joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vojtech Bukovský

Vojtech Bukovský (* 4. november 1894, Košice – † 30. november 1963, Krompachy) bol slovenský atlét, olympijský rozhodca a zakladateľ Medzinárodného maratónu mieru v Košiciach.

Životopis 
Bol syn židovského obchodníka s farbami. Jeho rodným menom bolo meno Béla Braun, zmaturoval na košickom reálnom gymnáziu. Telocvik ho vyučoval Ľudovít Kmeťko, ktorý bol pod menom Lajos Aradi-Kmetykó oporou strieborného tímu uhorských gymnastov na štokholmskej olympiáde v roku 1912. V Budapešti na dvakrát vyštudoval povolanie stavebného inžiniera (kvôli prvej svetovej vojne). Na vojne slúžil v delostrelectve rakúsko-uhorskej armády. Po štúdiu sa vybral na olympijské hry v roku 1924 v Paríži. Počas svojho výletu na hrách, písal do denníka Kassai Napló, ktorý vychádzal v maďarčine. Veľmi ho nadchli bežci z Fínska a všeobecne koncept tunajšieho maratónu. Keďže bol mužom činu, získal postupne súhlas najprv – východoslovensko-podkarpatského okrsku Česko-Slovenskej atletickej únie, potom podporu náčelníka košickej polície, plzenského rodáka Antonína Zikmunda a tak sa 107 dní po parížskom maratóne odštartovali dňa 28. októbra 1924 (Deň republiky, výročie vzniku Česko-Slovenska) v Turni nad Bodvou historicky I. košický maratón.

Braun sa v mladosti taktiež venoval vrhu guľou a päťboju, neskôr aj šermu a lyžovaniu. Do histórie športu sa však predovšetkým zapísal najmä ako iniciátor a organizátor podujatí ako, Majstrovstvá Slovenska v zápasení, šerme aj v boxe a cyklistických pretekov Košice – Tatry – Košice.

Vďaka úspechu pri založení košického maratónu a znalosti množstva jazykov bol neskôr rozhodcom maratónskeho behu na olympijských hrách 1928 v Amsterdame aj na prvých Majstrovstvách Európy v Turíne 1934 a v Paríži 1938. Béla-báči napriek svojmu židovskému pôvodu prežil druhú svetovú vojnu a po nej si zmenil priezvisko na Bukovský.

V roku 1951 sa na zhruba osem rokov vrátil na čelo organizačného výboru košického maratónu. Pod jeho vedením v roku 1952 dostal názov Medzinárodný maratón mieru, ktorý nesie do dnes. V roku 1957 bol iniciátorom zrodu Maratónskeho klubu (pôvodne Maratónsky komitét) a jeho prvým predsedom. V roku 1963 sa na organizácii ročníka maratónu podieľal posledný krát. Keďže za svoj život prekonal dva infarkty, cestou na Plejsy, kde sa mala uskutočniť jeho prednáška na školení lyžiarskych rozhodcov, zomrel. V roku 2014 sa stal členom Siene slávy slovenskej atletiky in memoriam.

Busta 
Dňa 14. septembra 2018 bola ohalená na Námestí Maratónu mieru v Košiciach odhalená jeho bronzová busta. Autorom busty bol už zosnulý, Arpád Račko. Nachádza sa v bezprostrednej blízkosti Pamätníka maratónu mieru, ktorá je taktiež dielom majstra Arpáda Račka. Bukovského busta je jedným z jeho posledných diel pred úmrtím v roku 2015. Celková hodnota diela bola zhruba 30 000 €.

Dielo

Referencie

Ďalšia literatúra

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka maratónu
 Oficiálna stránka Maratónskeho klubu

Slovenskí atléti
Rozhodcovia
Osobnosti z Košíc
Slovenské osobnosti židovského pôvodu
Župné voľby 1923

Voľby do župných zastupiteľstiev v roku 1923 boli prvé a zároveň jediné voľby svojho druhu, ktoré sa v medzivojnovom Česko-Slovensku uskutočnili. Neprebiehali na území celého štátu, ale iba na území Slovenska. Z hľadiska výsledkov išlo o prvé víťazstvo Slovenskej ľudovej strany (neskôr HSĽS). Celkové výsledky neboli nikdy oficiálne publikované. Súčasne sa s týmito voľbami konali aj voľby do okresných zastupiteľstiev. Vzhľadom na zrušenie žúp a zavedenie krajinského zriadenia v roku 1928 sa ďalšie voľby do žúp nekonali a vystriedali ich voľby do krajinského zastupiteľstva v roku 1928 a v roku 1935.

Výsledky 
Výsledky uverejnené v novinách Slovenské slovo (nejde o úradné výsledky):

Rozdelenie mandátov 

* Krajinská kresťansko-socialistická strana, Maďarská maloroľnícka strana, združené maďarské strany, spojené nemecké strany

Zvolení poslanci v Podtatranskej župe 
HSĽS (11): Jozef Kožár, Jozef Kršák, Ján Šandor, Alexander Štefček, Alexander Horka, Ján Chalupka, Štefan Močáry, Ján Ferenčík, Mikuláš Pružinský, Gustáv Petrovský, Štefan Morheľ
RSZML (7): Jur Janoška, Samuel Poščenovský, Michal Štoffko, Ján Droppa, Ladislav Moyš, Ľudovít Kalina, Pavol Stankovič
KSČ (6): Alojz Pilčík, Jozef Váradi, Matej Kováč, Ján Mydlo, Ján Barboriak, Florián Určikán
maďarské strany (7): Vojtech Soltész, Mikuláš Fedor, Andor Nitsch, László Hevessy, Tibor Valér, Anton Techler
ČSSD (1): Alexander Huba
Židovská strana (1): J. Singer
Čs. národní socialisti (1): Karol Amerling
spojené štátotvorné strany (1): Karol Kovalčík

Zvolení poslanci v Považskej župe 
HSĽS: Andrej Cvinček, Juraj Bulla, Jozef Kurhajec, Gabriel Volko, Ignác Grebáč Orlov, Heinrich Radó, František Michalisko, František Skyčák, Štefan Suroviak, Béla Horváth, Andrej Fridrichovský, Štefan Holba, Ján Janík, Jozef Demáček, Jozef Randlík, František Šujanský, Mikuláš Hrubišsko, Jozef Tvrdý, Ján Vnuk, Jozef Konfall
RSZML: Cyril Pivko, Ján Brežný, František Frič, Anton Malý, Ján Zeman, Ján Diežka, Miloš Hodža
KSČ: Ján Sedlák, Jozef Boča, Jozef Hranec
Židovská strana: Ľudovít Singer
ČSSD: Rudolf Drahovský
čs. národní socialisti: Blabušiak

Referencie 

Voľby na Slovensku
Voľby v Česko-Slovensku
Dom umenia (Košice)

Dom umenia je neologická budova synagógy, ktorá sa nachádza v Košiciach, mestskej časti Staré Mesto na Moyzesovej ulici. Budova slúži ako sídlo Štátnej filharmónie Košice.

História 
V roku 1925 vyhral Ľudovít Kozma z Budapešti medzinárodný konkurz na výstavbu neologickej synagógy v Košiciach. Od roku 1867 sa už jedna synagóga neďaleko tohto miesta nachádzala, no táto mala byť omnoho väčšia. Mala kapacitu 1100 ľudí, pričom 600 sedaniel bolo určených pre mužov a 500 pre ženy.

Pôvodná budova synagógy bola koncentrovaná centrála s výraznou kupolou ukončenou cibuľovitou lucernou na vrchole. Interiér modlitebne bol založený na kruhovom pôdoryse a obsahoval impozantné prevýšenie. Hlavný vstup do synagógy zvýrazňoval dominatný štvorstĺpový portikus. V päťdesiatych rokoch, keď bola budova prestavaná, nahradili portikus ťažkopádnou hmotou vstupného vestibulu.

Dnešný Dom umenia má elipsovitá kupolu, ktorá na dlhšej osi meria 24 metrov a na kratšej 21 metrov. Výška budovy je 37 metrov. Stavbu realizovali bratia Bárkányovci a dokončenú stavbu odovzdali v roku 1927. Slávnostné vysvätenie synagógy v tom istom roku vykonali traja rabíni za účasti zástupcov židovských obcí a značnej časti košickej verejnosti. V 50. rokoch 20. storočia prešla synagóga do vlastníctva miestneho národného výboru. Začiatkom 60. rokov bola synagóga na ľavo od Domu zbúraná. V roku 1962 dostal Dom novú prístavbu v podobe foyera s tanečným parketom, sálou, šatňami a salónikmi. Vchod do budovy bol posunutý k Moyzesovej ulici. Nad vchodové dvere bol umiestnený nápis Dom umenia a zároveň aj podobyzne 3 múz. Od roku 1968 v budove sídli Štátna filharmónia Košice. Po vzniku samospráv v roku 1991 prešla budova do vlastníctva Mesta Košice. Dom umenia sa stal centrom kultúry, ktorým je do dnes. V sále za jej existenciu skúšal ja Luciano Pavarotti a Jordi Savall. A v roku 2013, keď boli Košice Európskym hlavným mestom kultúry, tu vystúpil aj Tokijský metropolitný symfonický orchester. Budova prešla výraznými rekonštrukciami v roku 1998 a 2018.

Spor o vlastníctvo 
Košická Židovská náboženská obec sa s mestom Košice o vlastníctve Domu umenia súdi od roku 1995. V roku 2014 odštartovalo občianske združenie B'nai B'rith Concordia online petíciu porozumenia (memorandum). Cieľom petície je získať podporu na navrátenie neologickej synagógy židovskej komunite. Mestskí poslanci po dvojhodinovej búrlivej diskusii odročili rokovanie o návrhu Memoranda o porozumení a spolupráci medzi mestom a košickou Židovskou náboženskou obcou. Komunita o synagógu prišla v roku 1955, núteným predajom štátu za 900 tisíc korún. V roku 2021 budova stále patrí mestu.

Galéria

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 

 Oficiálna stránka Štátnej filharmónie Košice

Dejiny Košíc
Stavby v Košiciach
Košice - Staré Mesto
Architektúra z 1927
Synagógy na Slovensku
Integrovaný dopravný systém Žilinského samosprávneho kraja

Integrovaný dopravný systém Žilinského samosprávneho kraja (skr. IDS ŽSK) je integrovaný dopravný systém, ktorý po svojom dokončení zabezpečí prepojenie rôznych druhov verejnej dopravy v rámci Žilinského kraja. Jeho organizátorom je spoločnosť Integrovaná doprava Žilinského kraja (ID ŽK). Pilotná etapa integrácie v oblastiach Žilina – Rajec a Žilina – Čadca bola spustená 10. júla 2022.

Príprava 
V septembri 2017 bola Žilinským samosprávnym krajom a mestom Žilina založená spoločnosť Integrovaná doprava Žilinského kraja, s.r.o. „za účelom prevádzkovania integrovaného dopravného systému vo verejnom záujme na území Žilinského kraja a na území priľahlých záujmových regiónov“

Fázy spustenia 
Spustenie integrovaného dopravného systému je plánované v piatich etapách:
 Horné Považie a Kysuce, s rozdelením na podetapy
 úsek Žilina – Čadca: zahŕňa železničnú trať Žilina – Čadca, mestskú hromadnú dopravu v oboch mestách a vybrané prímestské autobusové linky (spustená 10. júla 2022)
 úsek Žilina – Rajec: zahŕňa železničnú trať Žilina – Rajec a vybrané prímestské autobusové linky (spustená 10. júla 2022)
 ostatné železničné a autobusové linky v oblasti (plán I. kvartál roka 2023)
 Turiec, vrátane MHD v Martine
 Liptov, vrátane MHD v Ružomberku
 Orava
 v rámci „funkčného regiónu“ prepojenie s Trenčianskym krajom

Tarifné zmeny 
S platnosťou od októbra 2020 prebehla ako príprava integrácie zmena tarify v prímestskej autobusovej doprave v celom kraji: dovtedajšia pásmová tarifa sa zmenila na kilometrickú, zaviedla sa možnosť zvýhodneného prestupu a zjednotili sa tarifné podmienky pre zľavnené cestovné. Okrem toho si začali autobusoví dopravcovia vzájomne uznávať bezkontaktné dopravné karty. V rámci MHD Žilina prebehne tarifná zmena s platnosťou od apríla 2021: pásmová tarifa sa zmení na časovú a zruší sa obmedzenie počtu jázd pri predplatných cestovných lístkoch.

Dopravcovia

MHD 
 Dopravný podnik mesta Žiliny (Žilina)
 SAD Žilina (Čadca, Kysucké Nové Mesto)

Regionálne autobusy 
 SAD Žilina (Horné Považie, Kysuce, v budúcnosti Turiec)

Vlaky 
 Železničná spoločnosť Slovensko

Plánované zapojenie v neskorších etapách 
 Blaguss Slovakia (Ružomberok)
 Dopravný podnik mesta Martin (Martin a Vrútky)
 Arriva Liorbus (Orava a Liptov)

Referencie

Externé odkazy 
 Integrovaná doprava Žilinského kraja

Doprava v Žilinskom kraji
Integrované dopravné systémy na Slovensku
Ivan Šándor

Ivan Šándor (* 11. jún 1973, Bratislava, ČSSR) je slovenský filmový a dabingový herec.

Životopis 
Ivan Šándor je slovenský herec ale väčšinou sa venuje dabingu.
Najznámejšou postavou, ktorej prepožičal svoj hlas, je jednoznačne Joey, Matta LeBlanca z kultového amerického seriálu Priatelia. No daboval aj hercov Brada Pitta, Owena Wilsona, Matta Damona či Paula Walkera vo filme Rýchlo a zbesilo.

Filmografia 
 1987: Strašidla z vikýře
 1989: Ulice bez mena
 1991: Jediná
 1994: Dvadsaťštyri hodín zo života istej ženy
 2002: Za mestskými múrmi: Čierna pani
 2009: V mene zákona (vyšetrovateľ Dávid Kajzer)
 2009: Ako som prežil
 2011: Dr. Ludsky (9. a 10.epizóda)
 2012: Horúca krv
 2014: Ochrancovia
 2018: Semafór (11. a 12. epizóda)
 2019: Bodka (Bodka-hlas)
 2020: Prázdniny (9. epizóda 4. série)
 2021: Susedia (4. epizóda 9. série)
 2022: Oteckovia (lekár)

Dabing

Filmy 
 1991: Bod zlomu – Keanu Reeves (John Utah)
 1997: Sám doma 3 – Lenny von Dohlen (Burton Jernigan)
 1998: Zachráňte vojaka Ryana (Stanley Mellish)
 1999: Zelená míľa – Barry Pepper  (Dean Stanton)
 2001: Rýchlo a zbesilo – Vin Diesel (Dominic Torreto) (TV Joj)
 2002: Spider-man – Tobey Maguire (Peter Parker / Spider-man)
 2003: Daredevil (film) – Ben Affleck (Matt Murdock / Daredevil)
 2004: Spider-man 2 – Tobey Maguire (Peter Parker / Spider-man) (TV Markíza)
 2005: Do hlbiny – Paul Walker (Jared)
 2007: Spider-man 3 – Tobey Maguire (Peter Parker / Spider-man)
 2008: Kung Fu Panda (Po) – animované
 2009: Rýchlo a zbesilo 4/Rýchli a zbesilí – Paul Walker (Brian O'Conner) (TV Joj)
 2011: Rýchlo a zbesilo 5 – Paul Walker (Brian O'Conner) (TV Joj)
 2011: Kung Fu Panda 2 (Po) – animované
 2012: Avengers – Chris Evans (Steve Rogers / Captain America)
 2012: Macík – Mark Wahlberg (John Bennet)
 2013: Rýchlo a zbesilo 6 – Paul Walker (Brian O'Conner) (TV Joj)
 2015: Rýchlo a zbesilo 7 – Paul Walker (Brian O'Conner)
 2015: Macík 2  – Mark Wahlberg (John Bennet)
 2018: Venom 1 - Tom Hardy (Eddie Brock / Venom)
 2019: Captain Marvel – Jude Law (Yon-Rogg)
 2019: Ford vs. Ferrari  – Matt Damon (Carroll Shelby)

TV seriály 
 19942004: Priatelia (Joey Tribbiani)
 1996: Zajtrajšie noviny (Gary Hobson)
 1996: Kráľ dobytka (Enrico Mezenga, Otavio)
 2002: Žena na úteku (Bruno Moravia)
 2003: Rebeca (Arturo)
 20032004: Medicopter 117 (Florian Lenz)
 20052008, 2017: Prison Break (Michael Scofield)
 2005: Túžba tela (Simón Domínguez)
 20082013: Kobra 11 (Ben Jäger)
 2008: Monk (poručík Steven Albright)
 2009 súčasnosť: Horskí záchranári (Stefan Hofer, Markus Kofler)
 20092016: Vtierka Castle (Kevin Ryan)
 2009súčasnosť: NCIS: Los Angeles (G.Callen)
 2010: Knight Rider (Mike Traceur/Knight)

Referencie

Odkazy 
https://www.dabingforum.sk/viewtopic.php?f=178&t=1556
ISRU

In situ resource utilization (skrátene ISRU) alebo využívanie miestnych zdrojov, je zhromažďovanie, spracovanie, skladovanie a použitie materiálov nájdených alebo vyrobených na iných astronomických objektoch (Mesiac, Mars, asteroidy atď.), ktoré nahrádzajú materiály, ktoré by sa tam inak museli priviesť zo Zeme.

ISRU by mohol poskytnúť materiály na podporu života, pohonné hmoty, stavebné materiály a energiu pre užitočné náklady kozmických lodí, alebo pre posádky na prieskum vesmíru. V súčasnosti je bežné, že kozmické lode a robotické misie na planetárnych povrchoch využívajú dopadajúce slnečné žiarenie pomocou solárnych panelov. Používanie ISRU na výrobu materiálu nebolo zatiaľ realizované v rámci žiadnej vesmírnej misie, hoci niekoľko testov na konci roku 2000 skúšalo rôzne techniky lunárneho ISRU.

ISRU sa už dlho považuje za možnú cestu na zníženie nákladov vesmírnej architektúry a prieskumu vesmíru.

Využitie

Voda 
V kontexte ISRU sa voda najčastejšie hľadá priamo ako palivo, alebo ako surovina na výrobu paliva. Aplikácie tiež zahŕňajú jej použitie pri podpore života buď priamo pitím, na pestovanie potravín, výrobu kyslíka alebo v mnohých ďalších priemyselných procesoch.

Raketové palivo
Výroba raketového paliva bola navrhnutá na povrchu Mesiaca spracovaním vodného ľadu zisteného na póloch. Medzi pravdepodobné ťažkosti patrí práca pri extrémne nízkych teplotách a jej extrakcia z regolitu. Väčšina schém elektrolýzou rozkladá vodu pre výrobu vodíka a kyslíka, a následne ich ukladá ako kryogenické kvapaliny.

Ďalšou alternatívou je výroba peroxidu vodíka z vody.

Na Marse je možné využiť uhlík obsiahnutý v atmosfére ako oxid uhličitý a spolu s vodou vyrobiť pomocou sabatierovej reakcie kyslík a metán.

 CO2 + 4 H2 → CH4 + 2 H2O + energie 
 ∆H = -165.0 kJ/mol

Stavebné materiály

Kolonizácia planét alebo mesiacov si bude vyžadovať získanie miestnych stavebných materiálov, napríklad regolitu. Regolit je možné použiť priamo, ako sypané konštrukcie (radiačné tienenie, tepelnú a protimeteorickú ochranu), alebo spracovaný na stavebné diely.

Technologické prototypy a demonštrátory

MOXIE 
Mars Oxygen ISRU Experiment (skr. MOXIE, slov. ISRU experiment na výrobu kyslíka na Marse) je prototyp v 1 % mierke dopravený na Mars v rámci misie NASA Mars 2020, umiestnený na roveri Perseverance, ktorý bude testovať výrobu kyslíka (O2) z marťanskej atmosféry, zloženej prevažne z oxidu uhličitého (CO2):
2CO2 →  2CO + O2

RASSOR 

RASSOR (Regolith Advanced Surface System Operations Robot – robot pre pokročilý výskum povrchového regolitu) je prototyp ťažobného roveru (kombajnu), ktorý bol testovaný v stredisku NASA na Kennedy Swamp Works. RASSOR je navrhnutý tak, aby zdolal obtiažny terén. Lopatkové ťažobné kolesá sú súčasne zásobníkom na prepravu regolitu.

Referencie

Iné projekty

Pozri aj   
 Kolonizácia Mesiaca
 Obývateľná základňa

Externé odkazy
ISRU demonštračná misia ESA: 
video test RASSOR:

Zdroj 

Prieskum vesmíru
Kozmická technika
Kolonizácia vesmíru
Iveta Pagáčová

Iveta Pagáčová (* 1982, Košice) je slovenská televízna a divadelná herečka.

Životopis 
Narodila sa v Košiciach. Najprv študovala na Baníckej fakulte Technickej univerzity v Košiciach, no štúdium ukončila. V roku 2006, rok po absolvovaní štúdia herectva na Vysokej škole múzických umení v Bratislave, sa stala členkou umeleckého súboru Mestského divadla Žilina. Okrem hrania sa venuje aj pedagogickej činnosti. Niekoľko rokov vedie Letný divadelný tábor, ktorý Mestské divadlo Žilina realizuje od roku 2014. V súčasnosti aj učí na Súkromnom hudobnom a dramatickom konzervatóriu v Martine.

Filmografia

Filmy 
 2014: Koncert (študentský film)

TV seriály 
 2012: Rodinné prípady
 2015: Susedské prípady
 2018: Ministri (1. séria, 1.6., 9., 11., a 12. epizóda)
 2019: Delukse (okrem 1. série, 1. epizódy)

Dokumentárne filmy 
 2012: Keď je Zem najbližšie k Slnku

Referencie

Externé odkazy 

 
 

Slovenské divadelné herečky
Slovenské televízne herečky
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Osobnosti z Košíc
František Illenfeld

František Illenfeld (, ) bol významný moravský výrobca zvonov, ktorý pochádzal z Olomouca. Pracoval v Košiciach a jeho zlievarenská dielňa sa považovala za jednu z najlepších v Maďarskom kráľovstve.

Významné zvony 
František Illenfeld je autorom zvona Svätého Urbana z roku 1557, ktorý bol inštalovaný v Urbanovej veži v Košiciach. Jeho hmotnosť je 7 ton. Svätému Urbanovi bol zasvätený preto, lebo bol považovaný za patróna vinohradníkov a zároveň kedysi mesto vďaka obchodu s vínom dosiahlo veľký hospodársky rozmach. Dôkaz o tom, že ho skutočne odlial Illendeld, je uvedený priamo na samotnom zvone pomocou textu: "Odlial ma František Illenfeld z Olomouca v Košiciach 1557." V roku 1966 bol tzv. "Zvon Urban" zničený požiarom, ktorý zachvátil vežu. Zvon reštauroval Jiři Svoboda z rodinnej firmy zvonolejárov Dytrichovcov a v súčasnosti sa nachádza pred vchodom do samotnej veže. V roku 1996 odliali majstri Východoslovenských železiarní funkčnú kópiu zvona, ktorú darovali mestu Košice. Následne toho istého roku bol nový zvon osadený vo veži.

Illenfeld je taktiež autorom Zvona Svätého Jána, ktorý je vystavený na Zvonárskej ulici v Starom Meste. Tento zvon bol odliaty v roku 1558. Zvon je vysoký 143 cm a jeho priemer je 141 cm. Zvon bol v roku 1968 vystavený na Expo v Japonsku.

Galéria

Referencie 

Osoby s neistým dátumom narodenia
Osoby s neistým dátumom úmrtia
Dejiny Košíc
Zvonolejári
Osobnosti z Olomouca
Radoslav Danilák

Ing. Radoslav Danilák PhD. (* 28. február 1969, Prešov) je slovenský vysokoškolský pedagóg, podnikateľ, inovátor, hardvérový architekt, držiteľ štátneho vyznamenania Pribinov kríž I. triedy a ocenenia Krištáľové krídlo.

Životopis 
Zmaturoval v roku 1987 na Strednej priemyselnej škole elektrotechnickej v Prešove. Štúdium elektrotechniky dokončil na Technickej univerzite v Košiciach, kde následne ako vysokoškolský učiteľ vyučoval teóriu kompilátorov. Dosiahol tu titul PhD. v informatike a MS (Master of Science) v elektrotechnike.

V roku 1998 odišiel do USA. Tam začínal v spoločnosti Gizmo Technologies ako hlavný architekt procesora x86-64. Následne prešiel do Toshiby, kde pracoval ako procesorový architekt a spoločne so svojím tímom vyvíjal čip do PlayStation 2. V spoločnosti NVIDIA bol šéfdizajnérom čipsetu nForce4. Podieľal sa na vývoji čipu Nvidia Fermi, použitého v Číne na budovu superpočítača Tianhe-1A. V roku 2006 spoluzaložil firmu SandForce kde navrhol SSD controller pre MacBook Air, a v roku 2010 firmu Skyera produkujúcu sofistikovaný úložný priestor vo veľkosti škatule od pizze pre americkú armádu a tajné služby. Obe firmy po niekoľkých rokoch úspešne predal. V roku 2016 spoluzaložil v Silicon Valley spoločnosť Tachyum, ktorú riadi. So spoločnosťou Tachyum vyvíja širokospektrálne aplikovateľný procesor Prodigy s ambíciou vyriešiť problémy fyzikálnych vlastností čipov určených pre datacentrá a vysokovýkonné počítače s ohľadom na ekologickú udržateľnosť technologického pokroku.

Je autorom približne 220 patentov.

Ocenenia 
Prezident Andrej Kiska mu 8. januára 2019 prepožičal vyznamenanie Pribinov kríž I. triedy za mimoriadne zásluhy o hospodársky rozvoj Slovenskej republiky v oblasti podnikania a informačných technológií. Ocenenie Krištáľové krídlo v kategórii inovácie a startupy obdržal 9. februára 2020.

Referencie

Externé odkazy 
 Radoslav Danilák na stránkach spoločnosti Tachyum
 Prečo Intel či AMD nedokážu to, čo sľubuje slovenský Tachyum? Vysvetľuje jeho šéf – rozhovor na portáli Živé.sk (2021)

Slovenskí elektrotechnici
Slovenskí podnikatelia
Slovenskí manažéri
Slovenskí vynálezcovia
Laureáti Pribinovho kríža I. triedy
Držitelia Krištáľového krídla
Absolventi Fakulty elektrotechniky a informatiky Technickej univerzity v Košiciach
Osobnosti z Prešova
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Európa

Európska časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 bola jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie o postup na MS vo futbale 2022 v Katare. O 13 miest na svetovom šampionáte sa uchádzali reprezentačné mužstvá 55 členských krajín Únie európskych futbalových zväzov (UEFA).

Žrebovanie kvalifikácie
Žrebovanie kvalifikačných skupín sa uskutočnilo 7. decembra 2020 v Zürichu vo Švajčiarsku. 55 účastníckych tímov európskej kvalifikácie bolo vyžrebovaných do desiatich skupín, z toho piatich šesťčlenných a piatich päťčlenných. Víťazi skupín si zabezpečia postup na záverečný turnaj Majstrovstiev sveta 2022. Tímy z druhých miest, spolu s dvoma mužstvami z Ligy národov UEFA 2020/2021, postupujú do baráže o zostávajúce tri postupové miesta.

Nasadenie do košov
Účastníkov kvalifikácie rozdelili pred žrebovaním na základe rankingu FIFA do šiestich výkonnostných košov (v zátvorke je poradie v rankingu FIFA z novembra 2020).

Kalendár

Skupinová fáza

Skupina A

|}

Skupina B

|}

Skupina C

|}

Skupina D

|}

Skupina E

|}

Skupina F

|}

Skupina G

|}

Skupina H

|}

Skupina I

|}

Skupina J

|}

Baráž
Tímy z druhých miest základných skupín, plus dva tímy z Ligy národov UEFA 2020/2021, mali šancu dostať sa na Majstrovstvá sveta cez baráž. 12 tímov bolo vyžrebovaných do troch play-off, ktoré sa hrali systémom semifinále a finále. Žreb sa konal 26. novembra 2021 v Zürichu, play-off sa hralo 24. a 29. marca 2022. Rusko bolo vylúčené, zápas Škótsko–Ukrajina a finále Play-off A boli preložené na jún.

Nasadenie tímov pre žreb baráže

Play-off A

Wales postúpil na Majstrovstvá sveta.

Play-off B

Poľsko postúpilo na Majstrovstvá sveta.

Play-off C

Portugalsko postúpilo na Majstrovstvá sveta.

Referencie

Zdroj

Futbal v 2021
Futbal v 2022
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022
Vírusoid

Virusoid alebo vírusoid je druh subvírusovej častice (a teda aj druh nebunkovca), ktorý sa síce vyskytuje najmä u suchozemských rastlín, ale virusoidom je napríklad aj známy vírus hepatitídy D. Konkrétne sú virusoidy krátke kruhové molekuly ssRNA zapuzdrené obalovým proteínom kódovaným tzv. pomocným vírusom (helper vírusom). Genóm virusoidov je zložený z niekoľko stoviek nukleotidov a nekóduje žiadne proteíny. Dá da teda povedať, že virusoidy sú v podstate viroidy obalené kapsidovým proteínom nejakého vírusu. V niektorých textoch sa virusoidy hodnotia ako podtyp satelitov. Ako pri všetkých nebunkovcoch je aj pri virusoidoch sporné, či ich možno považovať za organizmy a za živé.

Zdroje

Molekulárna biológia
Nebunkovce
Slovenský PATRIOT

Slovenský PATRIOT, pôvodne založená v roku 2021 ako Reálna Národná Strana – PATRIOT (skratka RNS – PATRIOT) je slovenská politická strana. Bola založená v roku 2021 okolo europoslanca Miroslava Radačovského. Neskôr bola strana premenovaná na Slovenský PATRIOT.

Vedenie strany 
Predsedníctvo strany má deväť členov.

Predsedníctvo strany Slovenský PATRIOT 
Miroslav Radačovský – predseda
 Miroslav Jäger – podpredseda
 Michal Radačovský – hovorca
 Marián Bálint – člen predsedníctva
 Lívia Radačovská Adamová – členka predsedníctva

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka strany RNS – PATRIOT
 RNS – PATRIOT v registri strán MV SR

Politické strany na Slovensku – funkčné
Organizácie založené v 2021
Jozef Habánik

Doc. Ing. Jozef Habánik, PhD. je rektor trenčianskej univerzity a od roku 2020 poslanec NRSR za SMER.

Ukončil vysokoškolské štúdium v roku 1999 na Fakulte prevádzky ekonomiky dopravy a spojov Žilinskej univerzity v Žiline, kde v roku 2004 získal aj titul PhD. V roku 1999 nastúpil ako odborný asistent na Trenčiansku univerzitu Alexandra Dubčeka v Trenčíne (TnUAD). V júli 2006 bol vymenovaný do funkcie štátneho tajomníka Ministerstva školstva Slovenskej republiky ako kandidát ĽS-HZDS v čase pôsobenia ministra Jána Mikolaja (SNS). Práve v tomto období riešilo ministerstvo podozrivé udeľovanie diplomov na trenčianskej univerzite. Za niekoľko mesiacov štúdia získala inžiniersky diplom dcéra dekana Fakulty sociálnych a ekonomických vied TnUAD Daniela Bánociová. Dekan Daniel Bánoci tvrdil, že do štúdia dcéry nezasahoval, aj keď bol členom štátnicovej komisie, ktorá ju skúšala. Pochybnosti vyvoláva aj inžinierske štúdium dekanovho syna a štúdium členky Akademického senátu Drahomíre Janíkovej. Rektor TnUAD Miroslav Mečár obvinenia odmietal. Niekoľko desiatok študentov nastúpilo rovno do tretieho ročníka bez toho, aby predtým študovali na vysokej škole. Podmienky tohto sporného prestupu študentov predložil Jozef Habánik, keď bol ešte prodekanom fakulty sociálno-ekonomických vzťahov a  postup schválil vtedajší dekan, potom rektor Miroslav Mečár. Daniela Bánociová musela vrátiť diplom z Trenčína. Otázne sú tiež diplomy asi stovky ďalších študentov Trenčianskej univerzity.

Referencie 

Rektori Trenčianskej univerzity Alexandra Dubčeka v Trenčíne
Telefe

Telefe () je argentínska televízna stanica, ktorá sídli v Argentíne v Buenos Aires od roku 1961.

Stanicu vlastní a riadi spoločnosť Viacom prostredníctvom Televisión Federal S.A. Stanica Telefe vysiela nie len v Argentíne, kde je jednou z piatich národných televíznych kanálov, ale jej medzinárodné vysielanie sa dá prijímať aj v celej Južnej a Severnej Amerike, v Európe, Ázii, Oceánii a v Izraeli.

Sieť v novembri 2016 získala Viacom (teraz ViacomCBS) za 345 miliónov dolárov.

Logá

Referencie 

 

Televízne stanice v Argentíne
Translokáza

Translokáza je typ bielkoviny, ktorá umožňuje prechod iónov alebo väčších molekúl cez membránu. Jedná sa o enzýmy a prislúcha im číslo EC 7. Niektoré translokázy sú označované ako permeázy.

Niektoré látky nemôžu voľne prechádzať cez fosfolipidovú dvojvrstvu cytoplazmatickej membrány, pretože sú nabité alebo príliš veľké. Translokázy sú špeciálne prenášače, ktoré týmto látkam umožňujú (prípadne urýchľujú ich) presun z jednej strany membrány na druhú. Vďaka nim je možné udržiavať rôzne koncentrácie látok na rôznych stranách membrány. V niektorých prípadoch, napríklad u mitochondrií, je takto prísne regulované, ktoré molekuly môžu či nemôžu vstúpiť do mitochondrie. ADP/ATP translokáza zároveň umožňuje výmenu ADP z cytosólu za ATP z mitochondrie.

Klasifikácia
Translokázy sú klasifikované podľa toho, aký typ molekuly prenášajú cez membránu a odkiaľ berú energiu:

Dôležitou translokázou, ktorá spotrebováva ATP, je napríklad Na+/K+ pumpa.

Referencie

 
Enzýmy
Habemus papam

Habemus Papam je oznámenie, ktoré je povedané v latinčine a oznamuje, že konkláve zvolilo nového pápeža. Keď camerlengo oznámi meno zvoleného kandidáta, spýta sa ho: „Acceptasne electionen de te canonice factum in Summum Pontificem?“ („Súhlasíš so svojím zvolením do úradu Najvyššieho Pontifika?“) Po súhlase zvoleného sa ho spýta: „Quo nomine vis vocari?“ („Ako Ťa máme volať?“)

Zmeniť si meno po zvolení sa stalo zvykom v ranom stredoveku. Dovtedy sa stalo, že pápež používal svoje vlastné meno. Prvým známym pápežom, ktorý si zmenil svoje meno z civilného na iné, bol pápež Ján II., ktorý bol pápežom v rokoch 533 – 535. Predtým mal totiž meno Merkúr, čo je meno pohanského boha. Nepovažoval to za dôstojné pre úrad, za ktorý bol vybratý, a preto si toto meno zmenil. No aj napriek tomu si nejaký čas po ňom niektorí pápeži ponechávali svoje pôvodné mená. Definitívne môžeme povedať, že sa tradícia meniť si meno po prvýkrát vyskytuje pri Benediktovi VIII., ktorý bol pápežom rokoch 1012 – 1024. Táto tradícia sa udržala až dodnes. Bolo však niekoľko pápežov, napr. Marcel II. v roku 1555, ktorý si nechal svoje civilné meno.

Pápež si môže vybrať akékoľvek meno, ale v posledných storočiach si spravidla berie meno niektorého predošlého pápeža, a to meno symbolizujúce určitý kurz, podľa ktorého chce nový pontifikát postupovať. Len jedno meno, Peter, meno apoštola a prvého pápeža, sa v pápežskom zozname neopakuje. Panuje mienka, že ten, kto by sa odvážil dať si toto meno, bude posledným pápežom.

Ďalej nasleduje ceremoniál obliekania zvoleného pápeža do rúcha a akt úcty – adorácia, keď kardináli, jeden po druhom, pristupujú k novému pápežovi, poklonia sa a bozkajú prsteň s vyobrazenou rybou (tento zvyk považuje pápež František za nevhodný)  – symbolom prvých kresťanov – na jeho črievici a jeho ústa. Podávanie správy veriacim sa vykonáva kardinálom protodiakonom  na centrálnom balkóne Baziliky sv. Petra vo Vatikáne (tzv. Lodžie požehnaní). Po tomto ohlásení novozvolený pápež príde pred veriacich, ktorí sú zhromaždení na Námestí sv. Petra a očakávajú jeho prvé požehnanie Urbi et Orbi.

Forma oznámenia 
Latinsky:

Annuntio vobis gaudium magnum:

Habemus Papam!

Eminentissimum ac reverendissimum Dominum,

Dominum [Meno],

Sanctæ Romanæ Ecclesiæ Cardinalem [Priezvisko],

Qui sibi nomen imposuit [Papežské meno].

Krstné meno nového pápeža sa uvádza v latinskej podobe a v akuzatíve, priezviská sa neskloňujú (teda napr. Georgium Marium Sanctae romanae Ecclesiae Cardinal Bergoglio), pápežské meno môže byť uvedené v genitíve (častejšie) alebo v akuzatív. Poradové číslo u pápežského mená môže a nemusí byť uvedené.

Slovensky:

Oznamujem vám veľkú radosť:

máme pápeža!

Veľmi vznešeného a veľmi ctihodného pána,
pána [Meno],

kardinála Svätej Cirkvi rímskej [Priezvisko],

ktorý si vybral meno [Pápežskej meno].

Pozri aj 
Konkláve

Pápež

Zdroj 
Tento článok je úplný alebo čiastočný preklad stránky Habemus_Papam na českej Wikipédii
Pápežstvo
Elizabeth McGovernová

Elizabeth McGovran (; * 18. júl 1961, Evanston, Illinois, Spojené štáty) je americká herečka. V roku 1981 získala nomináciu na Academy Awards za jej herecký výkon vo filme Ragtime.

Detstvo a mladosť 
McGovernová sa narodila ako dcéra stredoškolskej učiteľky a univerzitného profesora. Jej mladšou sestrou, je prozaička Cammie McGovern. Študovala na Juilliard School v New Yorku v rokoch 1979 až 1981.

Kariéra 
V roku 1980 debutovala v úspešnom filme Obyčajný ľudia. O rok neskôr bola obsadená do role Evelyn Nesbit vo filme Ragtime. Za svoj herecký výkon získala nomináciu na Academy Awards. V roku 1984 hrala vo filme Preteky s mesiacom po boku Seana Penna. 

V roku 1988 po boku Kevina Bacona hrala v komédii Vyrieši to dieťa?. O dva roky neskôr stvárnila lesbičku vo filme Príbeh služobníčky, po boku Faye Dunaway či Natashy Richardson. 

V roku 1994 hrala vo filme Priateľská služba, kde stvárnila ženu, ktorá podvedie jej filmového priateľa, ktorého stvárnil Brad Pitt. V roku 1999 účinkovala v televíznom seriály Červený Bedrník. 

V rokoch 2010 až 2015 stvárnila jednu z hlavných úloh v televíznom seriáli Panstvo Downton. V roku 2012 získala nomináciu na Zlatý glóbus v účinkovaní v seriáli. 

V roku 2015 účinkovala po boku Helen Mirren vo filme Dáma v zlate. V roku 2019 hrala vo filmovej adaptácii Panstvo Downtown. V rovnakom roku prijala úlohu v televíznom seriály War of the Worlds, ktorý mal osem epizód.

Súkromný život 
V roku 1984 bola zasnúbená so Seanom Pennom. V roku 1992 sa vydala za britského režiséra a producenta Simona Curtisa. Spolu majú dve dcéry.

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Hudobníci USA
Absolventi Juilliard School
Osobnosti z Evanstonu (Illinois)
Rozprávači audiokníh
7,62 × 39 mm

7,62 × 39mm (tiež 7.62 Soviet alebo .30 Russian Short) je skrátený puškový náboj s bezokrajovú nábojnicou fľašového tvaru vyvinutý v ZSSR počas druhej svetovej vojny. Kvôli celosvetovému rozšíreniu sovietskych pušiek SKS a AK-47, ako aj ľahkých guľometov RPD a RPK je strelivo používané ako vojenskými, tak civilnými zbraňami.

Krátko po druhej svetovej vojne vznikla útočná puška AK-47, ktorá sa neskôr stala najrozšírenejšou vojenskú puškou na svete a 7,62 × 39mm zostal sovietskym štandardným nábojom až do 70. rokov, kedy bol v sovietskych službách z veľkej časti nahradený nábojom 5,45 × 39 mm, ktorý bol predstavený spolu s novou puškou AK-74. V 21. storočí ostáva 7,62 × 39 mm bežne využívaný, a to aj pre novo vyvinuté pušky ako je AK-15.

Varianty

M43 

Pôvodne sa v tomto náboji používala strela M43. Problém ale bol v tom, že pri prelete tkanivami boli veľmi stabilné. Túto stabilitu začala strácať až po približne 30 cm. Takže ak strela nezasiahla nejaký životne dôležitý orgán, tak rana bola relatívne malá a rýchlo sa liečila.

M67 
V 60. rokoch 20. storočia sa v Juhoslávii experimentovalo s novou konštrukciou strely. Výsledkom bola strela typu M67. Tá bola o niečo dlhšia a mala menej plochou základňu ako M43, čo sa dosiahlo najmä odstránením jadra z mäkkej ocele. Vďaka tomu došlo k posunutiu ťažiska viac dozadu v porovnaní s M43. Takže pri prelete tkanivami sa strela destabilizovala o takmer 17 cm skôr. Destabilizácie znamená, že strela prestane byť natočená špičkou dopredu, ale začne rotovať okolo osi kolmej k najdlhšiemu rozmeru. Teda v niektorých chvíľach letí skrz tkaniva natočená bokom. To má za následok veľmi širokú ranu, ktorá sa dlho lieči.

Vzhľadom k tomu, že nedochádza ku fragmentácii strely (ako napr. pri 5,56 × 45 mm NATO), spôsobená zranenie nemusí byť stále príliš závažná.

Referencie

Zdroj

Iné projekty 

Strelivo
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Južná Amerika

Juhoamerická časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 je jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie o postup na MS vo futbale 2022 v Katare. O 4 miesta na svetovom šampionáte a o jedno miesto v medzikontinentálnej baráži sa uchádzajú reprezentačné mužstvá 10 členských krajín Juhoamerickej futbalovej konfederácie (CONMEBOL).

Poradie 

Aktualizované k 29. marcu 2022, zápas Brazília–Argentína sa bude hrať 22. 9. 2022

|}

Medzikonfederačné play-off 
Žreb medzikonfederačného play-off sa konal 26. novembra 2021. Piaty tím juhoamerickej kvalifikácie nastúpil proti víťazovi štvrtého kola ázijskej kvalifikácie. Hralo sa na neutrálnom ihrisku v Katare 13. júna 2022.

Austrália postúpila na Majstrovstvá sveta.

Zdroj

Futbal v 2021
Futbal v 2022
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022
Far Cry 5

Far Cry 5 je akčná strieľačka z pohľadu prvej osoby z roku 2018 vyvinutá spoločnosťami Ubisoft Montreal a Ubisoft Toronto a vydaná Ubisoft. Ide o nástupcu titulu Far Cry 4 z roku 2014 a piaty hlavný diel v hernej sérii Far Cry. Videohra bola vydaná 27. marca 2018 na Microsoft Windows , PlayStation 4 a Xbox One s podporou PlayStation 4 Pro a Xbox One X. Far Cry 5 je dostupné na všetkých troch platformách s českými titulkami. 

Videoherný spin-off a pokračovanie s názvom Far Cry New Dawn bol vydaný vo februári 2019.

Hrateľnosť 
Far Cry 5 je podobný svojim predchodcom. Jedná sa o akčnú a dobrodružnú strieľačku z pohľadu prvej osoby, ktorá je zasadená v otvorenom svete . Hráč ho môže slobodne preskúmavať, a to chôdzou alebo pomocou rôznych vozidiel. Na rozdiel od predchádzajúcich dielov, kde hráč hrá za vopred stanovenú postavu, si v tejto hre môže ľubovoľne upraviť jej vzhľad. Hoci môže hráč použiť pri súbojoch s nepriateľmi rad strelných a výbušných zbraní, je v hre kladený dôraz aj na boj zblízka. Možno si tak vybrať zo širšej škály zbraní na blízko než u predchádzajúcich titulov Far Cry. Okrem toho obsahuje Far Cry 5 u zbraní nový balistický systém. Napríklad vystrelená a letiaca guľka s narastajúcou vzdialenosťou klesá, aby hra a zbrane pôsobili viac realisticky.

Príbeh 

Hra sa odohráva v odľahlom kraji Hope County v americkom štáte Montana, kde sa sektársky kňaz Joseph Seed považuje za hlavu miestneho okresu. V skutočnosti sa jedná o radikálneho kazateľa, ktorý spoločne so svojou nevlastnou sestrou (Faith) a dvoma jej brat (Jacob a John Seed) stoja na čele militaristickej sekty Eden 's Gate (v preklade Rajská Brána ), ktorá drancuje a trýzni miestnych obyvateľov. Cieľom hry je zabíjať členov tejto sekty. Hra začína pokusom o zatknutie Josepha Seeda, ktorý hovorí: "Boh nedovolí aby ma odviedli". Prebehne však vzbura členov sekty, vrtuľník sa zrúti a vy musíte rýchlo utekať preč. Členovia sekty však na postavu hráča zhodia bombu. Tá je potom zachránená. Existujú tri rôzne konce hry.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Zdroj 

Akčné počítačové hry a videohry
First-person shooter
Počítačové hry
Far Cry
Transferáza

Transferáza je enzým, ktorý katalyzuje prenos (transfer) funkčnej skupiny z jednej molekuly na druhú. Podľa číselnej klasifikácie enzýmov im prislúcha číslo 2. Transferázy väčšinou katalyzujú niekoľkokrokový proces, pri ktorom najprv dochádza k prenosu funkčnej skupiny z prvého substrátu na enzým a následne na druhý substrát. Funkčná skupina je medzitým často naviazaná na kofaktor. Transferázy hrajú dôležitú úlohu v mnohých metabolických procesoch, ako je rozklad sacharidov, syntéza aminokyselín alebo mastných kyselín.

Transferázy katalyzujú všeobecnú reakciu

 AX + B → A + BX

prípadne

 AX + BY → AY + BX

Transferázy prenášajú rôzne skupiny, medzi ne patria napríklad:

 prenos uhlíkových skupín (metylovej, acylovej, aldehydovej či ketónovej skupiny)
 prenos aminoskupiny - aminotransferázy (tiež nazývané transaminázy)
 prenos fosfátovej skupiny - kinázy

Referencie 

 
Enzýmy
Tour Incity

Tour Incity je mrakodrap umiestnený v Lyone.

Tour Incity sa týči do výšky 200 metrov. Veža je v roku 2016 najvyšším mrakodrapom v Lyone pred Tour Part-Dieu a kyslíkovou vežou a tretím najvyšším mrakodrapom vo Francúzsku za Tour First (La Défense) a Tour Montparnasse (Paríž).

Externé odkazy 
 Tour Incity 

Mrakodrapy vo Francúzsku
Architektúra z 2015
Lyon
Čmeľ zemný

Čmeľ zemný (Bombus terrestris) je jedným z najpočetnejších druhov čmeľov v Európe. Často sa používa pri komerčnom opeľovaní skleníkov (hlavne paradajok), takže je rozšírený aj v oblastiach, kde nie je pôvodný, napríklad v Tasmánii a Novom Zélande. Je to eusociálny hmyz s presahom generácií, deľbou práce a kooperatívnou starostlivosťou o plod. Kráľovná je monandrická, čo znamená, že sa pári iba s jedným samcom. 

Pôvodom je z Európy a Ázie. Kráľovná je veľká 20 – 22 mm, robotnice 11 – 17 mm a samce 14 – 16 mm. Má dva žlté pruhy, jeden na hrudi a druhý na bruchu. Robotnice a samce majú biely zadok a kráľovná ho má hnedastý. 

Svoju potravu si skladujú a zvyčajne sa živia nektárom a peľom. 

Kráľovná po hibernácii zakladá kolóniu na začiatku jari. Hniezdo vytvára pod zemou, hlavne opusteným norách od hlodavcov. Kolónia môže mať veľkosť až 350 robotníc. Od konca leta do jesene sa liahnu samce aby oplodnili mladú kráľovnú, ktorá bude zakladať kolóniu na budúci rok. Výnimočne prezimuje celá kolónia, často však iba nové kráľovné.

Referencie

Iné projekty 

Včelovité
Opeľovači
ITV1

ITV1 (celým názvom Independent Television; doslova: samostatná televízia) je britská komerčná televízna stanica, ktorá začala vysielať v roku 1955, vtedy ako druhá v Spojenom kráľovstve.

Dejiny 
Stanica bola založená 22. septembra 1955 ako konkurenčná televízia k BBC. V tomto roku začal proces zakladania tzv. regionálnych frančíz, ktorý bol dokončený v roku 1962, kedy ich celkový počet bol 13 frančíz. V začiatkoch vysielania existovalo niekoľko miest, kde se striedali víkendové a každodenné frančízy, toto striedanie bolo s výnimkou Londýna zrušené v roku 1968. ITV má tiež spoločne s Channel 4 vlastný dozorný orgán Ofcom.

Kanály 
Každý z kanálov (okrem CITV) má HD verziu a tzv. timeshift verziu, posunutú o hodinu dopredu.

Vysielajúce 
 ITV – hlavný kanál ITV, existuje od roku 1955, vysiela správy, filmy, programy pre deti, soap opery (Coronation Street), seriály, publicistiku, rannú televíziu. V rokoch 20012013 sa kanál volal ITV1. V Škótsku sa vysiela pod názvom STV a v Severnom Írsku pod názvom UTV.
 ITV2 – druhý kanál ITV vznikol v roku 1998 a je zameraný na mladých ľudí a rodinu
 ITV3 – vznikol v roku 2004 a vysiela drámy a krimi z produkcie ITV
 ITV4 – vznikol v roku 2005 ako televízia pre mužské publikum
 CITV – fungoval od osemdesiatych rokov do roku 2006 ako prog. blok na ITV, od roku 2006 ako samostatný detský kanál. Strieda sa s ITV4 na vysielacích pozíciach

V zahraničí 
 ITV Choice – kanál pre zahraničné publikum a vysiela to najlepšie z ITV.

Nevysielajúce 
 ITV News Channel – ITV News Channel vznikol v roku 2000 ako ITN News Channel a mal konkurovať BBC News 24 a Sky News. Pod hlavičkou ITV fungoval od roku 2002 do decembra 2005, kedy bol zrušený a v jeho kapacite začala vysielať ITV4, resp. CITV.
 ITV Sport Channel – fungoval v rokoch 2001200 ako platený kanál v ITV Digital. Mal tiež dva sesterské kanály, ITV Sport Plus a ITV Sport Select.
 S2 – škótska mutácia ITV2, vysielala v rokoch 19982001
 UTV2 – Severoirská mutácia ITV2, vysielala v rokoch 19982001

Programy 
ITV vyrobila veľa známych programov, napr. Mr. Bean, Profesionáli, Hercule Poirot a dalšie. Zo súčasnej tvorby sa dajú vymenovať napríklad soap opery Coronation Street, Emmerdale, This Morning, Loose Women alebo Milionár.

Logá

Referencie

Zdroj 
 

Televízne stanice v Spojenom kráľovstve
Ondrej Janček

Ondrej Janček (* 19. november 1871, Satu Mare, Rumunsko† 28. marec 1947, Ružomberok) bol slovenský stavebník, podnikateľ a politik HSĽS v medzivojnovom Česko-Slovensku.

Životopis 
Narodil sa v rumunskom meste Satu Mare, pretože jeho otec remeselník musel za prácou chodiť po celom vtedajšom Uhorsku. Detstvo neskôr prežil v Budapešti. Neskôr sa rodina vrátila späť do Ružomberka, odkiaľ pochádzali. Tu Ondrej Janček absolvoval ľudovú školu a gymnázium. V Bratislave sa vyučil za mäsiara, no už v roku 1890 odchádza študovať do Štajerského Hradca priemyselnú školu. Absolvoval päť semestrov na stavebnom oddelení a skončil s vynikajúcim prospechom. Po tejto škole ešte absolvoval priemyslovú školu v Budapešti, kde zložil aj murársko-majstrovskú skúšku. Po štúdiách pracoval v otcových závodoch, zápalkárni, tehelni i na píle. V období tvrdej maďarizácie sa angažoval v slovenskom hnutí. Za svoju činnosť bol spolu s Andrej Hlinkom v roku 1907 odsúdený na polroka žalára v meste Segedín.

Po skončení I. svetovej vojny sa angažoval za vznik Česko-Slovenska a bol stúpencom politiky Andreja Hlinku, no na začiatku 20. rokov sa začal orientovať na centralistickú politiku, aby sa v roku 1925 opäť priklonil k politike ľudákov. Dve volebné obdobia zastupoval HSĽS ako senátor Národného zhromaždenia republiky Československej. Po roku 1938 sa z politiky stiahol a venoval sa stavebníctvu, napr. v roku 1940 jeho stavebná firma realizovala časť severnej Tatranskej magistrály cez Ružomberok. Okrem toho bol predsedom, resp. starostom Spoločenstva staviteľov. Pochovaný je na cintoríne v Ružomberku.

Referencie 

Slovenskí stavitelia
Slovenskí politici
Politici HSĽS
Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Impakt astronomického telesa

Impakt astronomického telesa je udalosť, kedy dôjde k dopadu  astronomického telesa na povrch iného, väčšieho astronomického telesa. Pri dopade astronomického telesa (meteoroidu, planétky, kométy) se uvolní energia a spravidla dochádza i ku vzniku impaktného kráteru. 

Impakty sú prírodné procesy, ktoré mali aj významnú úlohu pri formovaní slnečnej sústavy už od jej vzniku. Tiež niektoré veľké vymierania mohli byť spôsobené práve impaktom astronomického telesa. Najznámejšie vymieranie je na konci kriedy spred 66 miliónmi rokov, kedy asteroid s priemerom 10 km dopadol do vôd vtedajšieho Mexického zálivu a pravdepodobne ukončil éru dinosaurov. Predpokladáme, že následne na celej zemeguli nastalo, vplyvom vyvrhnutia prachu a odparenia irídia z energie dopadu, z požiarov  a splodín z vyvolanej tektonickej činnosti, na dlhé roky zatienenie oblohy a nízke teploty - podmienky podobné scenáru zimy po nukleárnej vojne. Práve dôkazy týchto globálnych katastrof potvrdzujú impakt astronomického telesa, ako jednu z najväčších hrozieb pre ľudstvo a život na Zemi.

Zasiahnutie Zeme

Výskyt nebezpečných telies 

V roku 2016 bolo známych 717 768 asteroidov s presne určenou dráhou. Z toho je 15 098 NEO (blízko-zemských objektov), čo sú 3% z odhadovaného počtu. Pravdepodobnosť zrážky so Zemou ja tým menšia, čím je vesmírny objekt väčší. Riziko je zobrazené v nasl. tabuľke.

Dôsledky impaktu 
Mikrometoeoroidy a malé meteoroidy, hoci dopadajú na Zem nepretržite, nepredstavujú vážnejšie riziko pre život na Zemi najmä vďaka ochrane atmosféry, kde zhoria a na Zem dopadne len prach, alebo menšie kúsky. Väčšie telesá 4m - 85m obykle vybuchnú ešte pred dopadom na Zemský povrch. Ničivé následky väčšieho rozsahu môžme očakávať asi od veľkosti 20m - 50m. Napríklad Čeljabinský meteorit v roku 2013 mal odhadovanú veľkosť 17m. Telesá nad 85m dopadajú na povrch Zeme a dôsledky môžu už mať globálny charakter. Veľkosť predpokladaného vytvoreného kráteru podľa veľkosti meteoritu ukazuje nasl. tabuľka.

Zasiahnutie planét a mesiacov 

Pri dopadoch na kamenné planéty a mesiace, podobne ako na Zemi, dochádza k uvoľneniu kinetickej energie, vyvrhnutiu materiálu z miesta dopadu a spravidla dochádza i ku vzniku impaktného kráteru. Zvlášť na planétach a mesiacoch bez atmosféry, alebo s riedkou atmosférou dopadajú na povrch aj menšie meteoroidy,  ktorých dopad je však podstatne častejší, ako dopad veľkých telies. Preto riešenie  protimeteorickej ochrany pripravovanyých kozmických  základní na týchto telesách bude jednou z výziev vesmírnej architektúry.

Referencie

Pozri aj 
Zisťovanie nebezpečných asteroidov
Planetárna obrana
Vyhynutie (biológia)
Vymretie dinosaurov

Iné projekty

Externé odkazy 
NASA, obrana planéty (anglicky)
Výpočet dôsledku dopadu meteoritu

Zdroj 

Astronomické objekty
Kozmonautika
Dopady meteoritov
Elektrický rušeň 103

Elektrický rušeň 103 je malá dvojnápravová akumulátorový rušeň určený pôvodne pre prevádzku na vlečkách a električkových tratiach.

História 
Štyri rušne typu ŠKODA 16E boli vyrobené podľa požiadaviek podnikov, kde mali do budúcna slúžiť, v vtedajších Závodoch V. I. Lenina v Plzni v rokoch 19541958. Pôvodne boli napájané z troleje s jednosmerným napätím 600 V, spôsob napájania dvoch z nich bol nskôr zmenení. Rušeň s výrobným číslom 3235/1954 bol dodaný na vlečku do Větřnínu. Postupom času bola zrekonštruovaná na dieselelektrický rušeň a v roku 1972 bola zošrotovaná. Rušeň s výrobným číslom 3236/1954 sem bol tiež dodaný, ale zošrotovaný bol už v roku 1969. Stroj s výrobným číslom 3237/1954 bol predaný Dopravnému podniku mesta Ostravy kde slúžil v nákladnej doprave a údržbe tratí. Dnes sa nachádza v zbierke vozidiel MHD Technického múzea v Brne. Posledný stroj výrobného čísla 3713/1958 bol dodaný do svitavského Technolenu, kde slúžil asi do roku 1977. V roku 1991 bol predaný do rušňového depa Praha-Masarykovo Nádraží. Tu v roku 1995 došlo k jeho rekonštrukcii na akumulátorový rušeň. Rušeň tu slúžil až do zrušenia depa v roku 2000, potom bol predaný do depa v pražských Vršovíc, kde bol odstavený. O rušeň prejavilo záujem Národné technické múzeum v Prahe (NTM).

Konštrukcia 
Rušeň je kapotový, so stredovým vežovitým stanovišťom strojvedúceho, na oboch stranách sú znížené predstavky. Rušeň je napájený z akumulátorov, ktoré sa dobíjajú zo siete trojfázovým striedavým elektrickým prúdom. Pohon dvojkolies je realizovaný pomocou hriadeľa z prevodovky. Rušeň má pneumatickú priamočinnú brzdu a ručnú vretenovú brzdu.

Prevádzka 
Rušeň sa v neprevádzkovom stave momentálne nachádza v depe Praha-Vršovice.

Referencie

Zdroj 
 

Elektrické rušne
Rušne Škoda