariánskej pobožnosti (= bohoslužby, omše) v adventnom období. Ide o bohoslužbu slávenú najmä pred východom Slnka, za svetla sviečok a s úvodnou antifónou Rorate caeli. Neslávia sa počas nediel. Roráty majú pripomínať Izaiášovo proroctvo o mesiášovi, započaté zvestovaním archanjela Gabriela Panne Márii.

Termín roráty označuje aj spevy počas týchto bohoslužieb. V českom prostredí sa zachovali staré rorátne spevy typické archaickými hudobnými prvkami.

História 
Označenie roráty pochádza z adventnej votívnej omše o Panne Márii, ktorá začína sa slovami: Rorate coeli desuper (Roste, nebesia, z výsosti / Roste, nebesia, z hora / Dajte rosu ó nebesá). Na území strednej Európy siaha táto tradícia do 13.14. storočia, rozkvet však nastáva až v 16. storočí, kedy dochádza k zakladaniu bratstiev, tzv. roratistov. Pôvod rorátnych omší možno hľadať v dobe panovania Karola IV. Panovník zaviedol prax celoročných votívnych omší o Panne Márii. K týmto omšiam sa pripojila tradícia liturgického spevu, zvlášť v prostredí utrakvistickom (t.j. umiernenom husitskom). Rorátne spevy slávili najmä literátske bratstvá. Rušenie bratstiev v roku 1783 za jozefínskych reforiem, znamenalo úpadok rorátov ako takých. Od 20. storočia existujú snahy o obnovu tradície rorátov.

Slávenie v súčasnosti 
V rímskokatolíckej cirkvi po druhom Vatikánskom koncile:
Rorátne omše sú odlišné od omše zo dňa a neslúžia sa v nedele a prikázané sviatky. 
Pred začiatkom omše si veriaci môže zapáliť svoju sviecu od pripravenej sviece. Počas odpaľovania môže potichu povedať slová „Sum paratus ad adventum Dei“ – Som pripravený na príchod Pána. (pozn. doslovný preklad je: Som pripravený na Boží príchod/príchod Boha)

Symbolika 
Roráty symbolizujú, že kým Kristus neprišiel na túto Zem, ľudstvo kráčalo v tmách. On priniesol svetlo vykúpenia. V tomto má svoju úlohu aj Panna Mária, skrze ktorú Kristus prišiel na Zem. Postavu Panny Márie tu Cirkev velebí ako radosť Izraela a vznešenú dcéru Siona.

Referencie

Pozri aj 
 advent
 omša (bohoslužba)
 Rorate coeli desuper
 Kristus (titul)

Cirkevná hudba
Katolícka liturgia
Omša
Kynek

Kynek je mestská časť v Nitre. Jeho rozloha je 5,1 km² a žije tu 942 obyvateľov (2020). Súčasťou Nitry je od roku 1960.

Poloha 
Leží 5 km severozápadne od mesta Nitra, v severnej oblasti Nitrianskej pahorkatiny. Juhozápadne leží Kynecký les. Okrem neho sa tu nachádza kaštieľ zo začiatku 19.storočia, ktorý obklopuje anglický park, či Kostol Všetkých svätých, ktorý sa spomína už v roku 1257 a bol obnovený v roku 1728 a je zaradený medzi kultúrne pamiatky. Stredom obce preteká Kynecký potok, ktorý zbiera vodu z prameňov Kyneckého lesa a Šúdolskej doliny.

História 
Prvá písomná sa datuje do roku 1006 , neskôr sa však zistilo že táto listina je falzifikát z 18.storočia a tak prvou platnou písomnou zmienkou je zápis z roku 1246, kedy sa obec spomína pod názvom Kuniuk. Pôvodne patril kráľovskému Nitrianskemu hradu, neskôr bol majetkom ostrihomského arcibiskupa. V roku 1452 sa obec nazývala Kewnewk a patrila Mikulášovi Šuranskému. V roku 1598 obec spustošili krymský tatári, ktorí boli súčasťou tureckého vojska. V riku 1664 bola obec stále spustnutá a bol len osadou neďalekej obce Lehota. V roku ju arcibiskup Juraj Szelepcsényi testamentom odkázal nitrianskej kapitule. V roku 1964 sa v obci usadili Užovičovci a postupne sa stali jeho zemepánmi. V roku 1980 Rada Okresného národného výboru v Nitre schválila dokument Preventívne opatrenia ochrany prírody okresu Nitra. Územie Kyneku je v nej zaradené v kategórií C, čiže na týchto územiach možno vykonávať činnosť iba so súhlasom štátnej ochrany prírody.

Externé odkazy 
 Kynek, nitra.sk
 Kynek-sk.webnode.sk

 
Mestské časti Nitry
Carla Guginová

Carla Gugino (* 29. august 1971, Sarasota, Florida, USA) je americká herečka. Je známa účinkovaním vo filmoch ako Zo života chlapca (1993), trilógia Spy Kids (2001-2003), Sin City: Mesto hriechu (2005), Útek na Horu čarodejníc (2009), Sucker Punch (2011) Geraldova hra (2017).

Detstvo a mladosť 
Narodila sa v meste Sarasota na Floride. Má taliansky, írsky a anglický pôvod. Jej rodičia sa rozviedli keď mala dva roky. Vyrastala v striedavej starostlivosti u oboch rodičov, kvôli čomu často cestovala. Vyrastala aj v Kalifornii a na Floride. V mladosti sa tiež venovala príležitostne modelingu.

Kariéra 
Guginová sa objavila v niekoľkých televíznych filmoch a seriáloch na konci 80. rokov 20 storočia. V roku 1989 si zahrala bo poku Shelley Long v komédii Skautky Beverly Hills. V roku 1994 sa objavila vo videoklipe piesne Always, skupiny Bona Joviho. O rok neskôr, prijala vedľajšiu úlohu v televíznom seriály Všetci starostovi muži, po boku Michaela J. Foxa. Tiež sa objavila po boku Nicholasa Cagea, vo filme Oči hada. 

V roku 2001 sa objavila spoločne s Antoniom Banderasom v rodinnej komédii Spy Kids. Film neskôr mal aj ďalšie dve pokračovania, v rokoch 2002 a 2003. V roku 2003 bola obsadená do hlavnej úlohy, v televíznom seriály Karen Scisco. Seriál získal pozitívne ohlasy.  Po skončení seriálu prijala hlavnú úlohu v ďalšom televíznom seriály, Operácia Threshold, z roku 2005. V rovnakom roku stvárnila menšiu úlohu vo filme Sin City: Mesto hriechu. Po boku Bena Stillera sa objavila vo filme Noc v múzeu, z roku 2006. 

V roku 2009 sa objavila vo filme Útek na Horu čarodejníc. V rovnakom roku sa tiež pripojila k hereckému obsadeniu ako Malin Åkerman, Patrick Wilson a Billy Crudup vo filme Strážcovia. Tiež sa v rovnakom roku objavila vo filme Ženy v problémoch, kde stvárnila prostitútku Celiu, na základe ktorej vznikol neskôr aj samostatný film s názvom Elektra Luxx, ktorý mal premiéru v roku 2010. Guginová vo filme stvárnila hlavnú rolu. O rok neskôr stvárnila postavu Very Gorski vo filme Sucker Punch, ku ktorému naspievala s Oscarom Isaacom tiež soundtrack. 

V roku 2015 si zahrala vo filme San Andreas, potvrdila tiež aj svoju účasť v pokračovaní, ktoré je naplánované na rok 2024. V roku 2017 prijala hlavnú ženskú postavu vo filme Geraldova hra, ktorá bola sfilmovaná na motív poviedky od Stephena Kinga.  

V roku 2018 stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriály The Haunting, kde za svoj herecký výkon získala aj nomináciu na ocenenie Saturn Awards. V júli 2021 mal premiéru akčný film Výbušný kokteil, kde stvárnila Guginová jednu z vedľajších úloh.

Súkromný život 
Guginová nie je vydatá a nemá žiadne deti. Od roku 1996 je jej partner Sebastián Gutiérrez.

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Divadelné herečky USA
Dabingové herečky USA
Detskí herci
Modelky USA
Osobnosti USA talianskeho pôvodu
Osobnosti USA írskeho pôvodu
Osobnosti USA anglického pôvodu
Osobnosti z Floridy
Keri Russellová

Keri Russell (* 23. marec 1976, Fountain Valley, Kalifornia, USA) je americká herečka a držiteľka ceny Zlatý glóbus, za jej herecký výkon v televíznom seriály Felicity (1998 - 2002).

Detstvo a mladosť 
Narodila sa do rodiny ženy v domácnosti a manažéra Nissan Motors. Má dvoch súrodencov, staršieho brata a mladšiu sestru. Kvôli práci jej otca, sa často sťahovali. Bývali napríklad v Arizone, Colorade či Texase. Odmalička navštevovala hodiny baletu.

Kariéra 
V televízii sa prvý krát objavila ako pätnásťročná ako jedna z členov All-New Mickey Mouse Club. V tejto relácii vystupovala v rokoch 1991 až 1994. Objavila sa tiež vo videoklipe piesne "Always" od skupiny Bon Jovi. V roku 1995 tiež hosťovala v jednej z epizód televízneho sitcomu Ženatý so záväzkami. 

V rokoch 1998 až 2002 hrala v úspešnom televíznom seriály Felicity, kde stvárnila hlavnú postavu. Za svoj herecký výkon získala množstvo nominácii na rôzne televízne ocenenia, z toho niekoľko z nich aj získala, napríklad Zlatý glóbus a Teen Choice Awards. Po skončení seriálu sa objavila vo filme Údolie tieňov, kde si zahrala po boku Mela Gibsona či Madeleine Stowe. V roku 2004 debutovala na off-Broadwayi. 

V roku 2006 ju požiadal režisér JJ Abrahams, aby sa objavila v Mission Impossible III., s čím Russellová súhlasila. Tiež bola zvažovaná do role Lois Lane, do filmu Superman sa vracia, ale rolu nakoniec získala Kate Bosworth. V rovnakom roku stvárnila tiež hlavnú rolu v dramatickom filme Grimm Love, ktorý bol inšpirovaný skutočným prípadom, ktorý sa odohral v roku 2001 v Nemecku. 

V roku 2008 sa objavila po boku Adama Sandlera, v komédii Rozprávky na dobrú noc. V rokoch 2013 až 2018 stvárnila utajenú ruskú špiónku, s menom Elizabeth Jennings, v televíznom seriály V službách KGB. V roku 2014 si zahrala menšiu úlohu vo filme Úsvit planety opic. Po boku Matthewa McConaugheya si zahrala vo filme Boj sa slobodu, z roku 2016.

Súkromný život 
V roku 2007 sa vydala za Shanea Deary, s ktorým má dve deti. Ich manželstvo sa skončilo žiadosťou o rozvod a ich manželstvo bolo rozvedené v roku 2014. Jej druhým manželom je herec Matthew Rhys, za ktorého sa vydala v roku 2014 a majú spolu syna, ktorý sa narodil v roku 2016.

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Divadelné herečky USA
Dabingové herečky USA
Držitelia ceny Zlatý glóbus
Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon v seriáli (dráma)
Osobnosti z Kalifornie
Terje Theodor Nervik

Terje Theodor Nervik (* 19. máj 1958) je nórsky diplomat, bývalý veľvyslanec Nórska na Slovensku.

Životopis 
V rokoch 1988 až 1990 pracoval pre Ministerstvo ropy a energie, od roku 1990 potom pre Ministerstvo zahraničných vecí. V rokoch 1990 až 1992 bol v zaškolovaní v sekcii Strednej a Východnej Európy. Od roku 1992 pracoval ako atašé na Stálej misii Nórska pri OSN v New Yorku. Od roku 1993 do roku 1995 tam bol druhým sekretárom. Následne v rokoch 1995 až 1997 pracoval na veľvyslanectve Nórska v Lagose kde bol najskôr druhým sekretárom a potom prvým sekretárom, v oboch prípadoch zástupca vedúceho misie. V rokoch 1997 až 2000 bol prvým sekretárom politickej sekcie veĺvyslanectva v Londýne. Vedúcim divízie Sekcie afrických záležitostí Ministerstva zahraničných vecí bol v rokoch 2000 až 2002. Následne bol v rokoch 2002 až 2003 európskym korešpondentom najprv v Kodani, potom v Aténach. V rovnakom roku bol starším poradcom na Ministerstve zahraničných vecí kde pracoval aj naďalej. V rokoch 2005 až 2007 bol námestníkom riaditeľa Sekcie európskej politiky. Následne bol zástupcom generálneho riaditeľa Divízie pre oficiálne návštevy. V rokoch 2011 až 2012 bol nórskym veľvyslancom v Kuala Lumpur (Malajzia). Neskôr opäť pracoval na MZV: 2012 až 2014 ako starší poradca Sekcie pre OSN a rokoch 2014 až 2018 v rovnakej funkcii Oddelenia ekonomických vzťahov a rozvoja.

Veľvyslanec na Slovensku 
Od roku 2018 je veľvyslanec Nórska na Slovensku. Prezident Andrej Kiska veĺvyslanca prijal 7. novembra 2018. 28. septembra 2022 odovzdal poverovacie listiny nový veľvyslanec, Alex Vodicka Winther.

Referencie

Externé odkazy 
 Profil na stránke veľvyslanectva

Nórski diplomati
Veľvyslanci Nórska v Malajzii
Veľvyslanci Nórska na Slovensku
Kostol svätého Ondreja (Dolné Krškany)

Kostol svätého Ondreja sa nachádza v nitrianskej mestskej časti Dolné Krškany, v okrese Nitra. Je zasvätený svätému Ondrejovi. Je národnou kultúrnou pamiatkou. Bol postavený medzi rokmi 17381744. Nachádza sa na cintoríne, uprostred obce, pri hlavnej ceste.

História 
Bol postavený grófom Ondrejom Thuróczim ako cintorínska kaplnka. Gróf býval v kaštieli a bol majiteľom všetkých pozemkov, ako aj kaplnky na cintoríne pre svojich poddaných. Dokladá to latinský nápis v nadpraží kamenného portálu, vedúceho do lode. Pôvodná stavba zaberala presbytérium a strednú loď s vežou. V roku 1788 bol kostol opravený. V roku 1904 bol kostol rozšírený prístavbou dvoch bočných lodí. Ľavú loď vybudoval vtedajší župan Polónyi, ktorý s rodinou býval v Dolných Krškanoch. Pravú loď dala postaviť rodina Thuróczi. Na oltári ľavej lode sa nachádza obraz, ktorý namaľoval maliar zaľúbený do dcéry župana. Ďalšia úprava kostola prebehla po druhej svetovej vojne, keď bol vybudovaný vchod na vežu zvonku a prístavba oratória. V roku 1947 bola pristavaná sakristia. Za pôsobenia dekana Karola Hýrošša bol v roku 1991 pozlátený hlavný oltár. Posledná výmaľba interiéru prebehla v roku 2001. Za pôsobenia farára Igora Hanka bola v roku 2009 vymenená strecha a obnovená veža. Na cintoríne sa nachádza krypta rodiny Thuróczi, ktorá bola postavená koncom 19. storočia. V súčasnosti sa pripravujú projekty na celkovú obnovu kostola.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Farnosť Dolné Krškany

Kostoly v Nitre
Dolné Krškany
svätý Ondrej
Dolné Krškany
Imogen Pootsová

Imogen Gay Poots (* 3. jún, 1989, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka a modelka. Je známa z filmov ako 28 dní neskôr (2007), Trhliny (2009), Noc hrôzy (2011), Skutočný príbeh Jimiho Hendrixa (2013), Vivárium (2019) či Otec (2020).

Detstvo a mladosť 
Poots sa narodila do rodiny producentka publicistiky a novinárky. Má staršieho brata Alexa, ktorý sa venuje modelingu. Imogen vyrastala v západnom Londýne, kde navštevovala aj školy.

Kariéra 
Jej prvá herecká skúsenosť bola v roku 2005, vo filme V ako Vendetta. Jej postava bola vedľajšia a vo filme vôbec nehovorila. V roku 2007 získala o niečo väčší priestor vo filme O 28 dní neskôr, kde za svoj herecký výkon získala nomináciu na filmové ocenenie British Independent Film Awards. V roku 2011 sa po boku herečky Toni Collette či herca Antona Yelchina objavila v remaku filmu Noc hrôzy. O rok neskôr stvárnila postavu huslistky vo filme Posledné kvarteto po boku Phillipa Seymoura Hoffmana a Christophena Walkena. 

V roku 2013 sa objavila vo filme Sviniar, po boku Jamesa McAvoya. V rovnakom roku si tiež zahrala vo filme Kráľ zo Soho, kde za svoje herecký výkon získala filmové ocenenie Independent Film Awards. V roku 2016 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Luke Wilson, Christina Hendricks, Carla Gugino a Rafe Spall v televíznom seriáli Roadies. 

V roku 2017 sa objavila v divadelnej hre Kto sa bojí Virginie Woolfovej?, kde za svoj herecký výkon bola nominovaná na prestížne divadelné ocenenie, Laurencea Oliviera. V roku 2019 sa objavila vo filme Vivárium, kde za svoj herecký výkon bola ocenená festivalovou cenou Sitges, pre najlepšiu herečku. V roku 2020 sa objavila v dráme Otec, ktorá získala šesť nominácii na Academy Awards, z čoho sa jej dve podarilo premeniť v ocenenie.

Súkromný život 
Jej partnerom je od roku 2017 herec James Norton.

Zdroj 

Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Anglické divadelné herečky
Osobnosti z Londýna