joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Paolo Nespoli

Paolo Angelo Nespoli (* 6. apríl 1954, Miláno, Taliansko) bol pôvodne výsadkár talianskej armády, od augusta 1998 je astronautom oddielu ESA. V roku 2007 absolvoval krátkodobý kozmický let v raketopláne Discovery na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V decembri 2010 absolvoval zhruba polročný kozmický let na ISS ako člen Expedícií 26 a 27, s návratom na Zem 24. mája 2011.

Život

Mladosť 
Paolo Nespoli pochádza z Milána, po absolvovaní lýcea nastúpil na vojenskú výsadkársku školu v Pise. Získal kvalifikáciu inštruktora-výsadkára, slúžil v talianskych výsadkových jednotkách, v rokoch 19821984 v Libanone. Roku 1985 sa vrátil k štúdiu na Polytechnickej univerzite v New Yorku, pričom armádu opustil v hodnosti majora až o dva roky neskôr. Roku 1988 sa stal bakalárom, o rok neskôr magistrom v obore leteckého a kozmického strojárenstva a ďalší rok sa stal inžinierom na univerzite vo Florencii (). 

Už roku 1989 získal zamestnanie v spoločnosti Proel Tecnologie vo Florencii, kde sa podieľal na vývoji komponentov talianskeho satelitu TSS. Od roku 1991 pracoval v kolínskom Európskom astronautickom stredisku () v oddelení prípravy astronautov. Roku 1995 prešiel do Európskeho strediska kozmických výskumov a technológií () v holandskom Noordwijku. Podieľal sa na príprave experimentov programu Euromir. Nasledujúci rok bol preložený do Johnsonovho vesmírneho strediska v Houstone.

Astronaut 
Roku 1989 sa dostal medzi desať finalistov 2. náboru Talianskej kozmickej agentúry (ASI), ale astronautom sa nestal. V júli 1998 bol v 3. nábore ASI vybraný do oddielu astronautov ESA, v auguste 1998 začal s ďalšími členmi oddielu ESA výcvik na funkciu letového špecialistu v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone.

V júni 2006 bol zaradený do posádky letu STS-120. Miesto v raketopláne získal na základe dohôd medzi NASA a ASI o stavbe troch viacúčelových modulov Talianmi pre NASA. Do vesmíru raketoplán Discovery odštartoval 23. októbra 2007. Hlavným cieľom letu STS-120 bolo vynesenie modulu Harmony a jeho pripojenie k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Pristátie prebehlo 7. novembra 2007 po 15 dňoch, 2 hodinách a 24 minútach pobytu astronautov v kozme. 

V novembri 2008 bolo oznámené Nespoliho vymenovanie za palubného inžiniera záložnej posádky Expedície 24 (štart v máji 2010) a hlavnej posádky Expedície 26 so štartom v novembri 2010. V októbri 2009 NASA jeho zaradenie do Expedície 26 potvrdila.
Štart sa kvôli poškodeniu kozmickej lode pri preprave ešte na Zemi musel odložiť a napokon sa uskutočnil 15. decembra 2010. Na tejto misii strávil Nespoli necelých 160 dní, počas ktorých mal prezývku „MagISStra“. Názov je zložený zo slov magistra (učiteľka) a ISS. Jeho pobyt vo vesmíre bol definitívne ukončený bezpečným dosadnutím pristávacieho modulu Sojuzu v Kazachstane 24. mája 2011 o 2:27 UTC.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Talianski kozmonauti
Osobnosti z Milána
Väinö Myllyrinne

Väinö Myllyrinne (* 27. február 1909, Helsinki – † 28. apríl 1963, Järvenpää) bol najvyšší človek v Európe a od roku 1940 druhý najvyšší na svete (po Donovi Koehlerovi).

Myllyrinneho výška 
Výška Väinöa Myllyrinneho sa líši podľa zdrojov od 246 až do 251,4 cm. Myllyrinne sám uvádzal výšku 247 cm, najčastejšie sa uvádza 248 cm. Vážil cez 170 kg. Rástol ešte vo svojich 40 rokoch.

Myllyrinne sa zrejme stal aj najvyšším vojakom všetkých čias, keď v roku 1929 narukoval do armády s výškou asi 220 cm.

Príčinou Myllyrinneho rastu bolo ochorenie gigantizmus. Zaujímavé je, že jeho matka Anna Maria Keränen pochádzala zo severofínskej obce Peltamo, z ktorej pochádzali aj dvaja ďalší fínski obri: Daniel Cajanus a Lauri Moilanen.

Životopis 
Väinö Myllyrinne sa narodil 27. februára 1909 v Helsinkách ako druhé dieťa v rodine policajta, mal osem súrodencov (z ktorých dvaja zomreli pred svojimi prvými narodeninami). Otec pochádzal z provincie Satakunta, matka z Kainuu.

V roku 1929 narukoval do armády. Slúžil u ťažkého delostrelectva vo Vyborgu. Až do nástupu na vojnu Myllyrinne býval na mnohých miestach, pretože jeho rodina sa často sťahovala. Po vojne sa usadil v Helsinkách. Stal sa členom Helsinského atletického klubu, skúšal zápasiť. V 30. rokoch cestoval po Európe a vystupoval ako zápasník v cirkusoch a varieté. Mal tiež odísť do Ameriky, ale kvôli začatej Zimnej vojne sa vrátil do Fínska. Počas vojny sa Myllyrinne oženil s Annou-Liisou Puistonenovou. Manželstvo vydržalo dva roky a bolo bezdetné. 

Po vojne Myllyrinne vystúpil ešte niekoľkokrát vo Švédsku, ale do Spojeného kráľovstva už pre zhoršujúce sa zdravie neodišiel. Trpel rozpadom kĺbov, čo mu sťažovalo pohyb. Navyše ochorel aj na cukrovku. Od roku 1946 žil v Järvenpää. Venoval sa tu asi desať rokov chovu sliepok. Na sklonku svojho života žil s rodinou jeho brata. Zomrel 28. apríla 1963 v Järvenpää, kde je aj pochovaný.

V roku 2004 sa v ankete Najväčších Fínov umiestil na 12. mieste.

Externé odkazy 
 Stránky venované Väinövi Myllyrinnemu 
 HS Verkkoliite. Stopy obra 

Fínske osobnosti
Ľudia s gigantizmom
Osobnosti z Helsínk
Gymnázium Svätej Rodiny

Gymnázium Svätej Rodiny v Bratislave vzniklo v roku 1994. Poskytuje osemročné štúdium so zameraním na vyučovanie cudzích jazykov a informačných technológií. Od školského roku 2022/2023 je tu aj nemecké biligválne gymnázium.

Ide o katolícke gymnázium v Petržalke, ktorého zriaďovateľom je Bratislavská arcidiecéza.

Externé odkazy 
 Oficiálna webová stránka školy

Gymnáziá v Bratislave
Lu Sün (spisovateľ)

Lu Sün (, vlastným menom Čou Šu-žen; 25. september 1881 – 19. október 1936) bol čínsky spisovateľ, prekladateľ, esejista, básnik a literárny kritik, jeden z najvýznamnejších čínskych spisovateľov 20. storočia.

Život 
Pochádzal zo vzdelanej rodiny, skoro sa naučil čítať. Li Süna veľmi ovplyvnila otcova smrť na tuberkulózu, kvôli ktorej sa rozhodol študovať lekárstvo. Bol ale znechutený šarlatánstvom tradičnej čískej medicíny a preto študoval v japonskom Sendai medicínu západného smeru. Na štúdiách sa naučil po nemecky a anglicky a veľa čítal, hlavne západnú literatúru. Prvé eseje v klasickej čínštine začal písať v roku 1902. V roku 1903 sa oženil s čínskym dievčaťom. V roku 1904 opustil Sendai, v roku 1906 sa odsťahoval do Tokia, kde pracoval vo vyššom školstve. Publikoval preklady z ruštiny, v esejistike sa venoval prevažne dejinám čínskej literatúry a náboženstva.

Po návrate do Číny učil na pekingských školách. V roku 1918 publikoval pod svojim pseudonymom (odvodeným z dievčenského mena svojej matky) svoju prvú významnejšiu poviedku, Kchuang-žen ž'ťi ("Denník šialenca"), inšpirovanú rovnomennou Gogoľovou prózou, v ktorej pomocou zveličenia kritizoval prežitky v čínskej spoločnosti. Rýchlo sa stal jedným z najvýznamnejších čínskych spisovateľov. Jeho najslávnejšou poviedkou je A Q čeng-čuan ("Pravdivý príbeh o A Q, 1922), publikoval ale veľa poviedok a básní v próze. V roku 1927 sa odsťahoval do Šanghaja, kde žil až do svojej smrti. Patril k popredným ľavicovým spisovateľom, písal eseje, prekladal z ruštiny (hlavne Gogoľa, ktorého veľmi obdivoval). Bol aj jedným z prvých propagátorov esperanta v Číne. V roku 1936 začal trpieť tuberkulózou, kvôli ktorej zoslabol a cítil, že umiera. Venoval tejto téme niekoľko esejí (Smrť, Aj toto je život). Je pochovaný v mauzóleu v Šanghaji.

Slovenský výber jeho diela vyšiel pod názvami Biele svetlo (1952) a Oheň a kvety (1960).

Dielo 
Bol všestranný spisovateľ, kombinoval čínske a európske literárne techniky. Jeho štýl je popisovaný ako "súcitne ironický". Bol tiež jedným z prvých čínskych spisovateľov, ktorý písal hovorovým jazykom zbaveným od klasických konvencií. K jeho obvyklým témam patrila kritika sociálnej situácie v Číne a analýza čínskeho "národného charakteru". Komunistickým režimom bol často propagovaný, aj keď na sklonku života bol perzekvovaný. Je ale pre svoj presný popis problémov dnešnej Číny a myšlienkovú zložitosť uznávaný aj v západnom svete.

Iné projekty 

Čínski spisovatelia
Čínski básnici
Narodenia v 1881
Úmrtia v 1936
Súkromné gymnázium (Bratislava, Žitavská 1)

Súkromné slovanské gymnázium je súkromné gymnázium v Bratislave.

Charakteristika školy 
Škola bola zriadená v roku 1993 s päťročným štúdiom, ktoré po niekoľkých rokoch bolo zmenené na 4-ročné, alebo 8-ročné.

Prívlastok „slovanské“ dostala z dôvodu možnosti výberu okrem dvoch svetových cudzích jazykov (anglický, nemecký, francúzsky, španielsky) aj jeden slovanský a to z ruského, chorvátskeho, poľského.
Ďalej si žiaci v 8-ročnom štúdiu vyberajú aj jeden z umeleckých predmetov: literárno-dramatická výchova, hra na hudobný nástroj (klavír, gitara), spev, výtvarná výchova.
Okrem tradičných hodín telesnej výchovy si môžu žiaci zahrať aj golf. Priamo v areáli školy je vybudované golfové cvičisko. V prípade nepriaznivého počasia výučba golfu prebieha na trenažéri.
Pre žiakov z nižších ročníkov alebo z odľahlejších častí, je ponúknutý školský autobus.

Školské programy 
 Jazykové gymnázium (8 ročné a 4 ročné štúdium)
 Golfové gymnázium (8 ročné a 4 ročné štúdium)
 Zahraničná služba - diplomacia (4 ročné štúdium)
 Zahraničné vzťahy - ruské bilingválne (5 ročné štúdium)
 Externé štúdium (diaľkové a dištančné)

Externé odkazy 
 Webová stránka školy
 Webová stránka golfového klubu gymnázia

Gymnáziá v Bratislave
Súkromné stredné školy na Slovensku
Oscar Gustave Rejlander

Oscar Gustave Rejlander (* 1813, Švédsko – 18. január 1875, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol piktorialistický fotograf.

Životopis
Oscar Gustave Rejlander sa narodil vo Švédsku v roku 1813. Výtvarné vzdelanie nadobudol v Ríme, kde okrem štúdia maľoval portréty a kopíroval starých majstrov. V roku 1841 odišiel do Anglicka.

Začal fotografovať najskôr preto, aby si mohol urobiť skice pre svoje obrazy. Neskôr si však otvoril fotoateliér a zarábal si portrétovaním. V polovici päťdesiatych rokov učil tiež fotografovať Lewisa Carrolla.

Roku 1854 začal Rejlander experimentovať so skladaním obrazov z viacerých negatívov. Prvú fotomontáž z 3 snímok vystavoval v decembri 1855. V nasledujúcom roku bol zvolený za člena Royal Photographic Society of London.

V roku 1857 vystavil Rejlander v Manchestri na výstave súdobého umenia alegorickú fotomontáž Dva spôsoby života. Snímka o rozmeroch 40×80 cm sa skladala z 30 záberov. 25 modelov znázorňuje na jednej polovici cnosti a na druhej zábavu a neresti. Fotografia vyvolala pohoršenie i nadšenie. Uznanie sa autorovi dostalo od kráľovnej Viktórie, ktorá fotografiu zakúpila pre princa Alberta. Vzhľadom k nákladnosti alegorických fotomontáží a neporozumenia zo strany verejnosti sa Rejlander časom vrátil k portrétnej fotografii, ktorá ho však rovnako nedokázala materiálne zaistiť

Rejlander spolupracoval s Charlesom Darwinom, pre ktorého publikáciu Prejav citov u človeka a zvieraťa, ktorá vyšla v roku 1873, urobil 28 fotografií.

Literatúra

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy
 A History of Photography 
 EdinPhoto 
 George Eastman House 
 Luminous-Lint 
 Wolverhampton History & Heritage Society

Zdroj

 
Narodenia v 1813
Úmrtia 18. januára
Úmrtia v 1875
Britskí fotografi
Švédski fotografi
Kapitánova dcéra (kniha)

Kapitánova dcéra () je romantická historická novela od Alexandra Sergejeviča Puškina z roku 1836.

Táto historická novela sa odohráva počas Pugačovovho povstania v 70. rokoch 18. storočia. Nesie typické znaky historickej prózy prvej polovice 19. storočia. Obsahuje historickú rovinu a rovinu osobnú. Novela je napísaná vo forme rodinných zápiskov.

Dej 

Mladého šľachtica Petra Andrejeviča Grineva pošle jeho otec, ktorý si zakladá na tradíciách a dôstojnosti, slúžiť do vojska na juhovýchode ruskej cárskej ríše. Grinev v posádke získava prvé naozajstné skúsenosti. Stretáva sa s dobrom aj so zlom. V posádke slúži síce inteligentný, ale egoistický a sebecký Švabrin, ktorý si kráti čas súbojmi. Grinev sa s ním dostane do sporu. Grinev sa náhodou zblíži s vodcom povstania Jemeljanom Pugačovom. Vďaka malej pomoci Grineva Pugačovovi medzi nimi vzniknú vzájomné sympatie. Grinev sa zamiluje do dcéry veliteľa posádky pohraničnej pevnosti kapitána Mironova, Márie Ivanovny. Pugačov s povstalcami obsadí pevnosť, ale Grineva prepustí. Peter sa opäť pripojí k vojsku, ale keď sa dozvie, že Márii hrozí nebezpečenstvo, tak sa vydá späť na územie povstalcov. Pugačov mu dovolí vziať Máriu so sebou, ale onedlho je Grinev obvinený zo zrady a spolupráce s Pugačovom. Na prosbu Márie samotná cárovná Katarína II. Grineva  omilostí, pretože ju dojme mravná čistota a nevinnosť dievčaťa. Zároveň sa cíti zaviazaná aj preto, že kapitán Mironov padol v boji proti povstalcom. Rodičia Grineva sirotu príjmu za svoju.

Kapitánova dcéra zodpovedala Puškinovmu videniu sveta, kde najcennejšie veci nevyplývajú z konvencií a formalít, ale sú výsledkom osobných vzťahov, obetovania sa a lásky aj za cenu, že je nevyhnutné porušiť pravidlá. Podľa Puškina mala spoločnosť len tvoriť rámec a dopĺňať harmonické väzby medzi ľuďmi. Najvyššiu hodnotu má láska a schopnosť obetovať sa za druhého.  Ako ich protipól sú postavené sebectvo Švabrina, nesúdržnosť a vzájomná nedôvera povstalcov.

Referencie 

Knihy z 1836
Alexandr Sergejevič Puškin
Sfilmované knihy
Kuriér 3

Kuriér 3 () je akčný film natočený v roku 2008 a je tretím pokračovaním filmovej série Kuriér (The Transporter). V hlavnej úlohe sa opäť predstavil Jason Statham a spolu s Françoisom Berléandom pokračujú vo svojich rolách ako Frank Martin a inšpektor Tarconi. Tento film je prvý z troch pokračovaní natočený režisérom Olivierom Megatonom. Film je pokračovaním príbehu, profesionálneho kuriéra, ktorý sa nepýta nič a doručí všetko, Franka Martina, ktorý sa vracia do Francúzska za jeho jednoduchým zárobkom doručovania zásielok bez otázok.

Obsadenie 
 Jason Statham ako Frank Martin
 François Berléand ako Inspector Tarconi
 Natalya Rudakova ako Valentina Vasilev
 Justin Hodgers Hall ako Horatio
 Eriq Ebouaney ako Ice
 Robert Knepper ako Johnson
 Jeroen Krabbé ako Leonid Vasilev
 David Atrakchi ako Malcom Manville

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 
 

Filmy z 2008
VSŽ Košice v sezóne 1977/1978

Sezóna 1977/1978 bola 14. sezónou tímu TJ VSŽ Košice v I.lige a 35. sezónou I. ligy."východniari" začali prípravu značne omladený pd vedením trénerov Pavla Zábojníka aFrantiška Kollátha. Mužstvo malo vytvorené výbroné podmienky pre tréningový proces a veľmi dobré podmienky pre celú sezónu. Záverečnú časť absolvovalo TJ VSŽ pri mori. Prípravu naľade z počiatku v poľskom meste Nový Targ. Neskôr už pokračoval v domácom prostredí. Košičania sa počas prípavy zúčastnili Sliezskom pohári v Opave a Tatranskom pohári v Poprade. Táto sezóna bola pre Košických "oceliarov" mimoriadne neúspešná o čom svedči a to že sa zachránili o 1 bod pred Duklou Trenčín a Plzeňou. Tieto kluby spolu museli zohrať dodatočný zápas, kvôli vyrovnaným zápasom medzi sebou keď zo štyroch zápasov oba celky vyhral zhodne po dvoch s vyrovnaným skóre 13:13. Nakoniec boli štastnejšim celkom Trenčania, keď v dramatickom zápase vyhrali 2:1 po samostatných nájazdoch.TJ VSŽ Košice skončili na 10. mieste a s 212 inkasovanými gólmi boli najhoršim brániacim celkom I. Ligy.Trénera Pavla Zábojníka vystriedal v priebehu sezóny Juraj FerencDo ligy sa vrátil TJ Gottwaldov, keď v baráži porazil Zvolen 4:2 na zápasy. Titul získalo Kladno.

Sezóna

Liga

Herný systém 
Liga sa hrala systémom 12 tímov, kde každý s každým odohral 1 zápasy vonku a 1 zápasy doma.

Zápasy
 VSŽ Košice – ChZ Litvínov doma: 4:5 a 4:2,  vonku: 0:10 a 1:6
 VSŽ Košice – Dukla Jihlava doma: 3:1 a 4:0, vonku: 2:5 a 2:7
 VSŽ Košice – Tesla Pardubice doma 3:5 a 7:5, vonku: 3:8 a 3:1 
 VSŽ Košice – Dukla Trenčín doma: 10:3 a 5:3, vonku: 4:2 a 2:9
 VSŽ Košice – TJ Vítkovice doma: 3:2 a 3:6, vonku: 2:6 a 5:8
 VSŽ Košice – Škoda Plzeň doma: 3:3 a 2:4, vonku: 5:6 a 2:5
 VSŽ Košice – Sparta ČKD Praha doma: 3:4 a 3:1, vonku: 3:4 a 2:8 
 VSŽ Košice – Motor České Budějovice doma: 1:5 a 4:5, vonku: 4:9 a 5:4
 VSŽ Košice – Poldi SONP Kladno doma: 3:3 a 2:6, vonku: 0:8 a 2:5
 VSŽ Košice – Slovan CHZJD Bratislava doma: 6:3 a 5:9, vonku: 2:7 a 3:3
 VSŽ Košice – Zetor Brno doma: 0:9 a 2:3, vonku: 4:2 a 2:2

Konečné poradie

Dodatočný zápas o zostup 
 Dukla Trenčín – Škoda Plzeň 2:1sn (hralo sa v Brne)

Káder 

Tréneri: Pavol Zábojník (v priebehu sezóny Juraj Ferenc) a František Kolláth

Externé odkazy 
 avlh.cz
 hckosice.sk
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 1977
Ľadový hokej v 1978
Sezóny HC Košice
Česko-slovenská hokejová liga 1977/1978

Sezóna 1977/1978 bola 35. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy. Hrala sa pod názvom I. liga. Majstrom sa stalo mužstvo Kladna. Zostúpilo mužstvo Plzne po dodatočnom stretnutí s Trenčínom. V nasledujúcej sezóne ho nahradil TJ Gottwaldov.

Konečné poradie

Dodatočný zápas o zostup 
 Dukla Trenčín - Škoda Plzeň 2:1sn (hralo sa v Brne)

Baráž o I. ligu 
 TJ Gottwaldov - Lokomotíva Bučina Zvolen 4:2 na zápasy (3:5, 2:1, 0:3, 4:3, 5:2, 4:0)

Najproduktivnější hráči sezóny

Káder majstra Poldi SONP Kladno
 Brankári: Milan Kolísek, Miroslav Krása, Miroslav Termer
 Obrancovia: František Kaberle, František Pospíšil, Jaroslav Vinš, Bohumil Čermák, Otakar Vejvoda, Antonín Melč, Jan Neliba
 Útočníci: Lubomír Bauer, Jiří Filip, Jiří Kopecký, Miroslav Křiváček, Zdeněk Müller, Zdeněk Nedvěd, Eduard Novák, Jan Novotný, Milan Nový, Arnošt Reckziegel, Václav Sýkora, Milan Skrbek
 Tréneri: Bohumil Prošek a Václav Stránský

Externé odkazy 
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja

Česko-slovenská hokejová liga
Ľadový hokej v 1977
Ľadový hokej v 1978
Základná škola kpt. Jána Nálepku

Základná škola kpt. J. Nálepku v Stupave je plno organizovanou školou. Nachádza sa v samotnom centre mesta Stupava, Školská ulica 2. 

V školskom roku 2020/2021 ju navštevuje viac ako 1320 žiakov v 53. triedach, čím sa radí na 1. miesto najväčších škôl na Slovensku a pracuje tu vyše 112 pedagogických a 20 nepedagogických zamestnancov. Areál školy je tvorený dvomi samostatnými budovami - starou a novou školou. V roku 2018 bola zväčšená kapacita školskej jedálne dostavbou nových priestorov a nadstavba v novej budove školy. V roku 2019 bola pristavená nová modulová budova školy, ktorá rozšírila kapacitu školy. 

ZŠ kpt. Jána Nálepku však stále bojuje s nedostatkom kapacity pre žiakov z mesta a okolitých obcí.

História školy 

Štatistika Rímskokatolíckeho úradu v Stupave už z roku 1782 vykazuje v miestnej obci i vo filiálnych obciach priaznivý stav gramotnosti obyvateľstva. V prvej polovici 19. storočia sa utvorila Rímskokatolícka cirkevná škola, v roku 1864 bola založená obecná ľudová škola, ktorá bola umiestnená v budove na Hlavnej ulici pri kostole. Tieto priestory škole už nepatria. Dnešná stará budova školy pochádza z roku 1934 a pôvodne bola stavaná ako 12-triedna škola so samostatným vykurovaním a telocvičňou. V súčasnosti je v nej umiestnený školský klub detí a niekoľko tried prvého stupňa. Nová budova školy pochádza z roku 1977 a je to typizovaný projekt panelovej výstavby 70-tych rokov. Tvorí ju samotný školský trakt s učebňami a školskou jedálňou a telocvičný trakt spolu s kotolňou. Obidva trakty sú prepojené sklenenou chodbou. Za telocvičňou sa v roku 2009 začala výstavba novej športovej haly.

Zameranie školy 

JAZYKY
Vo výučbe jazykov škola využíva jazykové varianty a techniku CLIL. Na škole sa vyučuje anglický a nemecký jazyk.
POČÍTAČE
Výpočtová technika a jej využitie je súčasťou každého predmetu. Vyučuje sa však aj informatická výchova, informatika, práca s počítačom a na škole pracujú aj programátorské krúžky Baltík.

ŠPORT
Škola venuje pozornosť rozvoju športu a to hlavne florbalu, hádzanej, futbalu a stolnému tenisu. Najpočetnejšie zastúpený šport na škole je florbal. Pri škole pracuje florbalový klub Bogdau Stupava v piatich vekových kategóriách, ktorý patrí k najúspešnejším na Slovensku.

Externé odkazy 
  – oficiálna webová stránka školy
  – oficiálna stránka florbalového klubu Bogdau Stupava

Základné školy na Slovensku
Stupava
Školy v okrese Malacky
Recreo (Catamarca)

Recreo je mesto v severozápadnej Argentíne v provincii Catamarca. Je sídlom departmentu La Paz. Je vzdialené 200 km od provinčného hlavného mesta San Fernando del Valle de Catamarca a 960 km od hlavného mesta Argentíny Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 11 847 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1875.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta
 Diario digital de Recreo
 Portál o meste

Mestá v provincii Catamarca
Základná škola - Grundschule (Kežmarok, Hradné námestie 38)

Základná škola - Grundschule, Hradné námestie 38 v Kežmarku má  v školskom roku 2011/2012 23 tried a 490 žiakov, 4 oddelenia ŠKD.

Do školy dochádza 161 žiakov. Škola je zameraná na vyučovanie cudzích jazykov, vyučujeme nemecký jazyk  od 1. ročníka a anglický jazyk od 3. ročníka, žiaci majú možnosť učiť sa anglický jazyk zábavnou a hravou formou v záujmových krúžkoch v 1. a 2. ročníku. Žiakom 9. ročníka je umožnené urobiť si certifikát z nemeckého jazyka v spolupráci s Goethe inštitútom v Bratislave. Od 6. ročníka sa vyučujú aj francúzsky a ruský jazyk. Škola dosahuje veľmi dobré výsledky v jazykových olympiádach, v umeleckých a športových súťažiach. Máme bohatú ponuku záujmových krúžkov v škole a v školskom stredisku záujmovej činnosti. Pri škole pracuje detský folklórny súbor Goralik.

Vedenie školy 
riaditeľ školy: Mgr. Miroslav Beňko
zástupkyňa riad. školy: Mgr. Viera Janovská
zástupkyňa riad. školy: Mgr. Nataša Pisarčíková

Stránka školy 
oficiálna webová stránka školy 

Základné školy na Slovensku
Školy v Kežmarku
Renault 12

Renault 12 je automobil strednej triedy, ktorý sa začal vyrábať v roku 1969. Existoval v dvoch základných prevedeniach karosérii, a to ako štvordverový sedan a ako päťdverové kombi. V Československu bol R 12 po prvýkrát predstavený v roku 1970 na výstave Človek a automobil, kde si ho mohli návštevníci plrehliadnuť nielen v celku, ale aj čiastočnom reze. Na podvozku R 12 sa stavali od roku 1971 dvojdverové kupé R 15 a 17. V roku 1969 bola v Rumunsku začatá výroba licenčného Renaultu 12 pod označením Dacia 1300, ktorá vo výrobe nahradila Daciu 1100 (Renault 8). Rumunský R-12 sa vyrábal aj v dvojdverovom prevedení Sport. Vo verzii Gordini sa do R-12 montoval motor z Renaultu 16.

Technické údaje
Rozmery 
 dĺžka:  sedan,  kombi
 šírka: 
 výška: 
 hmotnosť: ,  (kombi)

Výkony
 max. rýchlost 145 – /h
 spotreba paliva pri verziách L, TL 7 – 10 l/; TS, Automatic 8 – 12 l/

Motor 
 radový pozdĺž pred prednou nápravou uložený štvorvalec o objeme , R-12 L 37 kW; R-12 TL 39,5 kW; R-12 Gordini () 68,5 kW.

Cena
V roku 1974 bola cena modelu R-12TL 19 055 TK (Tuzex).
Do roku 1975 sa v ČSSR predalo R-12 cez 1 500 ks.

Iné projekty 

12
Automobily strednej triedy
Informatická výchova

Informatická výchova  je nový vyučovací predmet 1.stupňa základných škôl,v rámci štátneho vzdelávacieho programu ISCED 1.
Na 1.stupni ZŠ sa budujú základy informatiky, preto sa názov predmetu prispôsobil na informatická výchova. Poslaním vyučovania, informatickej výchovy, je viesť žiaka 1.stupňa ZŠ k pochopeniu základných pojmov, postupov a techník používaných pri práci s údajmi a informáciami v počítačových systémoch.
Vychováva k efektívnemu využívaniu prostriedkov IKT s rešpektovaním právnych a etických zásad. Toto poslanie sa dá dosiahnuť spoločným pôsobením predmetu informatická výchova a aplikovaním IKT vo vyučovaní iných predmetov, medzipredmetových projektov, celoškolských programov a pri riadení školy. Oblasť informatiky zaznamenáva mimoriadny rozvoj, preto v predmete informatická výchova je potrebné dôkladnejšie sa zamerať na štúdium základných  pojmov. Dostupné technológie majú poskytnúť vyučovaniu informatickej výchovy široký priestor na motiváciu a praktické projekty.

Stratégie vyučovanie 
Pri voľbe vyučovacích metód a foriem prihliadame na obsah vyučovania, na individualitu žiakov a vzťahy v triednom kolektíve tak, aby boli splnené stanovené ciele a rozvíjali sa kľúčové kompetencie žiakov pre daný predmet.	
Pri výučbe informatickej výchovy využívame najmä:

 riadený rozhovor (aktivizovanie poznatkov a skúseností žiakov)
 výklad učiteľa
 problémová metóda (upútanie pozornosti prostredníctvom nastoleného problému)
 rozprávanie (vyjadrovanie skúseností a aktívne počúvanie)
 prezentačná metóda (prezentácia s využitím dataprojektoru)
 kooperatívne vyučovanie (forma skupinového vyučovania – napr. vo dvojiciach)
 heuristická metóda (učenie sa riešením problémov) 
 samostatná práca žiakov (s pracovným listom, s počítačom, s internetom)
 projektové, zážitkové vyučovanie

Ciele predmetu 
Cieľom informatickej výchovy na 1. stupni ZŠ je zoznámenie sa s počítačom a možnosťami jeho využitia v každodennom živote.Prostredníctvom  primeraných veku žiakov získať základné zručnosti v používaní počítača. V rámci medzipredmetových vzťahov si žiaci pomocou rôznych aplikácií precvičujú základné učivo z matematika, slovenského a cudzieho jazyka, získavajú vedomosti za podpory edukačných programov z prírodovedy a vlastivedy. Rozvíjajú svoju tvorivosť a estetické cítenia v rôznych grafických editoroch Dôraz sa pri tom kladie nie na zvládnutie ovládania aplikácie, ale na pochopenie možností, ktoré môžeme využiť pri každodenných činnostiach.

Pozri aj
 Informatika

Informatika
Spojená škola sv. Františka z Assisi

Cirkevná základná škola sv. Františka z Assisi je jedinou cirkevnou základnou školou v okrese Bratislava IV. Svoju činnosť začala 2. septembra 2003. V školskom roku 2003/2004 boli otvorené triedy 1. — 4. ročníka. V súčasnosti CZŠ otvára brány pre 250 žiakov základnej školy v 13 triedach. Pre žiakov prvého stupňa sú otvorené 4 oddelenia školského klubu.

Od školského roka 2009/2010 je k CZŠ pridružené aj novootvorené Gymnázium sv. Františka z Assisi. Škola úzko spolupracuje s rehoľou bratov Minoritov, ktorý sídlia v kláštore, ktorého súčasťou je kostol Kostol svätého Františka z Assisi.

V roku 2014/2015 bola tretia najlepšia na Slovensku a prvá v Bratislave. A v roku 2015/2016 bola v poradí hodnotených škôl úplne prvá.

Zameranie školy 
Je to škola, ktorej ústredným koncepčným prvkom výchovno - vzdelávacieho pôsobenia je syntéza medzi kultúrou, vierou a vedou. Škola je zameraná na rozšírené vyučovanie cudzích jazykov. No veľmi populárna je aj informatika, ktorá sa vyučuje od prvého ročníka a od piateho ročníka je možnosť navštevovať krúžok robotiky.

Školský a liturgický kalendár roka je obohatený františkánskymi sviatkami a spomienkami, ktoré dali vzniknúť tradícií organizovať na škole akadémie sv. Františka a iné podujatia umožňujúce tvorivú alebo relaxačnú aktivitu žiakov.

Zriaďovateľ 
Rímskokatolícka cirkev, Bratislavská arcidiecéza, Špitálska 7, 814 92 Bratislava

Kontakt 
Cirkevná základná škola sv. Františka z Assisi
Karloveská 32, 841 04 Bratislava

Galéria

Externé odkazy
 czskarloba.edu.sk
 Spojená škola sv. Františka z Assisi 
 minoriti-ba.sk

Základné školy na Slovensku
Školy v Bratislave
Katolícke školy na Slovensku
Karlova Ves
Miguel de Icaza

Miguel de Icaza (* 1972, Mexico City, Mexiko) je programátor slobodného softvéru, ktorý stál pri zrode projektov GNOME a Mono. Nedokončil štúdium na Mexickej Národnej Autonómnej univerzite (UNAM). Od roku 1992 vyvíja slobodný softvér. Podieľal sa na vývoji súborového manažéru Midnight Commander, jadra Linuxu a je autorom tabuľkového procesora Gnumeric. V roku 1997 sa uchádzal o prácu vo firme Microsoft, kde mal pracovať na porte prehliadača Internet Explorer pre Unix, ale nebol pre svoje nedokončené vzdelanie prijatý.

Federico Mena a de Icaza začali v auguste toho istého roku vyvíjať slobodné grafické prostredie GNOME pre GNU/Linux a ďalšie Unixové operačné systémy. V roku 1999 založil spolu s Nate Friedmanom spoločnosť Helix Code, kde zamestnali mnoho vývojárov pracujúcich na GNOME. V roku 2001 premenovali firmu na Ximian a začali projekt Mono, ktorý implementoval podľa štandardov firmy Microsoft vývojovú platformu .NET pre unixové operačné systémy. Realizácia tohto projektu a linuxové zameranie firmy boli pravdepodobne hlavnými dôvodmi, prečo bol Ximian kúpený v roku 2003 firmou Novell. 
De Icaza je v súčasnosti viceprezident vývojárskej sekcie vo firme Novell.

Miguel de Icaza dostal od Free Software Foundation v roku 1999 Ocenenie za rozvoj slobodného softvéru, od MIT Technology ocenenie Inovátor roka 1999 a bol uvedený ako jeden zo sto inovátorov nového storočia v časopise Time Magazine v septembri 2000.

Miguel mal v roku 2001 cameo úlohu vo filmoch Antitrust a The Code.

Miguel de Icaza bol veľmi kritický k Mexickým prezidentským voľbám v júli 2006. Kritizoval mexického prezidenta Felipe Calderóna a vyhlasoval, že je skorumpovaný politik. Článok s kritikou sa volal: "Fraude en las elecciones del 2 de julio de 2006" ("Podvod pri voľbách 2. júla, 2006").

V roku 2003 sa oženil s Brazílčankou Máriou Laurou.

Externé odkazy 
http://www.abclinuxu.cz/clanky/rozhovory/rozhovor-miguel-de-icaza-i-mono – rozhovor (česky)

Narodenia v 1972
Mexickí programátori
Zoznam osobností Atén

Toto je zoznam osobností spojených s Aténami:
 Drakón (* cca 650 pred Kr.), grécky štátnik, prvý aténsky zákonodarca
 Solón (* cca 630 pred Kr. – † cca 560 pred Kr.), aténsky politik, reformátor, jeden z tzv. siedmich mudrcov považovaný za zakladateľa aténskej demokracie, prvý aténsky básnik známy podľa mena
 Aischylos (* cca 525 pred Kr. – † 456 pred Kr.), antický dramatik
 Themistokles (* 524 pred Kr. – † 459 pred Kr.), vodca Atén v čase grécko-perzských vojen
 Kimón (* cca 510 pred Kr. – † 449 pred Kr.), aténsky politik a vojvodca
 Antifón z Atén (*/† 5. storočie pred Kr.), sofista
 Sofokles (* 497 pred Kr./496 pred Kr. – † 405 pred Kr./406 pred Kr.), dramatik, autor tragédií, kňaz a aténsky politik
 Perikles (* cca 495 pred Kr. – † 429 pred Kr.), politik, rečník a zástanca demokracie
 Feidias (* cca 490 pred Kr. – † cca 430 pred Kr.), sochár
 Herodotos (* cca 484 pred Kr. – † 430 pred Kr.), historik, geograf, etnograf a filozof dejín, „otec dejepisu“
 Sokrates (* cca 469 pred Kr. – † 399 pred Kr.), filozof
 Thukydides (* cca 460 pred Kr. – † cca 396 pred Kr.), historik
 Antisténes z Atén (* 455 pred Kr./444 pred Kr. – † 368 pred Kr./360 pred Kr.), filozof, Sokratov žiak, zakladateľ kynizmu
 Aristofanes (* cca 445 pred Kr. – † 380 pred Kr.), najvýznamnejší antický tvorca komédií
 Isokratés (* 436 pred Kr. – † 338 pred Kr.), rečník a teoretik rétoriky
 Xenofón (* cca 430 pred Kr. – † 355 pred Kr.), grécky spisovateľ,
 Platón (* 428 pred Kr./427 pred Kr. – † 347 pred Kr.), filozof, Sokratov žiak
 Speusippos (* 405 pred Kr. – † 334 pred Kr.), filozof, Platónov synovec
 Aristoteles (* 384 pred Kr. – † 322 pred Kr.), filozof a polyhistor
 Demostenes  (* 384 pred Kr. – † 322 pred Kr.), aténsky štátnik a rečník
 Herodes Atticus (* 101 – † cca 177), grécko-rímsky politik, rečník a mecenáš, rímsky senátor
 Klement Alexandrijský (* cca 150 – † cca 211216), cirkevný otec, jeden z najvýznamnejších po grécky píšucich kresťanských učiteľov staroveku
 Irena (* 752 – † 803), byzantská cisárovná
 Theofano (* cca 941 – † ?), byzantská cisárovná
 Otto I.  (* 1815 – † 1867), bavorský princ, prvý grécky kráľ
 Heinrich Schliemann (* 1822 – † 1890), nemecký archeológ
 Demetrius Vikelas (* 1835 – † 1908), obchodník, prvý predseda Medzinárodného olympijského výboru (18941896)
 Konštantín I. (1868 – † 1923), grécky kráľ
 Damaskinos Papandreou (* 1891 – † 1949), pravoslávny arcibiskup Atén a Grécka, regent a premiér Grécka
 Pavol I. (* 1901 – † 1964), grécky kráľ
 Stavros Niarchos (* 1909 – † 1996), grécky lodný magnát
 Melina Merkurisová (* 1920 – † 1994), herečka, speváčka a politička
 Grigoris Bithikotsis (* 1922 – † 2005), populárny spevák
 Maria Callasová (* 1923 – † 1977), operná speváčka
 Stelios Kazantzidis (* 1931 – † 2001), spevák a symbol Maloázijských Grékov
 Theodoros Angelopoulos (* 1936), herec a režisér
 Žofia Grécka (* 1938), grécka princezná a španielska kráľovná
 Giorgos Dalaras (* 1949), spevák gréckej hudby, talianskej opery a latino
 Keti Garbi (* 1963), speváčka
 Nikos Dimu (* 1935), významný spisovateľ a filozof
 Stefanos Tsitsipas (* 1998), grécky profesionálny tenista

Atény
Atény
Pamätník americkej námornej pechoty

Pamätník americkej námornej pechoty (známy tiež ako Pamätník Iwo Jima) je vojenský pomník venovaný všetkým členom zboru Americkej námornej pechoty, ktorí padli pri obrane krajiny od roku 1775. Nachádza sa pri Arlingtonskom národnom cintoríne vo Virgínii neďaleko hlavného mesta Washingtonu. Autorom súsošia je Felix de Weldon, ktorý použil ako predlohu svetoznámu fotografiu  Joa Rosenthala Vztyčovanie americkej zástavy na hore Suribači. Pomník predstavuje príslušníkov americkej námornej pechoty a námorníka, ktorí vztýčili vlajku USA na vrchu Suribači na ostrove Iwo Jima v Pacifiku: Sgt Michal Strank (narodený v Česko-Slovensku), Cpl Harlon Block, PFC Franklin Sousley, PFC Rene Gagnon, PFC Ira Hayes a John Bradley.

Pamätník odhalil prezident Dwight D. Eisenhower 10. novembra 1954, pri príležitosti 179. výročia založenia zboru námornej pechoty. V roku 1961 prezident Kennedy nariadil, aby nad pamätníkom viala nepretržite americká vlajka – ide o jedno z mála oficiálnych miest s touto poctou. 

29. júla 2008 oficiálne prevzala najmladšia sestra Michaela Stranka, Mary Pero, pred týmto pamätníkom listinu potvrdzujúcu americké občianstvo jej slávneho brata rusínskeho pôvodu.

Galéria

Referencie

Externé odkazy 
National Park Service: USMC War Memorial
A short film of the Iwo Jima Memorial
Marine Military Academy Iwo Jima monument
USMC War Memorial photographs at WW2DB
Marine Corps War Memorial (Marine Barracks Washington webpage)

Pamätníky v USA
Stavby vo Virgínii
United States Marine Corps
Irisbus Citybus 18M

Irisbus Citybus 18M (skôr Karosa Citybus 18M, pôvodne Renault Agora) je model mestského kĺbového nízkopodlažného autobusu, ktorý vyrábala spoločnosť Karosa Vysoké Mýto spoločne s francúzskym podnikom Renault v rámci koncernu Irisbus. Táto verzia, odvodená zo štandardného autobusu Irisbus Citybus 12M, bola v Česku vyrábaná v rokoch 2001 až 2005, produkcia týchto autobusov vo Francúzsku bola začatá už v 90. rokoch 20. storočia.

Konštrukcia 

Kĺbová verzia Citybusu, Citybus 18M (číslo znamená približnú dĺžku v metroch), konštrukčne vychádza zo štandardného vozidla Citybus 12M. Ide o trojnápravový nízkopodlažný autobus s polosamonosnou karosériou, ktorá bola najprv zmontovaná do skeletu a potom prešla ošetrením proti korózii (kataforéza), nalakovaním a oplechovaním. Karoséria sa skladá z dvoch častí, ktoré sú navzájom spojené kĺbom a krycím mechom.  Rám podvozku je vytvorený z oceľových nosníkov a priečok, bočnice a strecha sú vyrobené zo zváraných ťahaných profilov a oplechované. Zatiaľ čo zadné čelo tvorí jeden panel sklolaminátu, predné čelo je vyrobené z uzavretých profilov, ktoré sú pokryté plechom a plastom. Motor a prevodovka sú umiestnené v mohutnej zadnej časti, hnacou nápravou je zadná. Okná sú lepené, len predné sklo je uchytené v gumovom profile. V pravej bočnici sa nachádzajú štyri dvojkrídle skladacie dvere, v každom článku vždy dvoje. Priestor pre kočík je umiestnený u druhých a tretích dverách. Sedačky pre cestujúcich sú plastové čalúnené. Výška podlahy je v celom prednom článku a pri tretích dverách  nad vozovkou, v zadnej časti zadného článku postupne prechádza až na . Nástupnú výšku môže vodič ešte znížiť pomocou tzv. kneelingu (naklonenie vozidla pre jednoduchšie nastupovanie).

V roku 2004 bol interiér vozidla zmodernizovaný. Kĺbový variant Citybusu bol vyrábaný tiež vo verzii CNG (pohon zemným plynom). Karoséria Citybusu 18M bola tiež použitá pre prototyp trolejbusu Škoda 25Tr Irisbus.

Výroba a prevádzka 
Vo Francúzsku boli kĺbové Citybusy vyrábané už od 90. rokov 20. storočia. Prvý český Citybus 18M opustil brány Karosy v roku 2001, od roku 2002 nasledovala sériová výroba, ktorá bola ukončená roku 2005. Vtedy bol Citybus 18M nahradený modelom Irisbus Citelis 18M.

V Česku jazdia kĺbové Citybusy (např. Hradec Králové, Tábor, Ústí nad Labem, Zlín), najviac ich je v prevádzke v Prahe. Na Slovensku byly Citybusy 18M dodány do Prešova a Spišské Nové Vsi.

Zdroj

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie na stránkach výrobcu
 Fotogaléria autobusov Irisbus Citybus 18M
 Článok s fotografiami o pražských autobusoch Irisbus Citybus 18M

Autobusy Karosa
George Davison

George Davison (* 19. september 1854 Lowestoft, Veľká Británia – † 26. december 1930 Antibes, Francúzsko) bol britský fotograf.

Život a dielo 
Hoci George Davison pochádzal z chudobnej rodiny lodného tesára, dostalo sa mu dobrého vzdelania a v roku 1874 sa stal štátnym úradníkom v londýnskom Somerset House.

Začal fotografovať v roku 1885, kedy tiež vstúpil do fotografického spolku Camera Club. Svoje fotografie vystavoval už v nasledujúcom roku na výstave Fotografickej spoločnosti, kam bol prijatý za člena. V počiatkoch svojej tvorby bol ovplyvnený naturalistickou fotografiou, najmä P. H. Emersonom.

Davison experimentoval s rôznými technikami a procesmi a od naturalistickej fotografie sa skoro odklonil. Ako jeden z prvých fotografov začal využívať dierkovú kameru pre vytváranie piktorialistických fotografií. Roku 1890 vytvoril snímku nazvanú Cibuľové pole (The Onion Field), pôvodný názov fotografie však bol (An Old Farmstead), bez ostrých kontúr na drsnom papieri, takže vyvolával dojem, že ide o maľbu. Býva považovaný za prvú impresionistickú fotografiu. Davisonove fotografie sa však stali predmetom polemík a sporov vo Fotografickej spoločnosti, z ktorej nakoniec vystúpil, a spolu s ďalšími stúpencami založil v roku 1892 fotografický spolok The Linked Ring Brotherhood.

V roku 1889 ponúkol George Eastman Davisonovi miesto riaditeľa londýnskej pobočky firmy Eastman Photographic Materials Company. To bol začiatok dlhodobého zväzku Davisona s Eastmanom a firmou Kodak. Roku 1897 opustil miesto štátneho úradníka a stal sa námestníkom riaditeľa Eastman Photographic Materials Company. Jeho prvou úlohou v novej funkcii bolo zorganizovať veľkú súťaž a výstavu amatérskej fotografie. Výstava mala veľký úspech – počas troch týždňov ju v Londýne navštívilo viac než 25 tisíc návštevníkov.

V roku 1898 sa stal Davison zástupcom riaditeľa firmy Kodak a o dva roky neskôr jej riaditeľom. Aj napriek svojmu pracovnému vyťaženiu fotografoval a vystavoval až do roku 1911.

George Davison sa zaujímal o sociálne reformy, čo ho priviedlo ku kontaktom na anarchistov. Preto ho Eastman vyzval v roku 1908 na odstúpenie z funkcie riaditeľa. Davison zostal členom správnej rady do roku 1912, kedy firmu Kodak opustil. Presťahoval sa do Harlechu v severnom Walese, v dvadsiatych rokoch potom zo zdravotných dôvodov do Antibes v južnom Francúzsku, kde v roku 1930 zomrel.

Literatúra

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 George Davison – Founder of Ammanford's White House 
 Luminous-Lint 
 The Art of the Photogravure

Zdroj

Britskí fotografi
Narodenia v 1854
Úmrtia v 1930
Robert Demachy

Robert Demachy (* 7. júl 1859, Saint-Germain-en-Laye, Francúzsko – † 29. december 1936, Hennequeville) bol francúzsky fotograf.

Život a tvorba 
Robert Demachy pochádzal z bohatej rodiny francúzskeho bankára. Mal hudobné a výtvarné nadanie, najviac sa však venoval fotografovaniu. Roku 1894 vystavoval svoje fotografie, vtedy ešte v realistickom štýle, na prvom salóne parížskeho Photo-Clubu. Potom začal používať techniku uhľotlače, neskôr gumotlače a olejotlače, a tiež upravoval negatívy ručnými zásahmi. Stal sa popredným a rešpektovaným predstaviteľom impresionistického piktorializmu.

V roku 1914 náhle prestal fotografovať a dokonca odmietol urobiť snímky svojich vnúčat. Do konca svojho života potom žil v ústraní vo svojom vidieckom sídle v Hennequeville, kde sa venoval kresleniu a medirytine. Časť svojich fotografií zničil a časť venoval parížskemu Photo-Clubu a londýnskej Kráľovskej fotografickej spoločnosti.

Galéria

Literatúra

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Art of the Photogravure 
 Lee Gallery 
 Luminous-Lint 
 Robert Leggat: Demachy, Leon Robert

Zdroj 

Francúzski fotografi
Sophie Schollová

Sophie Schollová (* 9. máj 1921, Forchtenberg, Nemecko - † 22. február 1943, Mníchov) bola nemecká študentka a protinacistická bojovníčka. Spolu so svojím bratom a inými študentmi bola členkou Mníchovského protinacistického odboja Biela ruža. V Nemecku je jednou z najuznávanejších historických postáv - stala sa symbolom boja proti nacionálnemu socializmu, ako i symbolom samotného hnutia Biela ruža (možno aj preto, že bola jedinou ženskou členkou hnutia).

Životopis 
Narodila sa vo Forchtenbergu (Württembersko) ako dcéra liberálneho starostu Roberta Scholla a jeho ženy Magdaleny. Bola vychovávaná v kresťansko-humanistickom duchu.

Počas štúdia na gymnáziu, podobne ako aj jej starší brat Hans, dokonca sympatizovala s nacistickým ideálom spoločnej veľkej ríše, no v dôsledku vlastných zážitkov počas aktivít v záchrannej službe počas vojny postupne začala nacistický režim odmietať.

V roku 1942 začala študovať na biologickej a filozofickej fakulte Mníchovskej univerzity. Prostredníctvom brata Hansa, ktorý v Mníchove študoval medicínu, sa dostala k študentom, ktorí tiež odmietali NS režim. 

Podieľala sa na rozdávaní nelegálnych letákov odbojovej skupiny Biela ruža i na iných protirežimových činnostiach (6 rôznych "letákov" s odbojovými textami - šírili ich členovia odboja, alebo dokonca odbojové letáky vypustili lietadlá Spojeného kráľovstva na Nemecko a rozširovali ich aj vo vysielaní BBC).

18. februára 1943 rozdávali súrodenci Schollovci vyše 1 700 letákov na Mníchovskej univerzite, pristihol ich však školník a udal tajnej polícii (Gestapo). Gestapo zajalo súrodencov a Christopha Probsta (1919 - 1943), ďalšieho člena Bielej ruže. Po trojdňovom vypočúvaní nasledoval 22. februára 1943 proces pred Súdnym dvorom. Hans, Sophie a Christoph boli odsúdení na smrť a ešte v ten istý deň popravení gilotínou v Mníchove.

Jej životný príbeh bol i sfilmovaný vo filme s názvom Sophie Schollová: posledné dni.

Iné projekty 

Nemecké osobnosti druhej svetovej vojny
Nemecký protinacistický odboj
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Vláda Slovenskej republiky od 15. marca 1994 do 13. decembra 1994

Vláda Slovenskej republiky od 15. marca 1994 do 13. decembra 1994 resp. vláda Jozefa Moravčíka bola dočasnou vládou, ktorá vznikla po páde vlády Vladimíra Mečiara (1992-1993), ktorému bola poslancami NR SR 11. marca 1994 vyslovená nedôvera. Zostavením novej vlády prezident Michal Kováč poveril odídenca z HZDS, Mečiarovho ministra zahraničných vecí Jozefa Moravčíka. 

Dňa 17. marca 1994 schválila NR SR ústavný zákon o skrátení volebného obdobia a o vypísaní predčasných volieb na dni 30. septembra a 1. októbra 1994.

Zloženie vlády 

Vláda Slovenskej republiky
1994 na Slovensku
Hex (hra)

Hex je abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov s jednoduchými pravidlami.

História 
Hru vymyslel dánsky matematik Piet Hein a v roku 1942 ju prestavil v Niels Bohr Institute. Nezávisle od neho vymyslel túto hru v roku 1947 aj matematik John Forbes Nash na Princeton University. V Dánsku sa hra nazývala Polygon, Nashovi následovníci hru nazývali Nash (občas aj John). V roku 1952 vydala túto hru firma Parker Broder pod názvom Hex, ktorý sa používa dodnes.

Pravidlá 
Hracia doska sa skladá z herných polí v tvare šesťuholníka. Obvykle má tvar kosoštvorca so stranou o veľkosti 15 polí. Každý hráč má k dispozícii hracie kamene svojej farby (obvykle biele a čierne, alebo modré a červené). Hráči striedavo ukladajú hracie kamene na voľné miesta na hracej doske. 

Cieľom hry je spojiť svojimi kameňmi protiľahlé strany hracej dosky. Prvý hráč, ktorému sa to podarí sa stáva víťazom. 

Pretože začínajúci hráč má v hre výhodu, obvykle sa používa pravidlo, ktoré umožňuje druhému hráčovi vymeniť pozície svojho a súperovho kameňa po prvom ťahu. 

Hex je možné hrať aj so štandardnou zostavou pre hru Go, alebo za pomoci pera a papiera.

Pozri aj 
 Go
 Havannah

Externé odkazy 
 Hex na boardgamegeek.com 
 Hexwiki 
 Hexilla - online Hex proti AI 

Doskové hry
Abstraktné doskové hry
Akademická debata

Akademická debata je vzdelávacia aktivita, ktorá učí kriticky myslieť a rozvíja ďalšie zručnosti. Účastníci debaty sú rozdelení na dve strany reprezentujúce opačné pozície v názorovom spektre. Oba tímy presviedčajú panel rozhodcov o platnosti alebo neplatnosti zadanej tézy.

Tímy v debate si pritom nemôžu vybrať, či budú súhlasiť alebo nesúhlasiť s tézou. Musia sa preto vedieť vžiť do postavenia opačnej strany, aj keď s ním nesúhlasia. Uvažovanie o problémoch a rôznych pohľadoch na problematiku debatérov núti utvárať si k nim vlastný postoj založený na informáciách, ktorých správnosť si overujú sami.

Akademickú debatu ako jediná na Slovensku zastrešuje Slovenská debatná asociácia (SDA).

Debatné tézy
Debatné tézy sú formulované tak, aby bolo na ne možné nájsť dostatok argumentov za aj proti, bez uchyľovania sa ku klamstvám či demagógii. Pokrývajú široké spektrum spoločensky relevantných a aktuálnych tém, akými sú:
 ľudské práva („Použitie sily so zámerom ochrániť ľudské práva je oprávnené.“)
 školstvo („Vysokoškolské štúdium by malo byť spoplatnené.“)
 politika („Spojené štáty by mali zrušiť embargo voči Kube.“)
 etika („Nevyliečiteľne chorým by malo byť umožnené podstúpiť eutanáziu.“)
 témy týkajúce sa mládeže („Predaj a konzumácia alkoholu by mali byť zakázané.“)

Debatné formáty 
Existujú rôzne pravidlá a štýl, podľa ktorých sa debatuje - tzv. debatné formáty. Medzi najpoužívanejšie (najmä na Slovensku) patrí: 

 Debatný formát Karla Poppera
 Britský parlamentný formát
 World Schools Debating Competition formát

Externé zdroje
 Porovnanie debatných formátov Debatná príručka SDA. 
Vzdelávanie
Douglas Dean Osheroff

Douglas Dean Osheroff (* 1. august 1945, Aberdeen, Washington, USA) je americký fyzik.

Je nositeľom Nobelovej ceny za fyziku za rok 1996, ktorú dostal spoločne s Davidom Morrisom Leem a Robertom Colemanom Richardsonom za objav supratekutosti hélia 3. V súčasnosti je profesrom na Stanford University.

Životopis 
Narodil sa v Aberdeene v štáte Washington. Jeho otec, William Osherhoff bol syn židovských imigrantov pôvodom z Ruska, jeho matka Bessie Anne (Ondov) bola dcéra slovenských a pracovala ako zdravotná sestra. Osheroff bol birmovaný luteránskou cirvkou, ale dostal možnosť si vybrať a rozhodol sa ďalej v cirkevnom živote nepokračovať. Vyhlásil, že „v určitom zmysle sa mu zdalo, že kostol je najhoršie miesto pre klamstvo. Snáď v určitej emočnej rovine myšlienku boha akceptujem, ale neviem, ako by sa vedel prejaviť“.

Bakalársky titul získal v roku 1967 na Caltechu, kde navštevoval prednášky Richarda Feynmena a vykonával výskum pre Gerryho Neugebauera.

Následne ďalej študoval na Cornell University, kde v laboratóriu atómovej fyziky a fyziky pevných skupenstiev pracoval na výskume fyziky nízkych teplôt. Spolu s Davidom Leeom, vedúcim laboratória a Robertom C. Richardsonom použili Pomerančukov článok pri skúmaní správania sa 3He pri teplotách pár tisícin stupňa nad absolútnou nulou. Pri svojich meraniach objavili neočakávané efekty, ktoré neskôr vysvetlili ako fázové prechody na supratekutú fázu 3He. Lee, Richardson and Osheroff za tento objav spolu v roku 1996 dostali Nobelovu cenu za fyziku.

Ph.D. získal na Cornell University v roku 1973. Neskôr 15 rokov pracoval v Bellových laboratóriách, kde pokračoval vo výskume fenoménov odohrávajúcich sa v 3He pri nízkych teplotách. V roku 1987 sa presťahoval na katedru fyziky a aplikovanej fyziky na Stanford University, kde túto katedru v rokoch 1993 – 96 aj viedol. Jeho výskum sa zameriaval na fenomény prebiehajúce pri extrémne nízkych teplotách.

V súčasnosti je členom poradného výboru Scientists and Engineers for America (SEA), organizácie zameranej na presadzovanie rozumnej vedy vo vláde USA.

V roku 1970 sa oženil s Phyllis Liu-Osheroff.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Stanford Physics Department - Osheroff
Osheroff Learning of his Nobel Prize 
Freeview video interview with Douglas Osheroff by the Vega Science Trust

Fyzici USA
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Nositelia Nobelovej ceny z USA
Fyzici židovského pôvodu
Osobnosti USA židovského pôvodu
Osobnosti USA slovenského pôvodu
Absolventi Cornell University
Absolventi California Institute of Technology
Osobnosti zo štátu Washington