joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Erick van Egeraat

Erick van Egeraat (* 27. apríla 1956 Amsterdam, Holandsko) je holandský architekt. V roku 1984 sa stal spoluzakladateľom svetoznámeho ateliéru MECANOO so sídlom v Delfte, kde vydržal do roku 1995. Pre osobné nezhody sa však osamostatnil a v tom istom roku založil spoločnosť EEA (v súčasnosti má spoločnosť kancelárie v Rotterdame, Londýne, Budapešti, Moskve a Prahe a viac než 100 zamestnancov).
	
Všetky jeho stavby sú význačné nápaditou a výraznou fasádou, ktorá však poväčšine ukrýva pôdorysy vychádzajúce zo zaužívaných komerčných schém, bez výraznejšej snahy o novátorstvo, či experimentálnosť, napriek vonkajšej snahe o ľudskú senzitivitu a abstraktné tvary.

Momentálne sa začal sústreďovať na stredo – a východoeurópske mestá ako Praha, Bratislava a Petrohrad, ktorým sa snaží pridať k ich bohatému historickému dedičstvu súčasnú architektonickú vrstvu. Výnimočným je projekt New Holland v Petrohrade, ktorý však nie je realizovaný. Medzi v súčasnosti realizované patrí aj polyfunkčný objekt River Park, situovaný na Nábreží armádneho generála L. Svobodu v Bratislave, v tesnom susedstve PKO od architekta Emila Belluša.

Životopis 
 1974 – 84 – štúdium na Fakulte architektúry Technickej Univerzity, Delft
 1976 – 78 – predseda a člen spolku študentov architektúry 'Stylos', University of Delft
 1978 – 81 – zástupca študentov v Edukačnej komisii pre architektúru, Delft
 1980 – 81 – zamestnaný v architektonickom ateliéri Abma, Hazewinkel & Dirks, Amsterdam
 1980 – 81 – pracuje v Civil department for City Development, Rotterdam
 1981 – spolueditor výstavy 'J.H. van den Broek, projektované 1928 – 1948'
 1983 – spolueditor výstavy 'Architektúra a plánovanie: Holandsko 1940 – 1980'
 1983 – 95 – spoluzakladateľ a partner Mecanoo architects, Delft
 1985 – študijná cesta do Japonska (vďaka grantu Dutch Ministry of Welfare, Health and Culture)
 1987 – 91 – člen Dutch Fund for Visual Arts, Design and Architecture
 1990 – Workshop "Von Laves bis Morgen"
 1991 – 93 – člen Rotterdam Council of Architecture
 1993 – 97 – člen Dutch Fund for the Stimulation of Architecture
 1995 – zakladá (EEA) Erick van Egeraat associated architects b.v.

Realizácie a projekty 
 2007 – River Park, Bratislava, Slovensko

Použitá literatúra 
 http://www.archiweb.cz

Externé odkazy 
 www.eea-architects.com – stránka spoločnosti EEA 

Narodenia v 1956
Holandskí architekti
Osobnosti z Amsterdamu
John Maxwell Coetzee

John Maxwell Coetzee (čítaj „küt-ZĒ“) (* 9. február 1940, Kapské Mesto, Juhoafrická republika) je juhoafrický a austrálsky autor, držiteľ Radu Mapungubwe a Nobelovej ceny za literatúru z roku 2003, ktorý emigroval z Južnej Afriky v roku 2002. Austrálske občianstvo získal 6. marca 2006. Je dvojnásobným držiteľom Man Booker Prize (za romány Život a doba Michaela K. a Hanebnosť).

Narodil sa afrikánskym rodičom. Vyštudoval matematiku a angličtinu. Pracoval vo Spojenom kráľovstve ako programátor, štúdium dokončil na texaskej univerzite dizertáciou o diele Samuela Becketta. Stále pôsobí ako učiteľ anglickej literatúry. Vo svojom diele kritizuje krátkozrakú politiku apartheidu vo svojej zemi, ale vyhýba sa jednoduchým súdom a riešeniam. Jeho štýl je jednoduchý, priamočiary, dôraz v jeho románoch je kladený na atmosféru odcudzenia, nepochopenia, z ktorej paradoxne jeho hrdinovia čerpajú pocit istoty. Coetzee priznáva vplyv existencializmu (Kafka, Beckett) na svoje diela.

Knihy 
 Dusklands (1974) ISBN 0-14-024177-9
 In the Heart of the Country (1977) ISBN 0-14-006228-9
 Waiting for the Barbarians (1980) ISBN 0-14-006110-X
 Život a doba Michaela K. (Life & Times of Michael K.) (1983) ISBN 0-14-007448-1
 Foe (1986) ISBN 0-14-009623-X
 White Writing: On the Culture of Letters in South Africa (1988) ISBN 0-300-03974-3
 Age of Iron (1990) ISBN 0-14-027565-7
 Doubling the Point: Essays and Interviews (1992) ISBN 0-674-21518-4
 The Master of Petersburg (1994) ISBN 0-14-023810-7
 Giving Offense: Essays on Censorship (1997) ISBN 0-226-11176-8
 Boyhood: Scenes from Provincial Life (1998) ISBN 0-14-026566-X
 Disgrace (1999) ISBN 0-09-928952-0
 The Lives of Animals (1999) ISBN 0-691-07089-X
 Youth: Scenes from Provincial Life II (2002) ISBN 0-670-03102-X
 Stranger Shores: Literary Essays, 19861999 (2002) ISBN 0-14-200137-6
 Elizabeth Costello (2003) ISBN 0-670-03130-5
 Slow Man (2005) ISBN 0-670-03459-2

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Nobel Prize bio 
 príhovor J.M. Coetzeeho k Nobelovej cene 
 Bibliografia 
 Súhrn Coetzeeho diel 
 Recenzia románu Disgrace, ktorý obdržal Booker Prize 
 Životopis a fakty 
 Interview pre holandskú televíznu show 
 Jihoafrické národné vyznamenania 
 nakladateľstvo Metafora 

Juhoafrickí spisovatelia
Austrálski spisovatelia
Spisovatelia píšuci po anglicky
Nositelia Nobelovej ceny za literatúru
Juhoafrickí nositelia Nobelovej ceny
Nositelia Bookerovej ceny
Absolventi Johns Hopkins University
Juhoafrické osobnosti afrikánskeho pôvodu
Austrálske osobnosti afrikánskeho pôvodu
Osobnosti z Kapského Mesta
Absolventi University of Texas at Austin
Gaussova krivka

Gaussova krivka veľmi úzko súvisí s pojmom normálne (alebo Gaussovo) rozdelenie pravdepodobnosti. Charakterizuje rozloženie výsledkov meraní vzhľadom na referenčnú hodnotu.Je funkciou len dvoch premenných: priemeru a štandardnej odchýlky.

Vzťah opisujúci Gaussovu krivku 

g(x) – funkcia premennej x, ktorej grafom je Gaussova krivka,
 – štandardná odchýlka.

Predpoklady použiteľnosti 
Veľký počet meraní a s tým spojený veľký počet elementárnych chýb … v prípade malého počtu nie je, alebo je len ťažko možné rozhodnúť o platnosti ďalších predpokladov.
výber vzorky adekvátnej skúmanému javu.
Zaručenie nezávislosti meraní, prípadne odstránenie faktorov jednostranne vplývajúcich na jav.

Gausov zákon chýb 
Pravdepodobnosť výskytu kladnej a zápornej chyby určitej veľkosti je rovnaká.Pravdepodobnosť výskytu náhodných chýb je funkciou ich veľkostí, pričom pravdepodobnosť výskytu malých chýb je väčšia ako pravdepodobnosť výskytu veľkých chýb. Pravdepodobnosť výskytu náhodnej chyby za určitou hranicou je prakticky nulová.

Využitie 
Vo všetkých vedných disciplínach s podporou matematiky dokážeme pomocou Gaussových predpokladov filtrovať alebo analyzovať výsledky meraní a výskumov.

Ukazuje sa, že pri dodržaní vyššie uvedených predpokladov každý náhodný dej vykazuje svoje správanie podľa Gaussovho rozdelenia.

Príklady:
 Sociologické výskumy, predvolebné odhady a pod.,
 rozloženie dier po guľkách pri streľbe na terč,
 meranie vzdialenosti využitím laserového svetla,
 rozoznávanie očakávaného javu od náhodných.

Externé odkazy 
 Mathworld

Matematika
Tajomstvo neviditeľna

Tajomstvo neviditeľna (, 1910) je román Julesa Verna. Na jeho motívy vznikol slovenský film pod názvom Tajomstvo alchymistu Storitza.

Obsah 

V tejto knihe sa francúzsky inžinier Henri Vidal vydá za svojím bratom, maliarom Marcom Vidalom do Dolného Uhorska. Chce sa totiž oženiť s Myrou Roderičovou, dcérou slávneho Ragzského doktora. Celú situáciu skomplikuje istý Prus - Wilhelm Storitz, syn slávneho Nemeckého chemika Otta Storitza. Uchádzal sa o ruku Myry ešte skôr než Marc, no doktor Roderič ho kategoricky odmietol. Odvtedy sa chce pomstiť rodine vynálezom, ktorý mu zanechal otec.Do strachu tak uvedie nielen rodinu Roderičovcov, ale aj celý Ragz. Pri prvom útoku v katedrále (pri podpise manželstva) vytrhol Myre pero z ruky a pri druhom útoku znemožnil aby duchovný nasadil prstene novomanželom, tak, že strkal do duchovného. A po druhom útoku Myra stratila vedomie a zbláznila sa...

Knihy Julesa Verna
Knihy z 1910
Sfilmované knihy
Nová tržnica (Bratislava)

Nová tržnica alebo Tržnica je budova tržnice v Bratislave na Trnavskom mýte. 

Bola postavená v dôsledku toho, že stará tržnica po vojne stratila svoju pôvodnú funkciu - dlhé roky ju využívala televízia. Nový objekt vyrástol v blízkosti bývalého centrálneho trhoviska, ktoré malo dlhodobú tradíciu. Bolo preto dôležité nájsť správny koncept, ktorý by zodpovedal podmienkam fungovania tržnice na rozhraní storočí.

Projekt 
architekt Ivan Matušík
spolupracovníci Pavol Čížek, Alena Morávková
klient Národný výbor mesta Bratislavy
dodávateľ Hydrostav Bratislava

Idea 
Ideou boli zastrčené ulice, pasáže a galérie, ktoré sa premietli do projektu. Bol tu navrhnutý progresívny konštrukčný systém, ktorý dodal stavbe osobitosť. Hlavnou myšlienkou bolo vytvoriť objekt v podobe preskleného kontajnera s odkrytými potrubiami vzduchotechniky v duchu ideí high-tech. Celosklený obvodový plášť odráža rušný život tržnice.

Konštrukcia 
Konštrukcia tržnice je tvorená mohutným železobetónovým skeletom, v ktorej sú vložené dva bloky s predajnými a obslužnými priestormi na prízemí aj na poschodí. Na oboch koncoch budovy sú prístupné schodiská. V suteréne bola veľká predajňa potravín a hlavné priestory sú určené pre individuálne stánky na predaj zeleniny, ovocia aj iného sortimentu.

Literatúra 
Ivan Matušík: Život s architektúrou
Matúš Dulla, Henrieta Moravčíková: Architektúra v 20. storočí
Matúš Dulla: Architektúra od Jurkoviča po dnešok

Iné projekty 
 

Stavby v Bratislave
Architektúra z 1981
Trhoviská v Bratislave
Delenie (matematika)

Delenie je jedna zo štyroch základných operácií v aritmetike. Delenie je inverznou operáciou k násobeniu. Výsledkom delenia je podiel.

Špecificky, ak  c krát b sa rovná a, zapísané:

kde b nie je nula, tak delenec a vydelený deliteľom b sa rovná podielu c, zapísané:

Napríklad,

takže
.

Pravidlá 
V algebraickom telese (teda  a ) platí:

 neutrálnym prvkom (sprava) je :

Referencie 

Binárne operácie
Aritmetika
Svätopluk II. (Nitrianske kniežatstvo)

Svätopluk II. (9.10. stor. alebo posledná tretina 9. storočia) bol veľkomoravské údelné knieža, pravdepodobne Nitrianska. Bol členom dynastie Mojmírovcov, syn kniežaťa Svätopluka I.

Orientoval sa na bavorských feudálov a východofranského kráľa Arnulfa, ktorí ho využívali ako svoj nástroj zasahovania do vnútorných záležitostí Moravy. Podľa veľmi neskorej a nespoľahlivej tradície bola jeho matka Gizela, sestra Arnulfa. To by vysvetľovalo, prečo sa v sporoch s bratom obracal na strýka. Jeho brat, knieža Mojmír II., ho dal za to uväzniť. V roku 899 ho z väzenia alebo obkľúčenia vyslobodili Bavori, pravdepodobne niekde pri dolnej alebo strednej Dyje alebo medzi Dyje a Dunajom a odviedli ho do Bavorska. Pravdepodobne začiatkom roka 901 ho Mojmír II. vymenil za grófa Isanricha. Neskôr už o ňom nie sú žiadne správy.

Referencie

Ďalšia literatúra

Iné projekty 

Mojmírovci
Veľkomoravské osobnosti
Cimetière du Père-Lachaise

Cimetière du Père-Lachaise (doslova "Cintorín Père Lachaise") alebo Cimetière de l'Est ("Východný cintorín") je najväčší parížsky cintorín (48 ha) v samotnom centre Paríža.

Père Lachaise je jeden z najslávnejších cintorínov na svete. Nachádza sa v 20. obvode a je povestný tým, že je najnavštevovanejším cintorínom sveta, ktorý láka ročne stovky tisícok návštevníkov na hroby tých, ktorí zlepšili francúzsky život za posledných 200 rokov. Je aj miestom troch pamätníkov Prvej svetovej vojny.

Père Lachaise sa nachádza na ulici Boulevard de Ménilmontant. Stanica metra Philippe Auguste na linke 2 je vedľa hlavného vstupu, zatiaľ čo stanica Père Lachaise na linkách 2 a 3 sa nachádza 500 metrov od bočného vstupu.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Virtuálna prehliadka cintorína vo francúzštine aj v angličtine
 Cimetière du Père-Lachaise

Cintoríny v Paríži
Historické pamiatky v Paríži
20. obvod (Paríž)
Parížske parky a voľné priestranstvá
Manganistan draselný

Manganistan draselný alebo hypermangán, chemicky KMnO4, je čiernofialová lesklá kryštalická soľ. Je veľmi dobre rozpustná vo vode, pričom vzniká, v závislosti od koncentrácie, ružovofialový až tmavofialový roztok. V medicíne sa používa ako antiseptikum, na potieranie ekzémov a plesní na nohách.

Tepelný rozklad 
Pri teplote nad 270 °C sa rozkladá chemickou reakciou:
 2KMnO4 → MnO2 + K2MnO4 + O2

Bezpečnosť 
 Manganistan draselný je silné oxidačné činidlo, ktoré vytvára škvrny na rukách, oblečení a kovoch.
 Zriedený vodný (svetlo ružový) roztok sa používa na potieranie plesňových ochorenií, ekzémov a pod.

Iné projekty 

Draselný
Zlúčeniny draslíka
Antidotá
Základné a špeciálne esenciálne liečiva podľa WHO
2023

Rok 2023 (MMXXIII) bude kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začne v nedeľu 1. januára a skončí v nedeľu 31. decembra.

Očakávané udalosti 
 1. január – Švédsko sa ujme predsedníctva EÚ
 1. január – 30. výročie vzniku samostatného Slovenska
 12. máj – 28. máj – 86. Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji v Tampere a v Rige
 1. júl – Španielsko sa ujme predsedníctva EÚ

Referencie

Iné projekty 

 
 2023
2024

Rok 2024 (MMXXIV) bude priestupný kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začne v pondelok 1. januára a skončí v utorok 31. decembra.

Očakávané udalosti 
 26. júl – 11. august – Olympijské hry
 SpaceX sa vydá na púť na Mars
 Členovia ISS budú musieť opustiť stanicu.

 
 2024
Saigo no Door wo Šimero!

Saigo no Door wo Šimero! (jap.: 最後のドアを閉めろ！) je japonská manga séria od autora Jugi Jamadu, publikovaná spoločnosťou Biblos. Na podnet tejto mangy vzniklo aj jednodielne OVA anime. Žánrovo sa zaraďuje do šónen-ai.

Príbeh 

Nagai Acuši bol na svadbe svojho najlepšieho priateľa. Saitó Tošihisa si zobral krásku, ktorú Nagai nenávidel od prvej chvíle, pretože mu vzala to najcennejšie. Po svadbe sa ide spiť do nemoty a v bare natrafí na ďalšieho hosťa zo svadby, Hondu Kenzóa. Na druhý deň mu volá Saitó, celý nešťastný, lebo jeho žena sa stratila. Z Hondovho podania vyplynie, že utiekla s nejakým manažérom. Pre Nagaia však nastáva morálna dilema – využiť priateľove trápenie vo svoj prospech a zviesť ho, keď je to najľahšie alebo sa zachovať ako pravý kamarát? Nagai si vyberie tú druhú možnosť a na Saitóa, ani na Hondu nedokáže prestať myslieť.

Postavy 
Nagai Acuši – hlas: Keniči Suzumura
Saitó Tošihisa – hlas: Kóiči Toočika
Honda Kenzó – hlas: Tošijuki Morikawa
Rjóko – hlas: Fudžiko Takimotová

Externé odkazy 
animeobsession.blog.cz anime (po česky)
anidb.net anime 
animenewsnetwork.com manga 
animenewsnetwork.com anime 
boysonboysonfilm.com 

Anime
Anime OVA
Anime z roku 2007
Manga
Ústredná budova Stredoslovenských elektrární

Ústredná budova Stredoslovenských elektrární (dnes Stredoslovenská energetika) sa nachádza v Banskej Bystrici a bola navrhnutá v spolupráci Františka Eduarda Bednárika a Vitalija Zraževského v rokoch 1938-1941.

Budova sa člení na 3 časti: hlavná budova, obytná časť a neskoršia administratívna dostavba. Hlavná budova má charakteristicky zaoblené nárožia, je päťpodlažná, tvorí ucelenú hmotu s dispozičným trojtraktom. Obytná časť je trojposchodová v ktorej sa nachádzajú jednoizbové a trojizbové byty.

Konštrukciu tvorí železobetónový skelet, ktorý umožnil odľahčenie a presklenie prízemia. Dispozícia má tradičné usporiadanie, na prízemí je priestranná hala s jednoduchými kanceláriami, ktoré sú prepojené strednou presvetlenou chodbou.

Pozri aj 
 Budova Stredoslovenskej energetiky Budova SSE v Žiline

Zdroje 
 Matúš Dulla: Slovenská architektúra od Jurkoviča po dnešok
Spojené elektrárne Register modernej architektúry Slovenska

Stavby v Banskej Bystrici
Život na Marse

Život na Marse je v súčasnosti predmetom vedeckých hypotéz, ktoré sa zaoberajú existenciou mimozemského života na Marse – na jeho povrchu či pod ním, a to ako v minulosti alebo potenciálne aj v súčasnosti. Zároveň sa pod pojem život na Marse dá zahrnúť aj potenciálne ľudské osídlenie Marsu, či priamo jeho teoretická premena na planétu podobnú Zemi.

Vedecká obec je rozpoltená a zodpovedanie otázky, či na Marse život existuje či existoval, zostáva bez jasnej odpovede. Otázka samotná naberá značný filozofický rozmer, keďže ak by došlo k objaveniu života na Marse, znamenalo by to revíziu pohľadu na život vo vesmíre. Život na dvoch planétach v slnečnej sústave by znamenal, že život je omnoho rozšírenejší, ako sa teraz vo všeobecnosti usudzuje.

Do súčasnosti bolo hľadanie života na Marse neúspešné a neprinieslo žiadny jednoznačný dôkaz, ktorý by život celkom jasne potvrdil ale ani vylúčil.

Pozri aj 
Mimozemský život

Mars

Mars Science Laboratory

Mars 2020

Referencie

Zdroj 

Mars
Mimozemský život
Kúpalisko Eva

Kúpalisko Eva je funkcionalistické kúpalisko v Piešťanoch.

Spolu so Zelenou žabou v Trenčianskych Tepliciach a kúpaliskom v Rajeckých Tepliciach je vynikajúcim predstaviteľom dobovej architektúry tohto funkčného druhu, napriek tomu, že výtvarný názor autorov bol bližší klasickým vzorom a tradícií, o čom svedčia aj ich ostatné stavby realizované v Piešťanoch.

Poloha a dejiny 

Termálne kúpalisko leží na ostrove Kúpeľný ostrov s teplými liečivými prameňmi a bolo vybudované v rokoch 1933/1934, čo bolo poslednou stavebnou činnosťou Winterovcov na Kúpeľnom ostrove. Symetrická kompozícia zúžila voľbu vyhovujúcich riešení a negatívne ovplyvnila aj možnosť rozvinúť kvalitatívne nový, účelne členený architektonický celok.

Možnosti rekreácie 
Kúpalisko pozostáva z 25-metrového krytého bazéna, ktorý je v súčasnosti (2019) pre zlú statiku strechy mimo prevádzky, z otvoreného 50-metrového bazéna so skokanským mostíkom, ktorý je pre zlý technický stav uzavretý, z detského otvoreného bazéna, z priestorov príslušenstva a z plôch vyhradených na slnenie. V areáli sú aj dva antukové tenisové dvorce, ihrisko na plážový volejbal a streetball. Autormi boli bratislavskí architekti Franz Wimmer a Endre Szőnyi, zatiaľ čo Václava Kolátora, bývalého pretekárskeho plavca a autora článkov o bazénoch, získal na spoluprácu Wimmer, ktorý bol súčasne profesorom na nemeckej technike v Prahe. V 21. storočí bol v areáli dostavaný nový detský bazén a šmykľavka.

Ako plynul čas 
V čase vzniku projektu už prevládalo funkcionalistické chápanie tvorby, takže architektúra je strohá. Určujúca je skladba nezdobených pravouhlých hranolov. Svojbytným dielom je oblúkový skokanský mostík. Kúpalisko bolo viackrát rekonštruované, úpravy sa dotýkali predovšetkým technológie, avšak v poslednej štvrtine 20. storočia pristavili nový vstupný objekt. Časom došlo aj k obmedzeniu prítoku termálnej vody a k potlačeniu výlučnej funkcie termálneho kúpaliska na prospech zvyčajného štandardu. Kúpalisko Eva je domovom piešťanských plavcov a vodných pólistov, pôsobia tu dva plavecké kluby a jeden vodnopólový, pričom práve ten v súčasnosti kúpalisko vo vlastníctve piešťanských kúpeľov ako nájomca prevádzkuje. Eva bola odrazovým mostíkom pre viacerých vrcholových športovcov. Vyrástla tu, okrem iných výborných plavcov, dvojnásobná olympijská medailistka Martina Moravcová.

Základné informácie

Použitá literatúra 
 Slovenská architektúra od Jurkovičova po dnešok – Matuš Dulla, rok vydania 2007
 Architektúra na Slovensku 1918 – 1945 - Martin Kusý
 Slovenská architektúra a česká avantgarda 1918 – 1939 - Ladislav Foltyn, rok vydania 1993

Stavby v Piešťanoch
Kúpaliská na Slovensku
Kriminálka Staré Mesto

Kriminálka Staré Mesto je  detektívny seriál, ktorý vysielala Slovenská televízia. V seriáli sa v jednej z hlavných úloh objavila slovenská herečka Zuzana Fialová a herec Milan Lasica.

Prvá séria sa vysielala od 20. septembra do 1. novembra 2010. Druhá séria sa vysielala od 24. októbra do 28. novembra 2013. V autorskom tíme medzi inými figuruje aj meno Dominika Dána, slovenského spisovateľa detektívnych románov.

Postavy

Hlavné postavy 
 Zuzana Fialová (Zuzana Krauzová)
 Milan Lasica (Podplukovník Baron)
 Matěj Hádek (Andy Němec)
 Marián Slovák (Major Krúpa)
 Tatiana Pauhofová (Iveta Balló)
 Alexander Bárta (Miloš Briezka)
 Boris Farkaš (Stano Farkaš)
 Peter Šimun (Ivan Obuch)
 Ján Koleník (Vyšetrovateľ Krajčo)
 Emília Vášáryová (Mária, Zuzanina matka)
 Tibor Babarcai (Adam Krauz)
 Dušan Lenci (Quido)

Vedľajšie postavy 
 Miroslav Donutil (sudca Březina)
 David Suchařípa (Alexander Dohnal)
 Jiří Langmajer (Josef Černín)
 Linda Rybová (Klaudie)
 Milan Kňažko (Nociar)
 Milan Lasica (podplukovník Baron)
 Oldřich Vlach (Magor)
 Peter Varga (Jaroslav Hála)
 Pavla Vitázková (Nociarova manželka)
 Viliam Grinč (Nociarov syn)
 Simona Postlerová (manželka sudcu)
 Jenovéfa Boková (Julie Březinová)
 Ján Jackuliak (Stano Binda)
 Gabriela Marcinková (Kristína)
 Tibor Babarcai (Adam Krauz; syn Zuzany)
 Aurélia Fritzová (Becky; kamarátka Adama)
 Adrian Jastraban (Ján Opatovský)
 Ondřej Malý (Karel)

 Epizódne postavy 
 Případ petrolejového prince
 Filip Tůma (Fišer)
 Juraj Smutný (feťák Šonka)
 Peter Krajčovič (Hubaj)
 Róbert Jakab (Hanzel)
 Případ vysmátého muže
 Danica Jurčová (Beáta)
 Případ zlaté smrti
 Oldřich Vlach (patolog Mareček)
 Případ červeného hada
 Slávka Halčáková (Sabina)
 Erik Ollé (Kamil Strapatý)
 Případ tančícího fantoma
 Tomáš Lámoš (sborista)
 Případ ztraceného syna
 Zdeněk Žák (docent Němec)
 Juraj Hrčka (Miro Zedníček)
 Vladimír Kratina (Zedníček)
 Případ zamčeného kostela
 Attila Mokos (Hrachovec)
 Leopold Haverl (Szarkozy'')

Série

Sledovanosť
Prvá časť premiérovala úspešne s trhovým podielom 21,2% (12+) a celkovým počtom divákov 401 000, pričom dokázala v počte divákov predbehnúť trhového lídra Markízu. Sledovanosť síce postupne klesala, no ani po siedmej odvysielanej časti neklesla pod 15% (12+). Druhá séria, ktorá sa vysielala o tri roky neskôr však nezaznamenala úspech ako prvá séria. Prvá časť druhej série dosiahla podiel okolo 6% (12+), čo je výrazne menej ako prvá séria a na pôvodný seriál malá hodnota. Sledovanosť ani po odvysielaní ďalších častí nestúpla, práve naopak, klesala. Posledná časť zaznamenala podiel pod 5% (12+).

Ocenenia

DetectiveFEST 
21. apríla 2013 bol seriál bol ocenený špeciálnou cenou na 15. Medzinárodnom festivale filmárskych diel s detektívnou tematikou DetectiveFEST.

Medzinárodný festival BMECTE 
Festival sa konal od 5. do 11. septembra 2013 v Jalte na polostrove Krym v paláci Livadijskij.

Referencie

Externé odkazy 
 Informácia na Mediálne.sk

Slovenské kriminálne televízne seriály
Televízne seriály z roku 2010
Kopanec (sedlo)

Sedlo Kopanec () je horské sedlo v západnej časti Slovenského raja. Nachádza sa juhovýchodne od rovnomenného vrchu. Vedie ním cesta III. triedy 3227, ktorá spája rekreačné stredisko Podlesok s údolím Hnilca. Sedlo je jednou z hraníc Nízkych Tatier a Slovenského raja. Nachádza sa tu aj zastávka pravidelnej autobusovej dopravy, ktorá v letných mesiacoch júl - august zabezpečuje spojenie medzi strediskami južnej a severnej časti Slovenského raja.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Javorinka (sedlo v Muránskej planine)

Sedlo Javorinka () sa nachádza na strednom Slovensku. Oddeľuje Muránsku planinu od Stolických vrchov. Prechádza ním cesta II/531, ktorá spája obce Muráň a Červená Skala.

Prístup 
 po ceste II/531 cez Muráň alebo Červenú Skalu 
 po  trase 0913 zo Stolice alebo Muránskej Huty
 po  trase 2831 Červenej Skaly

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Zdroj 

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Dielik (sedlo)

Sedlo Dielik () sa nachádza na strednom Slovensku a oddeľuje Stolické vrchy od Muránskej planiny. Prechádza ním cesta II/531 vedúca z Tisovca do obce Muráň. Popod sedlom prechádza tunel pod Dielikom na nedostavanej trati, ktorá mala viesť z Tisovca do Revúcej.

Prístup 
 po ceste II/531 cez Muráň alebo Tisovec
 po  značke z Troch chotárov
 po  značke z Muráňa alebo Tisovca

Zdroj 

 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Sedlo Filipka

Sedlo Filipka () sa nachádza na okraji Revúckej vrchoviny. Vedie ním cesta II/587, spájajúca obec Štítnik s údolím Slanej. 

Cez sedlo prechádza aj zeleno označená turistická trasa z Kobeliarova na vrch Turecká ().

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Revúcka vrchovina
Vrchvarta

Vrchvarta () je sedlo v Chočských vrchoch, oddelujúce podcelky Choč na západe a Sielnické vrchy na východe.

Sedlom prechádza úzka asfaltová cesta 3. triedy, spájajúca obec Lúčky na juhu v Liptovskej kotline s Osádkou na severe v Oravskej vrchovine.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Zdroj 
 

Chočské vrchy
Priesmyky a sedlá na Slovensku
Osádka
Predná Hora (sedlo)

Predná Hora () je sedlo, ktoré oddeľuje Muránsku planinu od Stolických vrchov. Vedie ním cesta II/531 z Červenej Skaly do Muráňa. V jeho blízkosti sa nachádza rovnomenná osada.

Prístup 
 po ceste II/531 cez Muráň 
 po  značke z Muránskej Zdychavy
 po  značke od chaty pod Muráňom

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Sihlianska planina

Sihlianska planina je náhorná rovina vo Veporských vrchoch. Pomenovaná je podľa obce Sihla (), ďalšie obce na planine sú Lom nad Rimavicou (), Drábsko (), Látky () a Detvianska Huta (). Mesto Hriňová leží pri západnej hranici územia. Najvyšší vrch je Drahová hora s výškou

Polohopis 
Hierarchia
Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Veporské vrchy → Sihlianska planina
***
 
Planina je geomorfologický podcelok Veporských vrchov, ktorá sa nachádza v centrálnej časti Slovenska. Na severe a východe susedí s Balockými vrchmi, na juhu sa nachádza Cinobanské predhorie, na západe Ostrôžky a Detvianska kotlina a na severozápade Vysoká Poľana a Detvianske predhorie.

Na planine pramení Rimavica, Slatina, Ipeľ, Kamenistý potok a ich menšie prítoky. V západnej časti sa nachádza vodárenská nádrž Hriňová a veľká časť územia patrí do chránenej krajinnej oblasti Poľana.

Turizmus 
Severným okrajom planiny vedie  značená Rudná magistrála (Poľana – Hrb – Tlstý javor – Klenovský Vepor), celá oblasť je však pretkaná množstvom turistických trás malej i väčšej náročnosti. Celá planina s nadväzujúcim územím je rovnako obľúbenou cykloturistickou oblasťou.

Referencie

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 Sihlianska planina na hiking.sk

Veporské vrchy
Planiny na Slovensku
Geomorfologické podcelky na Slovensku
Ťažká dolina

Ťažká dolina (staršie aj Česká dolina, , , ) je dolina vo Vysokých Tatrách. Odbočuje z Bielovodskej doliny smerom na západ. Je od nej oddelená skalným prahom, cez ktorý padá Ťažký vodopád.

Názov 
V minulosti sa Ťažká dolina nazývala aj Česká dolina. Názov Česká dolina vznikol nesprávnym prekladom goralského slova cięzky (vyslov čenski). Ťažkú dolinu prví navštevovali pastieri z Jurgova, Čiernej Hory, Repísk a Lendaku. Už v 17. storočí tu pásli dobytok. Bola to namáhavá cesta a preto ju vo svojom goralskom dialekte nazvali (čenskou). Známy tatranský bádateľ Juraj Buchholtz ju ako prvý zapísal na papieri ako „do Ceszkého“ (čítaj do ceškého). A tak cestovatelia ju tak začali volať. Ale do turistických sprievodcov a opisov cestovateľských zážitkov sa dostal aj nezmyselný preklad Böhmisches Tal (Česká dolina), ktorý  uverejnil pruský geograf Albrecht Sydow v diele Bemerkungenauf einer Reise im Jahre 1827 durch die Beskinden über Krakau un Wieliczka nach den Central-Karpathen (Poznámky z cesty v roku 1827 cez Beskydy, Krakov a Wieliczku do Centrálnych Karpát, Berlín 1830). Názov prebrali ďalší autori, názov prenikol do poľských máp a turistických sprievodcov ako Czeska Dolina. Ale keďže v poľskej onomastike prevláda aj naďalej zhodná forma s historickým názvom ľudového názvu – Dolina Ciężka (Ťažká dolina) a rovnako aj štít a pleso, je už zakotvená natrvalo v poľskom názvosloví ako Ťažká dolina.

Polohopis 
Od dolinného prahu po úpätie Vysokej meria . Je to jedno z hlavných odvetví Bielovodskej doliny. Leží na jej juhozápadnej strane, pod hlavným hrebeňom Vysokých Tatier, od Malého Ganku po Rysy a medzi ich vedľajšími severnými hrebeňmi. Od Bielovodskej doliny ju delí približne  vysoká strmá stena. Na dolnom poschodí doliny je Ťažké pleso, z ktorého vyteká Ťažký potok, ktorý pramení v Zmrzlom plese. Na tomto úseku je Zmrzlý vodopád (). Valí sa strmým prahom do Bielovodskej doliny a vytvára jeden z najpôvabnejších tatranských vodopádov - Ťažký vodopád, (). Najvyššie poschodie doliny tvorí kotol Spádovej dolinky, ktorá je obkolesená na juhu Ťažkou vežou, na západe Malými Rysmi a na severe Veľkým Žabím štítom.

Turistika 
Do doliny nevedie turistický chodník. S horským vodcom je možné dolinu navštíviť a vystúpiť do sedla Váha. Ťažká dolina je východiskom mnohých horolezeckých výstupov na okolité štíty, na Ťažký štít, Ganek, Rysy, Vysokú.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Doliny Vysokých Tatier
Kopanec

Kopanec môže byť:
úder kopnutím, kopnutie
hlúpy čin
vrch v Slovenskom raji, pozri Kopanec (vrch v Slovenskom raji)
sedlo na Slovensku, pozri Kopanec (sedlo)
Martin Bursík

Martin Bursík (* 12. august 1959, Praha) je český politik, bývalý minister životného prostredia vo vláde Josefa Tošovského a v druhej vláde Mirka Topolánka.  Od septembra 2005 do do júna 2009 bol predsedom Strany zelených.

Vyštudoval Prírodovedeckú fakultu Karlovej univerzity v Prahe. V novembri 1989 vstúpil do Občianskeho fóra ako jeden z jeho zakladajúcich členov. V roku 1990 bol zvolený poslancom Českej národnej rady, kde sa stal jedným zo spoluautorov zákona o ochrane prírody a krajiny. 

V rokoch 1994 až 1998 bol predsedom výboru pre ochranu prírody Zastupiteľstva hlavného mesta Prahy. Od júna 2004 do augusta 2013 bol členom Strany zelených.

Iné projekty 

Českí ministri
Politici Strany zelených (Česko)
Sahel

Sahel je krajinný typ v Afrike na južnom okraji Sahary. Zahrňuje pás stepí a saván tiahnúcich sa naprieč kontinentom od západu na východ, na území Mauritánie, Senegalu, Mali, Burkiny Faso, Nigeru, Čadu, Sudánu, Etiópie. Suché podnebie, ročné zrážky 100–500 mm napršia v pravidelných až trojmesačných obdobiach dažďov. Suchomilná vegetácia umožňuje pastevný chov dobytka. V dôsledku katastrofálneho sucha, ktoré v posledných rokoch zasiahlo Sahel, sa zhoršili životné podmienky v tejto oblasti. Pre Sahel bol vypracovaný dlhodobý plán rozvoja v spolupráci štátov Sahelu a medzinárodných organizácií (Africká únia, OSN).

O Saheli sa zmieňuje aj Al Gore vo svojom dokumente Nepríjemná pravda; hovorí v ňom, že pri ďalšom prejavovaní globálneho otepľovania hrozí jeho dezertifikácia.

Externé odkazy 
  Záznamy o Saheli
  Zmenšovanie Sahelu v dôsledku dezertifikácie

Geografia Afriky
Lysá Poľana

Lysá Poľana () je osada na severnej strane Vysokých Tatier. 

Nachádza sa pri štátnej hranici s Poľskom a je tu i hraničný priechod. Je východiskom túr do Bielovodskej doliny a na Morské oko.

Pozri aj 
 Tatranská Javorina

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Tatranská Javorina
Kopské sedlo

Kopské sedlo () je výrazné trávnaté sedlo na konci hlavného hrebeňa Vysokých Tatier. Oddeľuje tak Vysoké a Belianske Tatry.

Poloha a charakteristika 
Nachádza sa medzi Jahňacím štítom, ktorý je juhozápadným smerom a Hlúpym, ktorý je uzlovým vrchom, ležiacim severne, v hlavnom hrebeni Belianskych Tatier. Východným smerom začína dolina Predné Meďodoly, severozápadným smerom dolina Zadné Meďodoly.

Turistika 
Cez sedlo prechádza modro značkovaný turistický chodník z Tatranských Matliarov, resp. zastávky SAD Biela Voda do Tatranskej Javoriny. Priamo v sedle sa pripája červená turistická značka, vedúca zo Ždiaru cez Široké sedlo (), s chodníkom od chaty pri Zelenom plese.

Prístup 
 po  značke z Tatranských Matliarov 
 po  značke z Tatranskej Javoriny
 po  značke zo Ždiaru cez Široké sedlo
 po  značke od chaty pri Zelenom plese

Iné projekty

Externé odkazy
 Poloha na turistickej mape

Sedlá Vysokých Tatier
Galéria Ľudovíta Fullu

Galéria Ľudovíta Fullu v Ružomberku je galéria moderného umenia a súčasť Slovenskej národnej galérie. Prezentuje najmä výtvarné diela, ktoré SNG daroval Ľudovít Fulla.

Architektúra budovy 
Galéria Ľ. Fullu bola prvou galériou postavenou na Slovensku po roku 1945. Martin Kusý vypracoval štúdiu v roku 1964, ktorú dva roky na to doviedol do vykonávacieho projektu Š. Hatala. Realizácia bola ukončená v roku 1969. Galériu tvoria dva na seba ležiace asymetricky usporiadane hranoly. Horný je umiestnený kolmo na dolný a jeho výrazný 15 metrový presah tvorí signifikantný charakter budovy. V hornej časti sú výstavné priestory, v dolnej je vstup, administratíva a dva byty. Jeden bol byt umelca, ktorý mal tvar átriového bývania. Druhý bol byt správcu s náväznosťou na prevádzku galérie. V súčasnosti sa byt umelca využíva na ubytovanie zahraničných umelcov a byt správcu na administratívne účely. Priečelie je členené úzkym horizontálnym pásom okien. Čelnú stenu zdobia umelecké mozaiky. Na fasádach je kombinovaný povrch z tmavého mramoru, brizolitom a bielymi hliníkovými lamelami. Konštrukcia je oceľová rámová. Strohé geometrické formy vonkajšej architektúry pravdivo vyjadrujú lineárnu náväznosť vnútorných priestorov.

V galérii sa konajú pravidelne výstavy a od roku 2013 aj cyklus komorných koncertov Hudba u Fullu, na ktorom špička slovenského interpretačného umenia uviedla diela významných slovenských skladateľov Vladimíra Godára, Petra Machajdíka, Ilju Zeljenku a ďalších.

Literatúra 
 Krivošová, J., Lukáčová, E.: Premeny súčasnej architektúry Slovenska, Bratislava, Alfa, 1990
 Dulla, M., Moravčíková, H. Architektúra Slovenska v 20. storočí, Vydavateľstvo Slovart, Bratislava, 2002
 Dulla, M., a kol.: Majstri architektúry, Perfekt, Bratislava 2005

Referencie

Externé odkazy 
 SNG - Galéria Ludovíta Fullu Ružomberok na muzeum.sk
 SNG - Galéria Ludovíta Fullu Ružomberok na sng.sk

Architektúra z 1969
Stavby v Ružomberku
Kultúra v Ružomberku
Galérie na Slovensku
Šivaizmus

Šivaizmus (veľmi zriedkavo šaivizmus) je najstarší hinduistický smer, kde boh Šiva je absolútnym Bohom. Šiva, v sanskrite 'Ten, kto je milý a priateľský', je Bohom absurdít a paradoxov, čo dosvedčuje fakt, že má na sebe ako časť odevu alebo ozdôb odevu (často je tak zobrazovaný) lebky, okolo krku hadov (čím sa zdôrazňuje jeho absolútne víťazstvo nad smrťou) – pre šivaistov, teda nasledovníkov tohto boha, je Pánom vesmíru a jeho fyzickým miestom tu na Zemi je svätý vrch Kailása (po hindsky Kailáš, po tibetsky Gangs rin-po-čhe) v Tibete – vrch hákového kríža, vysoký . Šivaisti robia k tomuto vrchu púte.

Šiva má dvoch synov, ktorí sa volajú Ganéša a Murugan. Symbolom šivaizmu je popol, keďže – ako hinduisti veria – Šiva predstavuje zničenie, pri ktorom ohňom všetko spáli až do tla. Hoci niektorí stúpenci hinduizmu zastávajú názor, že jeho ničiteľský atribút skôr prichádza zo Západu, nie je to celkom pravda, možno iba v chápaní absolútnej deštrukcie, v ktorej nevidieť nijaký zrod. Vibhúti je znak nasledovníkov tohto boha, teda šivaistov. Vibhúti sú tri horizontálne čiary nakreslené pod sebou popolom na čele; príslušníci hinduistických denominácií sa takto poznávajú – višnuisti majú pravdaže na čele iný symbol a šaktisti tiež.

Dejiny a školy 

Niektoré hinduistické stránky uvádzajú, že Kába (najdôležitejší objekt islamskej viery v Mekke) obsahuje písmená v sanskrite a hovorí sa, že je to dávnoveký chrám boha Šivu. Šivaizmus je monoteistické náboženstvo, kde Ganéša a Murugan (Šivovi synovia) sú uctievaní ako Šivova energia. Šivaizmus má veľa škôl – napr. kašmírsky šivaizmus, šivádvaita atď. Šivaizmus je dosť silne zameraný aj na tantry.

Externé odkazy 
 Zdroj, odkiaľ bol text čerpaný

Hinduizmus
Indické náboženstvá
Monoteizmus
Višnuizmus

Višnuizmus alebo vaišnavizmus  (prívrženec sa volá višnuista alebo vaišnavista) je jednou zo štyroch najväčších hinduistických tradícií, v ktorej je boh Višnu absolútnym a najvyšším bohom. Principálnou vierou višnuistov je chápanie tohto boha ako absolútneho. V tomto zmysle je višnuizmus skôr monoteistickým náboženstvom na rozdiel od ostatných odnoží hinduizmu, ktoré sú prevažne panteistické, zdieľa s nimi však pohľad na karmu a sansáru.

Višnu je boh zo svätej Trojice Trimúrti, ktorý sa zjavil na Zemi v podobe, pre ktorú sa zvykne používať výraz avatára (vtelenie) alebo inkarnácia. Väčšina višnuistov verí, že v aktuálnej dejinnej epoche sa Višnu zjaví desaťkrát, pričom deväť vtelení už prebehlo a posledným bol Kršna, nasledovať má Kalki.

Na Slovensku má višnuizmus približne dvestopäťdesiat stúpencov predovšetkým v podobe členov hnutia Hare Krišna, oficiálne štatistiky však nejestvujú.

Externé odkazy 
 Zdroj, odkiaľ bol tento text čerpaný

Hinduizmus
Monoteizmus
Indické náboženstvá
Šaktizmus

Šaktizmus (prívrženci sa volajú šaktisti alebo šaktovia) je denominácia hinduizmu, ktorá za najvyššie božstvo považuje Šakti (Božiu Matku) vo všetkých jej formách. 

V čistom šaktizme nie je Veľká Bohyňa alebo Mahádéví (Veľká Matka) ničím iným než Najvyšším Božstvom. 

Šaktizmus, ako ho vidíme dnes, sa vyformoval približne v prvých storočiach nášho letopočtu, hoci veľa jeho foriem začalo oveľa skôr najmä v období, kedy domorodé kultúry uctievali ženské vlastnosti prírody. 

Šaktizmus má nie celkom všadeprítomné indické atribúty - obsahuje rituály s črtami nie veľmi pokrvnými s hlavnými hinduistickými vyznaniami. Väčšina Indov by sa ani dnes nemiešala s inými kastami. Nasledovníci Šakti však nevenujú veľký ohľad týmto kastovým rozdielom. 

Šakti je "tvorivá energia" a šaktizmus "doktrína tvorivej energie." 

Archeológovia našli veľa ženských sošiek spodobňujúcich Božiu Matku na niektorých miestach v Indii, ktoré pochádzajú už z obdobia viac ako 5000 rokov pred Kristom. V Rigvéde sa spomínajú ženské božstvá vrátane populárnej Piesne k Božej Matke, ktoré sú veľmi dôležité pre nasledovníkov Dharmy, všeobecne a aj pre šaktistov. Šaktizmus dosť pripomína šivaizmus - je takisto orientovaný na tantry.

Šiva má svoju družku - je to Durga, ale s mnoho menami ako Párvatí, Kálí atď., pre šaktistov však Šiva je len prvkom šakti - na rozdiel od šivaizmu, v šaktizme Šakti a Šiva sú od seba neoddeliteľní a Šiva sa chápe skôr ako niečo transcendentné.

Z literatúry môžeme uviesť Márkandéja puránu, ktorá je jednou z osemnástich purán glorifikujúcu Veľkú Matku - Déví Mátá je ženský princíp stvorenia a udržiavania vesmíru. Ženský princíp však nie je nepovšimnutý ani vo védach.

Externé odkazy 
Zdroj, odkiaľ bol text čerpaný

Hinduizmus
Indické náboženstvá
Matthew Perry

Matthew Langford Perry (* 19. august 1969, Williamstown, Massachusetts, USA) je americko-kanadský herec, komik, výkonný producent, scenárista a dramatik, ktorého preslávila postava Chandlera Binga v televíznom sitkome stanice NBC, Priatelia (1994 – 2004). Kvôli veľkej popularite sitkomu, Perry a zvyšok šesťčlenného hlavného hereckého obsadenia zarábali do roku 2002 jeden milión dolárov za epizódu. Spolu s účinkovaním v krátkom televíznom seriáli Studio 60 on the Sunset Strip, sa objavil v niekoľkých filmoch, napríklad Iba blázni sa ponáhľajú (Fools Rush In; 1997), Takmer hrdinovia (Almost Heroes; 1998), Môj sused zabijak (The Whole Nine Yards; 2000) a Znovu 17 (17 Again; 2009). V roku 2010 rozšíril svoj životopis o dabing vo videohre Fallout: New Vegas.

Perry bol spolutvorcom, spoluautorom, výkonným producentom a hviezdou sitkomu stanice ABC s názvom Mr. Sunshine, ktorý bol vysielaný od februára do apríla 2011. V auguste 2012 začal hrať úlohu športového moderátora Ryana Kinga v sitkome NBC, Go On. Seriál bol zrušený 10. mája 2013. Perry spoluvyvíjal a hral v sitkome CBS s názvom The Odd Couple, v ktorom v rokoch 2015 až 2017 stvárňoval Oscara Madisona.

Filmografia

Film

Televízia

Divadlo

Videohry

Referencie

Iné projekty 

Kanadskí filmoví herci
Kanadskí televízni herci
Filmoví herci USA
Televízni herci USA
Osobnosti z Massachusetts
Evo Morales

Juan Evo Morales Ayma (* 26. október 1959, Isallawi, Bolívia) je vodca bolívijskej socialistickej strany Movimiento al Socialismo (MAS) a hnutia za práva pestovateľov koky. Dňa 22. januára 2006 sa stal prvým domorodým prezidentom Bolívie potom, čo v prezidentských voľbách získal 54 % hlasov. V rokoch 2009 a 2014 bol vo funkcii prezidenta potvrdený.

Je veľkým futbalovým nadšencom.

Prezidentský úrad 
Po zvolení znovu prejednal zmluvy zahraničných spoločností na ťažbu nerastného bohatstva krajiny; tieto príjmy zvýšili príjmy krajiny o 40 % a sú z nich financované vzdelávacie a bytové programy, alebo napr. zdravotná starostlivosť (stavba nových nemocníc).

Inicioval výbor, ktorý by revidoval bolívijskú ústavu, ktorá by mala brániť ľudské práva, decentralizovať moc a zabezpečiť istú mieru autonómie regiónom a komunitám.

Morales je naklonený presunu ťažiska moci zo štátu smerom k regiónom a miestnym komunitám. Medzi jeho ďalšie úmysly patrí "navrátenie krajiny" a jej bohatstva obyčajným ľuďom. Čo sa týka vzťahu s USA v novembri 2008 vyjadril snahu nájsť spoločnú reč s novým prezidentom.

Vo voľbách konaných 6. decembra 2009 bol zvolený na ďalšie funkčné obdobie, keď pre neho hlasovalo viac ako 60 % voličov.

3. júla 2013 bol Morales na návšteve Ruska, kde sa zúčastnil mítingu producentov fosílnych palív. Pri spiatočnej ceste, v okamihu, keď jeho lietadlo už bolo vo vzduchu, Francúzsko, Portugalsko a Taliansko vyhlásili, že mu neumožnia preletieť cez ich vzdušný priestor. Prezidentovo lietadlo potom po 3 hodinách neplánovane pristálo vo Viedni, kde Morales strávil noc. Dôvodom tohto kroku bolo podozrenie, že sa na palube nachádza Edward Snowden. Nasledujúci deň krátko po poludní a po rakúskom vyvrátení podozrenia dali spomínané štáty Moralesovi opäť povolenie vrátiť sa do svojej vlasti. Z incidentu (ktorý bol pôvodne avizovaný ako technické problémy) sa stal diplomatický škandál.

V októbri 2014 bol tretíkrát znovuzvolený do funkcie prezidenta, zvíťazil už v prvom kole so ziskom takmer 60 % hlasov.

Rodinný život 
Pochádza z troch detíjeho súrodenci sú Esther Morales Ayma, Hugo Morales. Evo Morales má dve deti - Eva Liz Morales Alvarado, Álvaro Morales Paredes.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Osobná stránka /
 Stránky strany MAS 
 Rozhovor s Evo Moralesom 
 Profil na stránkach Latinská Amerika Dnes

Zdroj 

Bolívijskí politici
Prezidenti Bolívie
Ocot

Ocot je z chemického hľadiska od 5 až do 10% vodný roztok kyseliny etánovej. Má výraznú kyslú chuť a charakteristický zápach. Používa sa na dochucovanie jedál a pokrmov.

Iné projekty 

Ocot
Prísady do jedla
Fermentované jedlá
Dušan Kuzma

Prof. Ing. arch. Dušan Kuzma (* 17. marec 1927, Mestečko (okres Púchov)  – † 17. jún 2008, Bratislava) bol slovenský architekt, pedagóg a zaslúžilý umelec. Je autorom pamätníka SNP v Banskej Bystrici.

Životopis 
Narodil sa Michalovi Kuzmovi, riaditeľovi školy a Elene Kuzmovej, žene v domácnosti. Architektúru začal študovať na FA SVŠT v Bratislave kde bol postupne pod pedagogickým dohľadom Eugena Kramára, Emila Belluša a Vladimíra Karfíka. Počas štúdia bol na prázdninovej praxi u Augusta Perreta kde sa venoval predovšetkým téme – programové tvorivé smerovanie k organickej architektúre a jej syntéza s výtvarným umením.

Vysokoškolské štúdium úspešne ukončil v roku 1952. Ďalšie dva roky pôsobil na FA SVŠT ako asistent prof. Emila Belluša. V rokoch 19541960 pracoval v štátnej správe ako vedúci odboru architektúry a výstavby. Od roku 1960 bol vedúci katedry architektúry na VŠVU v Bratislave, ktorú aj sám založil. Počas svojej tvorby a pedagogickej kariéry na VŠVU programovo sledoval spojenie architektúry s výtvarným umením. Vo vlastnej sochárskej tvorbe sa sochársky tvarovanými objemami usiloval, ako sám hovoril, „dať architektúre určitú zdielnosť“. Nevyhýbal sa však ani spolupráci s výtvarníkmi. Najvýraznejšie sa jeho vzťah ku skulpturálnym formám a túžba po expresívnejšej reči architektúry prejavili práve na jeho najvýznamnejšom diele, na Pamätníku SNP v Banskej Bystrici. Toto jedinečné brutalistické dielo vytvoril spolu so sochárom Jozefom Jankovičom. Okrem Jankoviča spolupracoval s Antonom Cimmermannom, s Jánom Kulichom a mnohými ďalšími architektmi a umelcami. Patrí k slovenským architektom, ktorí sa významne pričinili k formovaniu kvalitnej slovenskej architektúry predovšetkým v období socializmu.

Vzdelanie 
FA SVŠT, 1952 – profesori: Eugen Kramár, Emil Belluš, Emanuel Hruška, Vladimír Karfík

Zamestnanie 
Autorizovaný architekt – pedagóg
 1952 – 1954: FA SVŠT, asistent prof. Emila Belluša
 1954 – 1956: Povereníctvo kultúry, vedúci odboru architektúry
 1956 – 1960: Slovenský výbor pre výstavbu, vedúci odboru
 1960 – 1990: VŠVU, vedúci katedry architektúry

Diela 
 1954: Náhrobok Jána Levoslava Bellu, Bratislava, (s Ladislavom Majerským)
 19531956: Budova Výskumné ústavu zváračského na Račianskej ulici, Bratislava
 1957: Náhrobok Ferdiša Kostku, Stupava
 1957: Pomník Andreja Sládkoviča, Krupina, (so Fraňom Štefunkom)
 1963: Konzervatórium, Bratislava, (s Antonom Cimmermannom), súťaž – 1. cena
 1967: Náhrobok Frica Kafendu, Bratislava
 19641969: Pamätník SNP v Banskej Bystrici, (s Jozefom Jankovičom)
 19731974: Pamätník SNP, Bratislava, (s Jánom Kulichom)
 19621975: Nová budova Matice slovenskej, Martin, (s Antonom Cimmermannom)
 1982: Torzo areálu VŠVU, Bratislava

Ceny 
 1964: Za zásluhy o výstavbu
 1970: Cena Dušana Jurkoviča
 1975: Národná cena SR
 1984: Zaslúžilý umelec

Literatúra

Externé odkazy 
 Zomrel Dušan Kuzma, autor pamätníka SNP v Banskej Bystrici - sme.sk
 Architekt a zaslúžilý umelec Dušan Kuzma by sa dožil 85 rokov

Slovenskí architekti
Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Pamätník SNP v Banskej Bystrici
Držitelia Ceny Dušana Jurkoviča
Osobnosti z Mestečka
Vyučujúci na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave
Austrian Holocaust Memorial Award

Austrian Holocaust Memorial Award (AHMA) bola založená v roku 2006 Rakúskou zahraničnou službou (Österreichischer Auslandsdienst). Cena je udeľovaná každoročne osobe, ktorá sa mimoriadne zaslúžila o spomínanie na šoa.

Od roku 1992 pracujú v službe tejto pripomienky mladí Rakúšania v Anglicku, Argentíne, Austrálii, Belgicku, Brazílii, Bulharsku, Česku, Číne, Francúzsku, Holandsku, Izraeli, Litve, Maďarsku, Nemecku, Nórsku, Poľsku, Rusku, Taliansku, Ukrajine, USA a ďalších krajinách. Mladí Rakúšania tým celosvetovo preberajú zodpovednosť za zločiny spáchané aj rakúskymi národnými socialistami. Cenou AHMA má byť každoročne vyzdvihnutá osobnosť, ktorá pripomienku holokaustu podporuje osobitným spôsobom.

Nositelia ceny
 2006 Pan Guang, Centrum pre židovské štúdie v Šanghaji, Čína
 2007 Alberto Dines, Casa Stefan Zweig, Petrópolis, Brazília
 2008 Robert Hébras, Centre de la mémoire d'Oradour sur Glane, Oradour sur Glane, Francúzsko
 2009 Jay M. Ipson, Virginia Holocaust Museum, Richmond, Spojené štáty
 2010 Eva Marks, Melbourne, Austrália (štát)
 2011 Auschwitz Jewish Center, Osvienčim, Poľsko
 2012 Ladislaus Löb, Brighton, Anglicko
 2013 Hugo Höllenreiner, Ingolstadt, Nemecko
 2014 Margers Vestermanis, Riga, Lotyšsko
 2015 Erika Rosenberg, Buenos Aires, Argentína
 2016 Giorgio Frassineti, Predappio (Forlì), Taliansko

Externé odkazy
 Austrian Holocaust Memorial Award 
 Österreichischer Auslandsdienst
 Gedenkdienst beim Österreichischen Auslandsdienst
 Bundeskanzleramt
 Außenministerium

Ocenenia
Holokaust
Josef Pleskot

Ing. arch. Josef Pleskot (* 1952 Písek) je český architekt.

Architektonická prax 
 1979 ukončil štúdium na Fakulte architektúry ČVUT v Prahe.
 10 rokov zamestnaný v ateliéri G-16.
 od 1991 vlastná architektonická prax, .
 krátko pôsobil ako pedagóg na Fakulte architektúry ČVUT.

Kritika 
Josef Pleskot patrí medzi významných českých architektov. Jeho architektúra je progresívna a vždy vyniká
čistým a nápaditým detailom. Významný český teoretik Rostislav Švácha zaradil do svojej knihy Česká architektura a její přísnost: padesát staveb 1989 - 2004 týchto päť Pleskotových stavieb:

 radnica v Benešove
 vila vo Vranom nad Vltavou
 úprava cesty Jeleňou priekopou na Pražskom hrade
 úprava sídliska Komenského námestia v Litomyšli
 centrum Metrostav v Prahe 8

Ocenenia 

ocenenia spolu s AP ateliérom
 1993 Grand Prix, realizácia továrne Megafyt vo Vranom nad Vltavou, čestné uznanie
 1995 Grand Prix, dostavba radnice v Benešove, hlavná cena
 1995 druhá etapa továrne Megafyt R, cena
 1995 Vila vo Vranom nad Vltavou, čestné uznanie
 1995 Leví dvor na Pražskom hrade, čestné uznanie
 1999 Grand Prix, realizácia Galerie AP
 2000 Grand Prix, úprava cesty Jeleňou priekopou na Pražskom hrade
 2003 Cena Miesa van der Rohe
 2003 Brick Award (najlepšia tehlová stavba v Európe), prvá cena
 2003 tunel v Jelenej priekope
 2004 Piranesi Award, realizácia Generálneho konzulátu v Mníchove, čestné

Referencie

Zdroje 
 Josef Pleskot: Dobrá architektúra nastoľuje harmonické vzťahy rozhovor
 Ing. arch. Josef Pleskot Životopis
 Nové Ústředí ČSOB Group v Radlicích architekta Josefa Pleskota 

Narodenia v 1952
Českí architekti