joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
My (album)

My je album od humoristu, textára a speváka Milana Lasicu a speváka a skladateľa Jaroslava Filipa.

Zoznam skladieb 
Strana "A"

 Raňajky v tráve - 1:46
 Návšteva - 2:52
 Song o človeku, ktorý nevedel povedať nie - 2:34
 Song o noci vo vojenskom tábore - 4:02
 Song o idúcom muničnom vagóne - 2:55
 Godot nepríde - 2:52
 Raz sa to môže stať - 2:22

Strana "B"

 Negramotný sen - 3:04
 Pokus o útek - 3:32
 Pitva - 3:04
 Koniec storočia - 3:01
 1848 - 3:41
 My - 2:54
 Už to máme za sebou - 2:30

Nahrávanie albumu 

 Hrá Skupina – Provisorium
 Basová gitara – Vladimír Kaššay
 Zbor – Zbor SĽUK-u* (B6), Vladimír Kaššay, Ľubomír Stankovský
 Dizajn – Jan Meisner
 Bicie – Ľubomír Stankovský
 Zvuková Réžia – Ing. Ivan Bradáč
 Flauta – Gabriel Škriečka
 Gitara – Dežo Ursiny
 Elektronické klávesy – Jaroslav Filip
 Vokály – Dežo Ursiny (A5), Jaroslav Filip (A2-A4, A6, A7, B1, B3-B7), Július Satinský (A4, A7, B4, B6, B7), Milan Lasica (A1, A4, A7, B2, B4, B6, B7)
 Texty – Milan Lasica
 Hudba – Jaroslav Filip
 Hudobná Réžia – Peter Smolinský
 Zodpovedný Redaktor – Štefan Danko
 Technická Spolupráca – Ladislav Krajčovič

Referencie 

Hudobné albumy Jaroslava Filipa
Hudobné albumy Milana Lasicu
Ondrej Devečka

Ondrej Devečka alebo Andrej Devečka (* 8. december 1884, Paludza – † 18. marec 1967, Bratislava) bol slovenský evanjelický kňaz, publicista, politik a stredoškolský učiteľ.

Životopis 
Študoval na evanjelickom kolégiu v Prešove, teológiu v Prešove a v Bratislave. Evanjelický kaplán v Rimavskej Píle, v rokoch 19101923 farár v Jasenovej. V Jasenovej sa popri kňazských povinnostiach venoval aj ľudovýchove a propagácii družstevníctva. Krátko pôsobil aj ako učiteľ obchodnej školy v Dolnom Kubíne. Od roku 1923 bol riaditeľom obchodnej školy v Kežmarku a inšpektor odborných škôl. Bol známym národným a osvetovým pracovníkom. Spoluzakladateľ a editor viacerých časopisov (Nové časy, Prúdy, Podtatranská Slovač, Podtatranský kraj).

V rokoch 19191920 bol poslancom Revolučného národného zhromaždenia ako člen Klubu slovenských poslancov, v rokoch 19351939 členom Národného zhromaždenia a v rokoch 19451946 členom Slovenskej národnej rady.

Referencie

Literatúra 
 DEVEČKA, Ondrej. In: 
 UHORSKAI, Pavel, TKÁČIKOVÁ, Eva a kolektív: Evanjelici v dejinách slovenskej kultúry 1. Tranoscius Liptovský Mikuláš, 1997. ISBN 80-7140-143-9
 REMKO, Milan. Genius loci Choč Príbehy zo života. [Bratislava]: Remedika, 2021. ISBN 978-80-972954-4-8

Externé odkazy 
 https://www.osobnosti.sk/osobnost/andrej-devecka-1075

Slovenskí evanjelickí kňazi
Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Osobnosti z Paludze
Osobnosti Evanjelického kolégia v Prešove
Banana Pro

Banana Pro je jednodoskový mini počítač veľmi podobný populárnemu Raspberry Pi a je vylepšeným modelom Banana Pi. Za vylepšením stojí spoločnosť Lemaker, ktorá pridala niekoľko zásadných funkcií vychádzajúcich z modelu Banana Pi. Základom počítača je dvojjadrový procesor ARM Cortex-A7 s integrovaným GPU jadrom Mali 400 MP2. Doska obsahuje integrovanú operačnú pamäť 1 GB DDR3. Doska neobsahuje žiadnu internú pamäť pre operačný systém alebo ukladanie súborov, ponúka však možnosť pripojenia microSD karty či SATA rozhranie pre pripojenie pevného disku. K pripojeniu zobrazovacej jednotky slúži konektor HDMI alebo kompozitný RCA. Zvukový výstup je možné napojiť cez 3,5 mm jack alebo HDMI. Na doske sa nachádza tiež integrovaný mikrofón. Oproti Raspberry Pi má Banana Pro priamo napojený ethernet adaptér 10/100/1000 s konektorom RJ45 a obsahuje bezdrôtový modul WiFi s podporou štandardu B/G/N. Základná doska obsahuje dva konektory USB 2.0 vrátane jedného konektora USB OTG a jedného konektora USB micro slúžiaceho pre napájanie.

Celý počítač sa rozmery 90 mm x 60 mm a rozložením konektorov veľmi podobá Raspberry Pi a je kompatibilný s väčšinou podporovaného príslušenstva určeného práve k Raspberry Pi. Nájdeme tu i sadu 40 programovateľných pinov pre pripojenie rozširujúcich modulov a konektor na pripojenie LCD dotykového panela. Súčasťou dosky sú i tri tlačidlá - zapnutie, reset a bootovanie. Doska obsahuje IR prijímač pre diaľkové ovládanie.

Základná doska počítača Banana Pro je napájaná pomocou napájacieho adaptéra 5V s odporúčaným výstupným prúdom 2A.

Hardvér 
 Dvojjadrový procesor ARM Cortex-A7 taktovaný na 1GHz
 Integrované grafické jadro Mali400MP2
 Operačná pamäť 1GB DDR3
 Obrazový výstup kompozitný RCA, HDMI
 Zvukový výstup cez 3,5 mm konektor JACK, HDMI
 Integrovaný mikrofón
 40 GPIO pinov
 Slot pre pripojenie microSD karty
 SATA rozhranie
 Dva USB 2.0 porty, jeden USB OTG a jeden micro USB
 Ethernetový adaptér 10/100/1000 s konektorom RJ45
 WiFi adaptér so štandardom B / G / N

Rozmery dosky: šírka 60 mm, dĺžka 92 mm, rozloženie konektorov na doske je kompatibilné s doskou Raspberry Pi model B. Váha dosky bez pripojených periférií je len 48 gramov.

Porovnanie Banana Pro vs. Banana Pi 
Porovnanie kľúčových parametrov Banana Pro proti Banana Pi:

Hlavným rozdielom Banana Pro proti Banana Pi je možnosť využitia integrovaného bezdrôtového adaptéra WiFi podporujúceho štandardy B/G/N, pripojenie microSD karty, množstvo programovateľných pinov a plánovaná pomoc jednotky Bluetooth.

Operačný systém 
Banana Pro a Banana Pi podporuje tak ako Raspberry Pi nasledujúce operačné systémy:
 Linux (Banana Pi OS, Raspbian, Debian, Arch-Linux, Ubuntu a ďalšie upravené verzie)
 Android

Operačný systém sa "vypaľuje" (rozbaľuje) na microSD kartu pomocou programu Win32DiskImager z operačného systému Windows alebo pomocou programu usb-imagewriter z operačného systému Linux. Odporúča sa použiť microSD karta s kapacitou väčšou ako 4GB. Ideálne je použiť kartu s pamäťou 8GB alebo 16GB.

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky výrobcu
 Oficiálne stránky pôvodného projektu

Zdroj 

Jednodoskové počítače
Chimamanda Ngozi Adichie

Chimamanda Ngozi Adichie (* 15. september 1977, Enugu, Nigéria) je nigérijská spisovateľka, autorka románov, poviedok i literatúry faktu. 

Napísala romány Fialový ibištek (2003), Pol žltého slnka (2006), a Amerikánka (2013), zbierku krátkych príbehov Vec okolo krku (2009), a esej Všetci by sme mali byť feminist(k)i (2014).

V roku 2008 získala MacArthur Genius Grant. The Times Literary Supplement ju opísal ako „najvýznamnejšiu“ zo „sprievodu oceňovaných mladých anglofónnych spisovateľov, ktorí priťahujú  novú generáciu čitateľov k africkej literatúre. Jej najnovšia kniha, Drahá Ijeawele, alebo Feministický manifest v pätnástich návrhoch, vyšla v marci roku 2017.

Slovenské preklady 
 NGOZI ADICHIE Chimamanda. Amerikánka. Žilina : Absynt, 2017. 624 s. ISBN 978-80-89876-81-5.
 NGOZI ADICHIE Chimamanda. Všetci by sme mali byť feminist(k)ami. Žilina : Absynt, 2017. 64 s. ISBN 978-80-89916-22-1.
 NGOZI ADICHIE Chimamanda. Drahá Ijeawele. Žilina : Absynt, 2020. 96 s. ISBN 978-80-82032-03-4.
 NGOZI ADICHIE Chimamanda. Polovica žltého slnka. Žilina : Absynt, 2021. 544 s. ISBN 978-80-8203-227-0.

Projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Unofficial website via Daria Tunca
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Nigérijskí spisovatelia
Absolventi Yale University
Absolventi Johns Hopkins University
Básnici píšuci po anglicky
Spisovatelia afroamerického pôvodu
Otcovia pútnici

Otcovia pútnici (Pilgrim Fathers) boli prví Anglickí osadníci, ktorí založili v roku 1620 kolóniu v Plymouthe v americkom štáte Massachusetts. Išlo o prvé trvalé európske osídlenie v USA.

Dejiny 
Príslušníci rôznych náboženských skupín odchádzali v priebehu 16. a 17. storočia z Anglicka do Holandska, kde mali na rozdiel od Anglicka náboženskú slobodu. Aj Otcovia pútnici boli Angličania, ktorým bolo umožnené žiť v Holandsku. Dôvodom rozhodnutia odísť do Ameriky bola snaha o zachovanie ich anglickej kultúrnej identity. Otcovia pútnici odplávali v počte 102 ľudí vrátane posádky z juhoanglického Plymouthu na palube lode Mayflower. 

Otcovia pútnici založili Plymouth v dnešnom štáte Massachussetts, čím vytvorili prvé trvalé európske osídlenie. Pred nimi už bola v roku 1607 založená kráľovská kolónia Jamestown vo Virgínii, kam tiež pôvodne ich loď Mayflower smerovala než bola v dôsledku búrlivého počasia zahnaná severnejšie.

Počiatky osady neboli ľahké, skupinu sužovali choroby, ktorými sa nakazili počas plavby. Prvú zimu prežila len polovica osadníkov.

V neskorších rokoch do Nového sveta smerovali aj ďalšie skupiny európskych osadníkov. Postupne vzniklo 13 kolónií, ktoré sa v rokoch 1775 – 1783 úspešne postavili na odpor britskej koloniálnej správe vo vojne o nezávislosť.

Termín Otcovia pútnici prvýkrát použil vo svojich spomienkach William Bradford, ktorý zanechal historické poznatky o tejto náboženskej skupine v období 1608 – 1647. Termín Otcovia pútnici sa bežne používa až od 19. storočia.

Tradičné výklady 
V súvislosti so založením osady a ďalším poňatím dejín a kultúry býva zdôrazňovaný význam hľadania náboženskej slobody. Tú ale mali Pútnici aj v Holandsku. Nešlo im len o náboženskú slobodu, ale aj o uchovanie vlastnej kultúrnej identity.

Domorodci poskytli osadníkom nevyhnutnú pomoc pri obstarávaní potravín. Slávnosť úrody na jeseň roku 1621 sa tradične považuje za historicky prvý Deň vďakyvzdania, ktorý je dnes najväčším sviatkom v USA. Príbeh Otcov pútnikov sa stal nosnou témou dejín a kultúry USA.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Pilgrim Archives
 Photographs of New York (Lincs – UK) and Pilgrim Fathers monument (Lincs – UK)
 Church of the Pilgrimage, founded after an 1801 schism
 Pilgrim Hall Museum 
 Mayflower Steps 
 The Mayflower Pub London 
 Pilgrim ships from 1602 to 1638 
 The Pilgrim Fathers,

Zdroj 

Protestantizmus
Dejiny USA
1620
Plymouth (kolónia)

Plymouthská kolónia bola anglická kolónia v Severnej Amerike, ktorá existovala medzi rokmi 1620 a 1691. Prvé mesto kolónie bol New Plymouth, ktorý sa nachádzal v mieste skôr pomenovanom a preskúmaný kapitánom Johnom Smithom. Toto mesto sa dnes nazýva Plymouth (bez New). Plymouthská kolónia v čase svojho najväčšieho rozmachu zaberala územie zodpovedajúce juhovýchodnej časti dnešného štátu Massachusetts.

Kolóniu založili anglickí puritáni (Otcovia pútnici), ktorí sem priplávali na lodi Mayflower. Plymouthská kolónia má osobitné miesto v amerických dejinách. Na rozdiel od Jamestownskej kolónie väčšinu pôvodných osadníkov tvorili ľudia utekajúci pred náboženským prenasledovaním, ktorí hľadali miesto, kde by mohli slobodne vyznávať svoju vieru. To je dodnes jeden zo základných princípov na ktorých sú postavené dnešné USA. V Plymouthskej kolónii tiež vznikli niektoré tradície, ktoré ovplyvnili americkú kultúru, ako je sviatok Deň vďakyvzdania.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Colonial America: Plymouth Colony 1620
 The Plymouth Colony Archive Project
 Pilgrim ships from 1602 to 1638
 History of the Town of Plymouth 1620...

Zdroj 

Dejiny USA
Anadoluhisarı

Anadoluhisarı (v preklade Anatólsky zámok), historicky známy ako Güzelce Hisar (prekrásny zámok) je stredoveká pevnosť v Istanbule v Turecku na ázijskej strane Bosporu. Komplex je najstaršou dochovanou tureckou architektonickou štruktúrou postavenou v Istanbule a podľa nej je pomenované celé jej susedstvo v mestskej časti Beykoz.

História 
Anadoluhisarı bol vybudovaný v rokoch 1393-94 na príkaz osmanského sultána Bayezida I. a stavba bola súčasťou príprav na obliehanie vtedy ešte byzantského mesta Konštantinopolu (dnešný Istanbul). Tvrdza bola v roku 1395 využitá ako námorná blokáda Bayezidových bojovníkov.

Tvrdza Anadoluhisarı je 7 tisíc metrov štvorcových veľká a je situovaná k najužšiemu miestu Bosporu, kde je úžina široká iba 660 metrov. Na juhu je lokalita spojená potokom Goksu (starogrécky: Aretòs) a skôr sa tu nahádzali ruiny rímskeho chrámu venované Uránovi. Tvrdza, ktorá bola prvotne postavená kvôli pozorovaniu, bola 25 metrov vysoká a mala hranatú vežu s múrmi postavenými do nepravidelného pentagónu. Na jej rohoch bolo päť rozhľadní.

Po skončení Bayezidovej výpravy bola tvrdza prekážkou v bitke pri Nikopoli a neskôr v bitke pri Ankare. Tvrdza hrala tiež úlohu počas jedenásťročného osmanského interregna, ktoré sa skončilo nastúpením sultána Mehmeda I. na trón. Jeho vnuk, sultán Mehmed II., posilnil tvrdzu dvoma meter širokými múrmi a tromi ďalšími rozhľadňami. Tvrdzu tiež rozšíril o sklad a obytné miestnosti. Kvôli plánom na dobytie Konštantínopolu, nechal Mehmed II. vystavať jej „sestru“ na druhej strane Bosporu, ktorá sa nazýva Rumelihisarı, a ďalšie dve tvrdze, ktoré v roku 1453 zastavili všetku námornú dopravu. To výrazne napomohlo dobytiu Konštantínopolu, ktorý bol neskôr premenovaný na Istanbul a stal sa hlavným mestom Osmanskej ríše.

Po dobytí mesta Osmany, slúžila tvrdza Anadoluhisarı ako colnica a vojnové väzenie. Po niekoľkých storočiach sa dostala do havarijného stavu.

Po páde osmanskej vlády v roku 1923 a po vzniku Tureckej republiky, nechal novozvolený minister kultúry tvrdzu kompletne opraviť. Vďaka tomu dnes Anadoluhisarı dopĺňa vzhľad tejto časti mesta pri Bospore a stala sa typickým znakom jej susedstva. Tvrdza funguje ako historická pamiatka, avšak nie je otvorená pre verejnosť.

Iné projekty

Zdroj 

Stavby v Istanbule
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2019

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2019 boli 43. juniorským svetovým šampionátom. Konali sa od 26. decembra 2018 do 5. januára 2019 v kanadských mestách Vancouver a Victoria. O víťazstvo bojovalo 10 tímov, prvenstvo obhajovali domáci hokejisti, šampiónmi sa stali hokejisti Fínska.

Dejiská

Rozhodcovia
IIHF nominovala 12 hlavných a 10 čiarových rozhodcov:

Hlavní rozhodcovia
  Jonathan Alarie
  Kenneth Anderson
  Andris Ansons
  Tobias Björk
  Andrew Bruggeman
  Lassi Heikkinen
  Jeff Ingram
  Jevgenij Romasko
  Daniel Pražák
  Mikael Sjöqvist
  Maxim Sidorenko
  Peter StanoČiaroví
  Balazs Kovacs
  Lauri Nikulainen
  Brian Oliver
  Maxime Chaput
  Dmitri Golyak
  Michael Harrington
  Daniel Hynek
  Peter Šefčík
  Dmitrij Šišlo
  Emil Yletyinen

Legenda 

Termín zápasov je uvádzaný v miestnom čase, t. j. UTC-8 a zápasy sa tak hrajú o 9 hodín neskôr v porovnaní so SEČ, používaným na Slovensku.

Základné skupiny

Skupina A 

|}

Zápasy

Skupina B 

|}

Zápasy

O záchranu

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

O 3. miesto

Finále

Súpisky

Súpiska slovenského tímu 

 Hlavný tréner: Ernest Bokroš
 Asistent trénera: Ivan Feneš, Milan Pažítka

Konečné poradie

I. B divízia
Turnaj I. B divízie MS 2019 sa hral v juhopoľských Tychách od 8. do 14. decembra 2018.

|}

II. A divízia
Turnaj II. A divízie MS 2019 sa hral v Tallinne v Estónsku od 13. do 19. januára 2019.

|}

II. B divízia
Turnaj II. B divízie MS 2019 sa hral v chorvátskom Záhrebe od 14. do 21. januára 2019.

|}

III. divízia
Turnaj III. divízie MS 2019 sa hral v Reykjavíku na Islande od 14. do 20. januára 2019.

Skupina A 

|}

Skupina B 

|}

Semifinále 
Austrália – Bulharsko 7 : 4Čína – Turecko 12 : 1

Finále 
Austrália – Čína 1 : 5

Konečné poradie

Referencie

Zdroj 
 

Ľadový hokej v 2018
Ľadový hokej v 2019
Ľadový hokej
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019
Majstrovstvá sveta juniorov v ľadovom hokeji
2019 v Kanade
2018 v Kanade
Šport vo Vancouveri
Šport vo Victorii (Britská Kolumbia)
Ctiboh Zoch

Ctiboh Zoch (* 17. marec 1815, Veličná – † 15. december 1865, Jasenová) bol slovenský evanjelický kňaz, básnik, filozof a historik, prekladateľ z latinčiny a poľštiny, novinár a kultúrny pracovník.

Pseudonymy: Ctiboh Cochius, Timotheus Cochius, Ctiboh Czochius, Ctiboh Slovakovský.

Rodina 
 otec: Pavol Zoch
 matka: Helena Janovicová
 synovia: Ivan Branislav Zoch, Cyril Zoch, Pavol Peter Zoch, Stanislav Zoch

Životopis 
Základné vzdelanie získal vo svojom rodisku. V rokoch 18261829 študoval na evanjelickom lýceu v Kežmarku, 18291831 navštevoval gymnázium v Šajovskom Gemeri, 18311833 evanjelické lýceum v Banskej Štiavnici, 18331835 evanjelické lýceum v Bratislave. V roku 1837 je v Bratislave vysvätený za kňaza. Od roku 1837 farár v Jasenovej.

Ctiboh Zoch bol príslušník a čelný predstaviteľ slovenskej generácie prelomových rokov v kultúrnom i politickom živote slovenského národa v 19. storočí. Okrem svojej rozsiahlej kultúrnej a literárnej činnosti sa významne zaslúžil o pozdvihnutie duchovnej, sociálnej aj kultúrnej úrovne pospolitého ľudu. Roku 1845 bol spoluzakladateľom Spolku miernosti v Jasenovej.

Člen Spoločnosti česko-slovanskej v Bratislave (18331836), člen tajného spolku Vzájemnosť (18371839), Oravské učiteľské bratstvo (spoluzakladateľ 1837). Účastník a spoluorganizátor revolučných udalostí 18481849, 1848 Gäceľské žiadosti, člen výboru Matice slovenskej. Venoval sa dejinám Oravy a Slovenska.

Dielo 
 Letopisný prehľad dejepisu cirkve kresťanskej a evanjelickej zvlášť
 Dušeslovie alebo Slovo o našej duši ľudskej...Katechizmus kresťanského náboženstva 1854.
 Náboženstvo pohanských Slovanov (časopis Sokol 1893).
 Slovo za slovenčinu, SVKL Bratislava 1958. Dostupné online.

Referencie

Literatúra

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike riadok 15; pokrstený ako Timotheus Czochius
 Ctiboh Zoch – profil na webe obce Jasenová

Slovenskí teológovia
Slovenskí evanjelickí kňazi
Slovenskí básnici
Slovenskí prekladatelia
Slovenskí kultúrni pracovníci
Osobnosti z Veličnej
Slovenskí historici
Osobnosti Evanjelického lýcea v Kežmarku
Etterna

Etterna je 5-členná slovenská melodic metalová formácia z Prešova založená v roku 2016 bývalými členmi kapiel Khadaver, SunRain a Five Rock Souls.

História 
V máji sa po rozpade kapely Khadaver stretávajú v skúšobni Tomáš Višňovský a Feral Inferis s myšlienkou vytvoriť niečo nové. Na post sólového gitaristu verbujú Štefana Korčáka, ktorý so sebou prináša speváka Adyho Hnata. Na začiatku si Etterna nevie zohnať basgitaristu, no v skúšobni zatiaľ vznikajú prvé skladby „Demon“ a „Secreto en Fragopolis“, ku ktorej neskôr vydávajú aj videoklip.

V marci 2017 zahrajú prvý koncert na krste druhého albumu kapely Gloom. Koncom tohto roka ich opúšťa gitarista Štefan Korčák, ktorého nahradí Adam Maňko.

Medzitým kapela stihne vydať ďalšie 4 videoklipy k pesničkám „The Independent Dreamland“, „My Guidance Home“, „Before our Lives“ a „Desert Ruins“, v ktorom si zahral hlavnú postavu superstarista Robo Mikla.

30. októbra 2018 Etterna vydáva svoj debutový album Chaotic pod hlavičkou vydavateľstva Sliptrick Records, a zároveň na post basgitaristu prijíma Martina Fidesa.

Pol roka po vydaní albumu je kapela prizvaná odohrať 2 koncerty v Rusku (Petrohrad, Moskva) ako špeciálny hosť po boku fínskej kapely Battle Beast.

Zostava 
Súčasní členovia

 Ady Hnat - spev, sample
 Feral Inferis - gitara
 Michael Moščák - sólová gitara
 Boris Goga - basgitara
 Richard Groskop - bicie

Bývalí členovia

 Viktor Šimon - basgitara
 Andy Mášik - basgitara
 Peter Jakub - basgitara
 Martin Laškody - basgitara
 Štefan Korčák - gitara
 Adam Maňko - gitara
 Tomáš Višňovský - bicie
 Martin Fides - basgitara
 Martin Marinič - bicie

Diskografia 
Albumy

2018 - Chaotic (Sliptrick Records)

Single

 2022 - Lost Dreams
 2022 - Angel

Kompilácie

 2017 - Výber prešovských kapiel
 2019 - The Pain Fucktory

Referencie 

Etterna - Bandzone
Etterna - Bandcamp
Etterna - Website

Externé odkazy 
Officiálne stránky kapely

Slovenské heavymetalové hudobné skupiny
Trolejbusová doprava v Olsztyne

Jedna zo sietí trolejbusovej dopravy sa nachádzala v severopoľskom meste Olsztyn.

História

Pred druhou svetovou vojnou 
Počiatok histórie trolejbusov v Olsztyne sa datuje k 1. septembru 1939. V tento deň bola sprevádzkovaná prvá linka – železničná stanica - Osiedle Mazurskie, na ktorej jazdilo 5 vozov. O niekoľko dní neskôr začali trolejbusy jazdiť aj na druhej linke, ktorá viedla z placu Roosevelta cez ulicu Jagiellończyka k vojenským kasárňam. V roku 1943 nahradili trolejbusy električkovú linku č. 2 v úseku Ratusz – Jakubowo. Kvôli vojnovým udalostiam bola trolejbusová prevádzka v Olsztyne ukončená 22. januára 1945. Trate boli po prechode Červenej armády zničené, vozy však prečkali boje bez poškodenia.

Po druhej svetovej vojne 
10. decembra 1946 bola sprevádzkovaná prvá obnovená trať Osiedle Mazurskie - Plac Roosevelta, ktorá bola za dva mesiace predĺžená až k železničnej stanici. O rok neskôr, v januári 1948, sa začala prevádzka na novej trati Plac Roosevelta - Kortowo. Tá bola o niečo predĺžená z placu Roosevelta na ulici Jagiellońska. Roku 1949 bola sprevádzkovaná nákladná trať z ulice Lubelskiej k mestskej plynárni.

V 50. rokoch boli v prevádzke dve trolejbusové linky o dĺžke 10 km, ktoré obsluhovalo okolo ôsmich vozov. V roku 1959 boli do Olsztyna dodané česko–slovenské trolejbusy Škoda 8Tr (9 kusov).

V 60. rokoch však nastal všeobecný rozmach autobusovej dopravy, ktorá postupne do roku 1965 nahradila olsztynské električky a do roku 1971 tiež miestne trolejbusy. V roku 1968 bola zrušená trať Jagiellońska - Kortowo, takže v prevádzke zostala jediná linka Osiedle Mazurskie - železničná stanica. Definitívny koniec nastal 31. júla 1971, kedy bola aj na tejto trati zastavená trolejbusová prevádzka.

V 80. rokoch bolo plánované vybudovať 4 trolejbusové trate, ktoré mali nahradiť najvyťaženejšie autobusové linky. Tento projekt nebol nikdy realizovaný. Aj na začiatku 21. storočia sa uvažovalo o trolejbusoch, prednosť ale dostalo obnovenie električkovej prevádzky.

Referencie

Zdroj 

Olsztyn
Olsztyn
Doprava vo Varmsko-mazurskom vojvodstve
Ateliér vizuálnych efektov

Ateliér vizuálnych efektov Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave je jediným svojho druhu na Slovensku. Ponúka vysokoškolské vzdelávanie v oblasti tvorby vizuálnych efektov v audiovizuálnom mediálnom priestore na Slovensku. Umožňuje študovať na všetkých troch stupňoch vysokoškolského vzdelávania. Štúdium je založené na realizácií množstva odborných cvičení, ktoré počnúc prvým až posledným rokom štúdia dokumentujú profesionálny rast študentov.

Pedagógovia
 prof. Ľudovít Labík, ArtD.
 prof. Jozef Hardoš, ArtD.
 Ing. Ladislav Dedík, ArtD.
 Doc. Ing. Marek Ježo, ArtD.
 Mgr. art. Marián Villaris
 Doc. Ing. Peter Neštepný
 Ing. Mgr. art. Andrea Vrábelová
 Ing. Arch. Marek Hollý
 RNDr. Andrej Lúčny, PhD.

Kontakt 
FTF VŠMU, Ateliér vizuálnych efektov, Svoradova 2, 813 01 Bratislava

Učebne a ateliér: Zochová 5, 813 01 Bratislava

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Filmová a televízna fakulta Vysokej školy múzických umení v Bratislave
Skarabeusovité

Skarabeusovité (staršie: lístkotykadlové, chrobákovité; lat. Scarabaeidae) je čeľaď z nadčeľade skarabeusotvaré z radu chrobáky. 

Táto čeľaď pôvodne zahŕňala všetky skarabeusotvaré okrem roháčovitých, neskôr sa jej rozsah postupne zmenšoval (porovnaj v článku skarabeusotvaré), napríklad z nej bola okrem iného odčlenená časť taxónov do samostatnej čeľade lajniakovité (Geotrupidae). Následujúci článok je o skarabeusovitých definovaných tak, že nezahŕňajú (okrem iného) lajniakovité. Treba ale poznamenať, že slovenské názvy niektorých rodov, ktoré nepatria do čeľade lajniakovité a teda zostali v čeľadi skarabeusovité (napr. rody Sisyphus, Ontophagus, Copris), znejú lajniak, pretože toto meno dostali v minulosti a nebolo im zmenené; čiže rody po slovensky nazývané lajniak dnes nájdeme sčasti v čeľadi lajniakovité a sčasti v čeľadi skarabeusovité.

Charakteristika 
Táto čeľaď zahŕňa druhy s veľkosťou iba 2-3 mm, ale aj druhy veľké 190 mm (napr. herkules antilský (Scarabaeus hercules)). Často ich telá zdobia veľké nosové rohy, ktoré dotvárajú ich pohlavný dimorfizmus, (napr. slovenský druh nosorožtek obyčajný (Oryctes nasicornis) alebo exotický druh herkules antilský (Scarabaeus hercules)).

Výskyt 
Žijú v lesoch, na lúkach (napr. chrústy), poliach (veľmi častý je chrústik letný alebo menej častý hnojník obyčajný), v ovocných sadoch (často vídavať rôzne druhy zlatoňov alebo chrústov), v záhradách (napr. chrústy alebo nosorožtek obyčajný), na stepiach od nížin až do hôr. Niektoré chrobáky sú aktívne počas dňa (napr. zlatone, chlpáčiky alebo chrústik letný), za šera (napr. chrústy - chrúst obyčajný), iné sú aktívne zas v noci (napr. nosorožtek obyčajný - v záhradách alebo sadoch ho často vidieť alebo počuť lietať, či na ulici ho možno zazrieť, ako lieta okolo pouličnej lampy).

Potrava 
Chrobáky čeľade skarabeusovité majú veľmi pestrú stravu. Niektoré druhy (napr. chrústy) sa živia zhnitým ovocím alebo sladkým nektárom kvetov, niektoré olizujú živicu zo stromov a iné sa zas živia exkrementami rôznych živočíchov alebo sa zdržujú na mŕtvolách. Pre mnohých zástupcov tejto čeľade platí, že samičky vyhrabú pre svoje potomstvo podzemné chodbičky, do ktorých vložia trus rôznych stavovcov. Vyliahnuté larvy sa potom živia trusom.

Rody

Druhy 
Najznámejšie druhy skarabeusovitých žijúcich na Slovensku:

Zdroje 

 Z. Laštůfka: Roztoči, malé řády hmyzu, motýli. In: Příroda České republiky: průvodce faunou, 2007 ISBN 978-80-200-1569-3
 L. Korbel: Hmyz. In: Veľká kniha živočíchov, 1993 Bratislava ISBN 80-07-00862-4
 J. Zahradník: VRUBOUNOVITÍ/SCARABaEIDAE In: TELO JE CHRÁNĚNO PEVNÝM KRUNÝRĚM. BROUCI In: ŠESTINOŽCI (HEXAPODA), 2011 ISBN 978-80-7442-017-7
 J. Zahradník: VRUBOUNOVITÍ/SCARABaEIDAE In: Brouci, 2008 ISBN 978-80-86858-43-2
 I. Okáli - J. Švec: NAŠE CHROBÁKY, 1993
Trolejbusová doprava v Lubline

Lublin je jedným z troch poľských miest, kde je v súčasnosti prevádzkovaná trolejbusová doprava. Dopravcom je Miejskie Przedsiębiorstwo Komunikacyjne sp. z o.o. V prevádzke je 11 liniek.
Trolejbusy spájajú centrum mesta predovšetkým s mestskými časťami Abramowice, Majdanek, Węglin, LSM a ulicou Chodźki. Linky majú čísla od 150 vyššie.

História 
Stavba lublinskej trolejbusovej siete začala roku 1952, prvé úseky boli dané do prevádzky 21. júla 1953. 
V roku 1964 mala sieť už 10 liniek, o päť rokov neskôr už 15. Útlm nastal po prestavbe ulice Krakowskie Przedmieście na pešiu zónu v roku 1994. 17. decembra 2007 bola otvorená nová trolejbusová trať v uliciach Orkana, Armii Krajowej, Bohaterów Monte Cassino, Wileńska a Głęboka.

Vozový park 
Spočiatku boli používané vozidlá česko–slovenské (Škoda 9Tr) a sovietske (JaTB-2, ZiU-9); v súčasnosti (január 2019) vlastní dopravný podnik 123 trolejbusov Solaris, Ursus, MAZ a Jelcz. V decembri 2007 boli sprevádzkované prvé tri nízkopodlažné trolejbusy Solaris Trollino 12.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Lublin
Doprava v Lubline
Stredopravica

Stredopravica alebo pravý stred, niekedy aj umiernená pravica, je pozícia politického spektra, ktorá sa nachádza medzi stredom a pravicou. K predstaviteľom stredopravej orientácie patria predovšetkým liberálno-konzervatívne, kresťanskodemokratické, ekonomicky a sociálne liberálne politické subjekty.  V ekonomickej oblasti sa zameriavajú na budovanie trhovo otvorenej ekonomiky, štíhleho a rozpočtovo zodpovedného štátu. Presadzujú a uctievajú hodnoty ako sú sloboda jednotlivca, solidarita, rodina, autorita, zákon, národ, tradícia, rovnosť príležitostí, súkromné vlastníctvo či slobodné podnikanie.  Dominantnou politickou rodinou stredopravých strán v Európe je Európska ľudová strana, ktorá je zároveň najsilnejšou politickou skupinou v Európskom parlamente.

Stredopravé strany na svete 
 Konzervatívna strana (Spojené kráľovstvo)
 Republikánska strana (USA)
 Občianska demokratická strana (Česko)
 Kresťanská a demokratická únia – Československá strana ľudová (Česko)
 Kresťanskodemokratická únia Nemecka 
 Fidesz (Maďarsko)
 Rakúska ľudová strana 
 Republikáni (Francúzsko)
 Likud (Izrael)
 Liberálna strana Austrálie
 ODS - OBČIANSKI DEMOKRATI SLOVENSKA ( Slovensko ) - www.ods.sk

Pozri aj 
 Stredoľavica
 Medzinárodná demokratická únia
 Neokonzervatizmus
 Neoliberalizmus
 Nová pravica
 Krajná pravica

Referencie 

Politická filozofia
FbC Predator Sabinov

FbC Predator Sabinov je slovenský florbalový klub zo Sabinova. Vznikol v roku 2008.

História 
Sabinovský florbalový klub je občianskym združením od r. 2008, avšak samotný florbal sa začal hrávať v Sabinove už skôr. Hŕstka nadšencov sa začala stretávať po skúsenostiach s týmto športom na vysokých školách na vtedajšom SOUP v Sabinove. Postupom času sa z piatich zakladajúcich členov rozrástol klub na vyše 130 členov. Klub má viacero kategórií od prípraviek až po dospelých. V roku 2016 sa rozšíril klub aj o kategóriu žien.

Úspechy 
Najväčším úspechom klubu v jeho doterajšej histórii je zisk titulu majsteriek Slovenska v kategórii žien v sezóne 2018/2019.

Ženy
 Extraliga žien:
 2017/2018: 2. miesto
 2018/2019: 1. miesto
 2019/2020: 3. miesto (po základnej časti, playoff sa nedokončil, kvôli COVID-19)

 1. liga žien:
 2016/2017: 2. miesto (postup v baráži z 1. miesta)

Muži
 Extraliga mužov:
 2011/2012: 9. miesto
 2012/2013: 6. miesto
 2013/2014: 8. miesto
 2014/2015: 10. miesto
 2017/2018: 11. miesto

 1. liga mužov:
 2010/2011: 1. miesto (priamy postup do extraligy)
2014/2015: 9. miesto ("B" tím)
 2016/2017: 2. miesto (postup do extraligy v baráži)
 2018/2019: 9. miesto

 2. liga mužov:
 2009/2010: 2. miesto (postup do 1 ligy mužov)
 2013/2014: 1. miesto ("B" tím)
 2018/2019: 4. miesto ("B" tím)

Juniori
 Slovenská extraliga juniorov:
 2015/2016: 7. miesto 

 Východoslovenský región:
 2017/2018: 1. miesto
 2014/2015: 1. miesto

 Dorastenci
 Východoslovenský región:
 2016/2017: 4. miesto
 2015/2016: 7. miesto
 2014/2015: 7. miesto

Referencie

Externé odkazy 
 Profil na florbalportal.net
 Profil klubu na Facebook-u

Slovenské florbalové kluby
Šport v Sabinove
Organizácie založené v 2008
Pioneer 1

Pioneer 1 bola americká kozmická sonda, druhý pokus o vyslanie americkej sondy k Mesiacu. Štartovala 11. októbra 1958. Misia bola neúspešná, sonda nedosiahla trajektóriu na Mesiac ani obežnú dráhu okolo Zeme a po 43 h 17,5 min od štartu zanikla nad Tichým oceánom.

Kvôli programovej chybe riadenia nosnej rakety dosiahla sonda nižšiu rýchlosť, než bolo potrebné na opustenie sféry gravitačného vplyvu Zeme. Taktiež odchýlka v smere činila asi 3,5°. Sonda preto zostava na balistickej trajektórii s maximálnou výškou 113 800 km (cca tretina vzdialenosti k Mesiacu). V priebehu letu boli v obmedzenom rozsahu vykonávané vedecké merania.

Opis 
Rotáciou stabilizovaná sonda mala strednú časť v tvare nízkeho valca prechádzajúceho na oboch stranách do komolého kužeľa. Priemer valcovej časti bol 0,74 m a výška vrátane kužeľových predĺžení 0,76 m. Hlavným štruktúrnym prvkom, ktorý je umiestnený v osi sondy a prechádza spodným kužeľom, je raketový motor na TPL s hmotnosťou 11 kg slúžiaci na navedenie na obežnú dráhu okolo Mesiaca. Ďalších osem malých korekčných motorčekov na TPl bolo umiestnených na prstenci na konci horného kužeľa, ktorý mohol byť po použití oddelený. Z horného kužeľa vyčnievala dipólová anténa. Plášť sondy je vyrobený z laminovanej umelej hmoty. Sonda niesla následujúce vedecké prístroje s hmotnosťou 17,8 kg:

 infračervený televízny skenujúci systém (3,7 kg) pre výskum povrchu Mesiaca s rozlíšením 1 miliradián;
 ionizačná komora s objemom 43 cm3 na meranie primárneho kozmického žiarenia a tiež sekundárnych efektov vznikajúcich interakciou kozmickej radiácie s materiálom ionizačnej komory;
 súprava mikrofónov a membrány registrujúcej mikrometeority v dvoch úrovniach dopadovej energie;
 jednocievkový magnetometer slúžiaci na meranie magnetického poľa v rozsahu 0,6×10-3 µT až 1.2×10-3 mT v priestore medzi Zemou a Mesiacom a pre nájdenie prípadného magnetického poľa Mesiaca. Meranie prebieha v rovine kolmej na os rotácie;
 teplotne závislý rezistor na meranie vnútorných tepelných pomerov sondy. 

Elektrická energia se získavala z NiCd batérie (zážih raketového motoru), Ag článkovej batérie (napájanie televízneho systému) a Hg batérie (ostatné elektrické obvody). Rádiový systém vysielal na 108,06 MHz a využíval elektrickou dipólovou anténu (300 mW) na prenos telemetrie a dopplerovské merania a magnetickou dipólovou anténu (50 W) pre televízny systém. Komunikácia v smere Zem-sonda prebiehala na 115 MHz cez elektrickú dipólovú anténu.

Referencie 

Program Pioneer
Mesačné sondy
Neúspešné sondy
Zaniknuté sondy
Štefan Balák

Štefan Balák (* 11. máj 1944, Lokca- † 18. január 2014, Bratislava) bol slovenský prekladateľ, básnik, spisovateľ, autor literatúry pre deti a mládež, pracoval ako lexikograf, knihovník.

Dielo

Pézia 
 Ohnisko (1968)
 Krúženie (1971)
 Milá na bielom koni (1982)
 Srdcom si svietim (1994)
 Krčmička v nebi (1996)
 Muškátové okná, Spolok slovenských spisovateľov, ISBN 80-80610-62-2,(2002)
 Čriepky z domoviny, spoluautori Vladimír Ivanič, Albín Krištofič, Alojz Fiala, Alex Letenay, (2004), zborník
 Vysoké napätie, Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, ilustrácie: Běla Kolčáková, ISBN 978-80-80612-84-9, (2007)
 Hranatý kruh, Veda, ilustrácie: Záboj Bohuslav Kuľhavý, ISBN 978-80-22409-99-5, (2008)
 Sedmopočetníci, Eben, ilustrácie: Jozef Cincík, ISBN 978-80-97110-01-7, (2013)

Literatúra pre deti a mládež 
 Benyho prvé Vianoce (1992), leporelo
 Prázdninový kufor (1992)
 Búvaj dieťa krásne (1993), leporelo
 Macík sedmispáčik (1993), leporelo
 Moja obľúbená kniha o psíčkovi (1993), leporelo
 Obyvatelia mora (1993), leporelo
 Tichá noc (1993), leporelo
 Jedlička (1994), leporelo
 Krásnoľudkovia-liliľudkovia (1994), leporelo
 Maco Laco (1994), leporelo
 Rodičia a deti (1994), leporelo
 Rudko Strachopudko (1994), leporelo
 Tri prasiatka (1994), leporelo
 Ukáž mi svoj domček (1994), leporelo
 Deduško Diogenes (1995)
 Dobrí priatelia (1995), leporelo
 Vietor Fíneus, PB-press, ilustrácie: Vincent Mravec, ISBN 978-80-88684-55-8, (1995) 
 Babička v Babylónii a vietor Fíneus, PB-press, ilustrácie: Vincent Mravec, ISBN 80-88684-76-5, (1997)
 Cesta do rozprávkovej krajiny, Eurounion Junior, ISBN 80-88984-35-1 (2002)
 Stonožka, Matica slovenská, podtitul: Básničky pre deti, ilustrácie: Edita Kubičková, ISBN 80-89208-41-X, (2006)

Odborná literatúra 
 Chorvátsko (1998)

Odborné slovníky nárečia 
 Krátky slovník nárečia slovenského lokčianskeho, Print-Servis, Edícia Krátkych slovníkov najkrajších slovenských nárečí Zväzok 13, ISBN 808875553080-88755-53-0, (1997)
 Krátky slovník nárečia slovenského račianskeho, Print-Servis, Edícia Krátkych slovníkov najkrajších slovenských nárečí Zväzok 13, ISBN 80-88755-53-0, (1997)
 Krátky slovník nárečia slovenského veľkoripnianskeho, Print-Servis, Edícia Krátkych slovníkov najkrajších slovenských nárečí Zväzok 25, ISBN 80-89037-11-9, (2004)

Referencie

Zdroje 
http://www.litcentrum.sk/slovenski-spisovatelia/stefan-balak

Externé odkazy 
 Štefan Balák, Spolok slovenských spisovateľov
 Štefan Balák, noveslovo.sk

Slovenskí spisovatelia
Slovenskí prekladatelia
Slovenskí básnici
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Osobnosti z Lokce
Medzinárodná federácia krajinných architektov

Medzinárodná federácia krajinných architektov Európa (, skratka: IFLA, IFLA EUROPE) je organizácia, ktorá zastupuje krajinných architektov na celom svete. Jej cieľom je zastrešovať a podporovať rozvoj povolania krajinných architektov a ich efektívnej účasti na realizácii atraktívneho, spravodlivého a trvalo udržateľného prostredia. Na jej čele je prezident. Víziou IFLA je upevniť význam všetkých aspektov týkajúcich sa krajiny a krajinnej architektúry ako fyzických, sociálno-ekonomických, kultúrnych, vizuálnych, koncepčných a priestorových súvislostí európskych spoločenstiev.

História 
Organizácia vnikla v anglickom Cambridgi v roku 1948 s pôvodným názvom "International Federation of Landscape Architects – IFLA". Jej prvým prezidentom sa stal Sir Geoffrey Jellicoe, britský krajinný architekt. Pôvodne zastupovala 15 krajín z Európy a Severnej Ameriky. V roku 1978 sa presunulo jej sídlo do Versailles. V apríli 1989 sa konalo stretnutie v Belgicku, na ktorom vznikla podobná organizácia: Európska federácia pre krajinnú architektúru (EFLA), ktorú založili delegáti z dvanástich európskych krajín: Belgicka, Dánska, Francúzska, Nemecka, Grécka, Talianska, Írska, Luxemburska, Portugalska, Španielska, Holandska a Spojeného kráľovstva.

V roku 2006 bolo na Valnom zhromaždení EFLA a delegátov centrálnej oblasti IFLA schválené rozhodnutie o zlúčení týchto dvoch reprezentatívnych organizácií pod novým názvom IFLA EUROPE. Prvého januára 2007 bolo zlúčenie dokončené a zvolané zasadnutie delegátov z dvanástich zakladajúcich krajín. Federácia v súčasnosti zastupuje 76 členských združení z Afriky, Ameriky, Európy a Oceánie či z blízkovýchodného regiónu. Organizácia pravidelne organizuje výstavy krajinárskych diel. V súčasnosti je jej ústredie v Bruseli. Slovenskou reprezentantkou IFLA na Slovensku je Ing. Magdaléna Horňáková.

Členstvo 
Členstvo v IFLA môžu získať národné združenia krajinných architektov v Európskej únii, Európskom hospodárskom priestore, Švajčiarsku a tiež združenia z pridružených krajín (krajiny formálne žiadajúce o členstvo v EÚ). Iné krajiny sa môžu zúčastňovať rokovaní a stretnutí ako nehlasujúci pozorovatelia.

Spolupráca 
IFLA úzko spolupracuje aj s Európskou radou škôl pre krajinnú architektúru (ECLAS) a  Združením európskych študentov krajinnej architektúry (ELASA)

Referencie

Externé odkazy 
Krajinná architektúra ako spoločný základ – elektronický katalóg medzinárodnej výstavy IFLA z roku 2018

Organizácie založené v 1948
Architektonické organizácie
VK MIRAD UNIPO Prešov

VK MIRAD UNIPO Prešov je slovenský volejbalový klub z Prešova. Oficiálny názov nesie jeho prvé družstvo od sezóny 2020/2021, ale vystupovalo aj pod menami VK MIRAD PU Prešov, VK PU Prešov a MŠK VTJ Sokol Prešov. Je 2-násobný majster Slovenska, 4-násobný víťaz Slovenského pohára. Momentálne (2022) hrá najvyššiu domácu súťaž, extraligu mužov.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka klubu

Slovenské volejbalové kluby
Šport v Prešove
Organizácie založené v 1949
Zenon Grocholewski

Zenon Grocholewski (* 11. október 1939, Bródki – † 17. júl 2020, Rím) bol poľský kardinál. V rokoch 1999 – 2015 bol prefektom Kongregácie pre katolícku výchovu.

Životopis 
Zenon Grocholewski študoval teológiu v kňazskom seminári v Poznani. V roku 1963 bol vysvätený za kňaza. Pápež Ján Pavol II. ho v roku 1982 vymenoval za sekretára Apoštolskej signatúry a 6. januára 1983 sám vysvätil za titulárneho biskupa Agropolis. Spolusvätiteľmi boli arcibiskupi Eduardo Martínez Somalo a Duraisamy Lourdusamy. V roku 1991 bol menovaný za arcibiskupa. V rokoch 1998 až 1999 bol prefektom Najvyššieho tribunálu Apoštolskej signatúry. Dňa 15. novembra 1999 bol vymenovaný za prefekta Kongregácie pre katolícku výchovu a veľkého kancelára Pápežskej gregoriánskej univerzity. Na konzistóriu 21. februára 2001 bol kreovaný kardinálom-diakonom s titulárnym chrámom San Nicola in Carcere  . Po smrti pápeža Jána Pavla II. aj po odstúpení pápeža Benedikta XVI. sa v súlade s pravidlami rímskej kúrie vzdal svojho úradu prefekta, v oboch prípadoch však v ňom bol opätovne potvrdený. Ako volič sa zúčastnil konkláve v rokoch 2005 aj 2013 . Dňa 31. marca 2015 pápež František bol vymenovaný za jeho nástupcu taliansky kardinál Giuseppe Versaldi, čím sa kardinál Grocholewski stal emeritným prefektom Kongregácie pre katolícku výchovu

Dielo

Knihy preložené do slovenčiny 
 Štúdie z procesného kanonického práva, Kňazský seminár biskupa Jána Vojtaššáka, 1995, preklad: Ján Duda, ISBN 80-71420-32-8.
 Postup pri preložení a odvolaní farára, Serafín, 1999, preklad: Ján Duda, ISBN 80-88944-24-4.
 Morálna istota ako kľúč na čítanie noriem procesného práva, Kňazský seminár biskupa Jána Vojtaššáka, 1999, ISBN 80-71420-66-2.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Press.vatican.va
 Catholic-Hierarchy.org

Poľskí kardináli
Poľskí právnici
Kánonisti
Miriam Leone

Miriam Leone (* 14. apríl 1985, Catania, Taliansko) je talianska herečka, moderátorka a modelka, ktorá vyhrala súťaž krásy Miss Italia 2008.

Biografia 
Miriam Leone sa narodila 14. apríla 1985 v Catanii na talianskom ostrove Sicília. Vyrastala v Aci Catene odkiaľ jej mama Gabriella a jej otec Ignazio pochádzali. Od roku 1999 žila v Acireale, kde navštevovala gymnázium Gulli and Pennisi. Neskôr pokračovala v štúdiu na Fakulte literatúry a filozofie Univerzity Cataniana. Súčasne študovala aj herectvo.

Miriam sa zúčastnila súťaže krásy Miss Italia 2008, ktorú vyhrala. Na túto súťaž sa kvalifikovala výhrou titulu Miss Prima dell'Anno2008 a výhrou titulu v programe Carla Contiho L'anno che verrà. Taktiež vyhrala súťaž Miss Cinema.

Leone spolumoderovala rannú reláciu Unomattina Estate v televízii Rai Uno. V roku 2010 bola porotkyňou v súťaži Ciak! Si Canta. Od roku 2010 taktiež moderovala Mattina in famiglia na Rai Uno. O rok neskôr, v roku 2011, moderovala galavečer odovzdávania cien Nastro d'Argento.

Svoju hereckú kariéru začala s menšími rolami, neskôr dostala hlavnú úlohu v televíznych dramatických seriáloch Non uccidere and La dama velata.

Slovenskí diváci ju môžu poznať zo seriálu Na krok od neba (Un Passo dal cielo), kde hrala Astrid, priateľku komisára a sestru policajta Hubera.

Filmové a televízne role

Filmy 

 2010 Genitori & figli - Agitare bene prima dell'uso
 2011 I soliti idioti - Il film
 2014 Fratelli unici
 2014 La scuola più bella del mondo
 2016 Un paese quasi perfetto
 2016 In guerra per amore
 2016 Fai bei sogni
 2018 Metti la nonna in freezer
 2018 Il testimone invisibile

Televízne seriály 

 2010 Il ritmo della vita (Canale 5)
 2011 Camera café (Italia 1)
 2011 Big end – Un mondo alla fine (Rai 4)
 2011 – 2012 Distretto di polizia (Canale 5)
 2012 Na krok od neba (Un passo dal cielo) (Rai 1)
 2014 Il tredicesimo apostolo (Canale 5)
 2015 La dama velata (Rai 1)
 2015 – 2016 1992 (Sky Atlantic)
 2015 – 2016; 2017 Non uccidere (Rai 3, Rai 2)
 2016 I Medici (Rai 1)
 2017 1993 (Sky Atlantic)
 2017 In arte Nino (Rai 1)

Televízne programy 

 2008 Miss Italia (Rai 1) (súťažiaca)
 2009 Unomattina Estate (Rai 1)
 2009 Mare latino (Rai 1)
 2009 Aspettando Miss Italia (Rai 1)
 2009 – 2010; 2010 – 2011 Mattina in famiglia (Rai 2, Rai 1)
 2011 – 2013 Unomattina in famiglia (Rai 1)
 2011 Nastri d'Argento (Rai 1)
 2011 A&F - Ale e Franz Show (Italia 1)
 2012 Drugstore (Rai Movie)
 2012 Wikitaly - Censimento Italia (Rai 2)
 2013 Movie Drugstore (Rai Movie)
 2016 Le iene (Italia 1)

Zdroj 

Talianske herečky
Talianske modelky
Talianski moderátori
Milan Laurenčík

Ing. Milan Laurenčík (* 23. september 1958, Žilina) je slovenský politik a člen pravicovo-liberálnej strany Sloboda a Solidarita. Od roku 2016 pôsobil ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, kde bol členom Výboru pre obranu a bezpečnosť vo funkcií overovateľa. Bol predsedom Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti NBÚ. Od roku 2018 pôsobí ako poslanec a podpredseda Žilinského samosprávneho kraja. V minulosti zastával funkciu starostu obce Terchová. 24. marca 2020 bol zvolený za podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky. 25. marca 2021 odstúpil z funkcie podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky, no 30. apríla 2021 sa do podpredsedníctva vrátil. Po prijatej demisii bývalého ministra školstva Branislava Gröhlinga Laurenčíkov mandát zanikol, a opäť z podpredsedníctva NR SR odišiel.

Referencie 

Slovenskí politici
Politici SaS
Poslanci NR SR (2010 – 2012)
Poslanci NR SR (2016 – 2020)
Poslanci NR SR (2020 – 2024)
Osobnosti zo Žiliny
Kačice (Polsko)

Kačice je dedina obce Žibřidovice, v okrese Cieszyn, v rámci Sliezskeho vojvodstva v južnom Poľsku. Leží na území Tešínska, priamo na českej hranici. Na na západe susedí s obcou Ráj, časťou mesta Karviná. Skladá sa z troch častí: severne Nižšie Kačice (alebo Podsviňošova), stredná časť Horne Kačice a juhozápadne Otrubkova. Podľa sčítania v roku 2011 tu žilo 3 173 obyvateľov, rozloha obce je 9.27 km2.

Dejiny 
Názov Kačice je patronymického pôvodu, odvodený od mena rodiny Kačových, pravdepodobne zakladateľov dediny. Prvá zmienka o nich pochádza z roku 1332. Neskôr, v 18. a 19. storočí, sa vlastníkmi dediny stali Spensovci z Boodenu a od polovice 19.. storočia do konca druhej svetovej vojny Larischovci. Po rozdelení Těšínska v roku 1920 boli Kačice na základe rozhodnutia Konferencie veľvyslancov pripojené k Poľska a odtrhnuté od najbližšieho mesta – Fryštátu.

Pamiatky 
Hlavnou pamiatkou je drevený kostol Povýšenia svätého Kríža z roku 1620, postavený pôvodne v Ruptawe (okres Jastrzębie-Zdroj) a prenesený do Kačíc v rokoch 19711972.

Priemysel 
Územie Kačíc je geomorfologicky súčasťou Ostravskej panvy a nadväzuje priamo na ostravsko-karvinskú uhoľnú panvu. Experimentálne vŕtania sa tu robili od začiatku 20. storočia, k zahájeniu výstavby bane však došlo až na konci 70. rokov. Uhoľná Baňa Morcinek bola uvedená do prevádzky v roku 1986. Od začiatku však zápasila s ekonomickými problémami a po desiatich rokoch, v roku 1997 sa dal skonštatovať len stav jej trvalej stratovosti. Preto medzi rokmi 1998 až 2001 prebiehala jej likvidácia. V súčasnosti je likvidácia bane považovaná za nepremyslenú, čoho dôkazom je záujem o vydolovanie uhoľných zásob dolu Morcinek z českej strany, z Dolu ČSM.

Galéria

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Webový portál Kačic
 Informace o Kačicích

Dediny v Poľsku
Powiat cieszyński
Rajčiakovec repový

Rajčiakovec repový (iné názvy: tamarilo , tamarillo, zriedkavo: anglická paradajka ; lat. Solanum betaceum alebo staršie Cyphomandra betacea) je nízky strom alebo ker, ktorý plodí exotické ovocie. Je to subtropický druh širokého rodu ľuľok (Solanum), kde je radený do podrodu Bassovia a sekcie Pachyphylla.

Etymológia 
Názov tamarillo vznikol až okolo roku 1970 na Novom Zélande (je maorského pôvodu) a stal sa medzinárodným obchodným označenie pre tieto plody.

Rozšírenie 
Druh pochádza zo subtrópov , z   nevysokohorských partií And ( Bolívia , Ekvádor , Chile , Peru ) odkiaľ sa rozšíril do ostatných častí Južnej Ameriky ( Argentína , Brazília , Kolumbia , Venezuela ), potom do Strednej Ameriky ( Guatemala , Kostarika , Karibik ) a do južných častí Severnej Ameriky ( Florida , Kalifornia ).  Následne bol rozšírený do východnej a južnej Afriky a južnej Ázie ( India , Malajzia , Srí Lanka ), na Papuu-Novú Guineu , do severných oblastí Austrálie a roku 1920 sa začal pestovať na Novom Zélande.

Opis 
Je vždyzelený, nevysoký, zvyčajne 3,5   až 5   m vysoký strom s   plytkými koreňmi .  Jeho riedke konáre sú husto pokrytéžľaznatými trichómmi a sú porastené striedavými listami 10   až 30   cm dlhými a 5   až 10   cm širokými  s  2  cm stopkou .  Listové čepele sú lesklé, slabo dužinaté, vajcovité, na vrchole krátke a špicaté a výrazne žilkované . 

Päťpočetné, obojpohlavné kvety na dlhých stopkách vyrastajú vo voľných zhlukoch.  Voňajúce kvety bývajú až 2   cm široké, majú päť fialových kališných plátkov asi 3   mm veľkých a päť svetle ružových,  voľných, voskovitých, podlhovastých, naspäť ohnutých, korunných plátkov asi 1  cm dlhých.  V stredu kvetu vyrastá päť tyčiniek so žltými nitkami a peľnicami a semenník s  jednou čnelkou s   bliznou .  Kvitnú po celý rok, často aj v   čase, keď už zrejú prvé plody . 

Zo hmyzom opelených kvetov vyrastú visiace, až 8   cm dlhé, vajcovito elipsovité, zelené bobule , ktoré v zrelosti môžu mať farbu purpurovú, krvavo červenú, oranžovú, červenú alebo žltú.  Ich dužina je sfarbená žlto až oranžovo červeno.  Plody majú v   priehradkách čierne, kruhovité, ploché semená , ktoré sú výrazne horké a tvoria asi tretinu plodu.  Šupka plodu je tenká, hladká, lesklá a je tiež silne horká.

Význam 
Pestuje sa pre svoje plody, ktoré v zrelosti voňajú po ananásu či jahode a obsahujú vitamín C a veľa ďalších, pre telo potrebných vitamínov a minerálov.  Plody sa zberajú postupne ako dozrievajú a pretože majú tvrdú šupku a pevnú dužinu, môžu byť v   papierových škatuliach zasielané aj na veľké vzdialenosti.  Dužina je trochu kyslejšia a pridáva sa do miešaných limonád a ovocných šalátov, môže sa tiež dusiť a pridávať do polievok a omáčok obdobne ako paradajky.  Plody možno konzumovať surové, napríklad posypané cukrom, soľou alebo korením a prípadne po rozpolení grilovať ako zeleninu.  Pred konzumácii je nutné stiahnuť horkú šupku, najlepšie ponorením do horúcej vody.  Obsahujú veľa pektínu a možno z   nich ľahko pripraviť džemy a čatní .

Galéria

Referencie 

Ľuľkovité
Ovocné stromy
Tropické ovocie