Alois Jirásek

Alois Jirásek (* 23. august 1851, Hronov – † 12. marec 1930, Praha) bol český prozaik a dramatik, autor mnohých historických románov a predstaviteľ realizmu v literatúre.

Život 
Alois Jirásek sa narodil vo východočeskom Hronove pri Náchode. Pochádzal zo starého sedliackeho rodu. Otec bol pôvodne tkáčom, neskôr sa začal venovať pekárskemu remeslu. 

Alois navštevoval nemecké piaristické gymnázium v Broumove, české gymnázium v Hradci Královom a na pražskej univerzite vyštudoval históriu. Po úspešnom ukončení štúdia žil štrnásť rokov v Litomyšli, kde pôsobil ako profesor dejepisu na miestnom gymnáziu.

Potom sa presťahoval do Prahy, pokračoval tu v pedagogickej práci i literárnej činnosti. Obnovil osobné styky s priateľmi zo študentských čias – maliarom Mikolášom Alešom, s ktorým zdieľal obdobné umelecké predstavy a plány, a so spisovateľmi lumírovského kruhu (J. V. Sládkom, Jaroslavom Vrchlickým a Josefom Thomayerom). Nadviazal  blízke priateľstvo so Zikmundom Winterom a K. V. Raisom, trvalé kontakty mal tiež s mladšou generáciou (J. S. Macharom, Jaroslavom Kvapilom a Zdeňkom Nejedlým). Od roku 1909 bol na penzii a venoval sa výhradne literatúre. Z Prahy často cestoval do rodného Hronova, ale podnikal i študijné cesty do miest, kde umiestňoval dej svojich diel. Niekoľkokrát navštívil aj Slovensko, jeho sochu možno nájsť v Bardejove.

V zhode s charakterom svojho celoživotného diela, podpísal ako jeden z prvých v máji 1917 Manifest českých spisovatelů, významné prehlásenie podporujúce politické úsilie o štátnu samostatnosť českého národa.

Predniesol uvítaciu reč, keď prezident Tomáš Garrigue Masaryk prišiel z emigrácie 21. decembra 1918 vlakom na Wilsonovo nádraží v Prahe.

Dielo 
Literárnu dráhu Jirásek začal veršovanou tvorbou v národnom a vlasteneckom duchu. Svoje prózy zasa spočiatku zameriaval na realitu súdobého vidieka. Začínal tvoriť v 70. rokoch 19. storočia, za čias tzv. Ruchovcov, a literárne činný bol až do konca života v roku 1930.

Celková charakteristika diela 
Vo svojich žánrovo rozmanitých prácach podáva prierez takmer celými českými dejinami, s dôrazom na tie ich úseky, z ktorých zobrazenia sa dá vyťažiť dôležité poznanie minulosti a jej odkaz na prítomnosť.

Vyrovnaný dojem dosahuje už tým, že jeho postavy väčšinou nepoznajú životnú krajnosť a že nám ich vykresľuje s umiernenou pozornosťou k ich zovňajšku i vnútru. Získavajú síce vlastné tváre ako jedinci, ale prinajmenšom rovnakou mierou sú predstaviteľmi svojej spoločenskej vrstvy a ľudského kolektívu. Popri búrlivosti ľudských osudov, vojnových víchric a chodov dejín sa u Jiráska vyskytuje pokoj a idyla, popri spoločenských rozporoch snaha o stmeľovanie ľudí do blízkeho spoločenstva, o názorovú znášanlivosť a ľudské porozumenie.

Jirásek sa stal nepochybne najpopulárnejším českým autorom historickej beletrie. Zároveň si získal pozoruhodný úspech i ako dramatik. Napísal 12 hier, ktorých premiéry boli skoro vždy uvádzané v pražskom Národnom divadle. V hlavných rolách jeho drám sprvoti často vystupoval Eduard Vojan, ktorý prispel k ich popularite i priaznivej odbornej kritike. Väčšina hier sa udržala v repertoári českých divadiel dodnes. Jeho historické romány a poviedky boli vnímané na pozadí súdobého boja o národnú i štátnu samostatnosť. Po Jiráskovi je pomenovaný najväčší festival českého amatérskeho divadla – Jiráskův Hronov.

Popri svojej činorodej tvorbe sa podieľal na redigovaní časopisu Zvon.

Najstaršie obdobie 
 Staré pověsti české – súbor povestí od obdobia Praotca Čecha, cez dobu kniežat, husitstvo až po Bielu horu

Husitstvo 
 Mezi proudy (1891) – tri zväzky, zobrazuje počiatky husitského hnutia, spory kráľa so šľachtou a duchovenstvom, vystupujú tu historické postavy – Hus, Žižka, Václav IV., arcibiskup
 Proti všem (1894) – opisuje vrchol husitského hnutia, stavbu Tábora, Žigmundovo ťaženie do Čiech, bitku na Vítkove
 Bratrstvo (1900-09) – trojdielny román o úpadku husitstva po bitke pri Lipanoch a odchod husitských vojsk na Slovensko pod vedením Jána Jiskru z Brandýsa
 Husitský král (1920 – 1930) – hlavnou postavou je Jiří z Poděbrad, autor ho zobrazuje ako silného panovníka (2 diely – nedokončený)

Doba pobielohorská 
 Temno (1915) – opisuje dobu najväčšieho útlaku českého národa v 1. polovici 18. storočia, keď duchovný život ovládla katolícka cirkev a jezuitský rád a protestantské vierovyznania boli zakázané. Protestanti sa schádzali tajne, čítali bibliu a iné zakázané knihy, za čo boli prenasledovaní jezuitmi. Počas prvej svetovej vojny sa stalo najobľúbenejšou českou knihou, pretože príbeh pripomínal pominuteľnosť moci, založenej na násilí.
 Psohlavci – román odohrávajúci sa v  17. storočí, juhočeskí Chodovia sa pod vedením Jana Sladkého-Kozinu usilujú o obnovenie niekdajších výsad, odboj je kruto potlačený a Kozina popravený
 Skaláci (1875)
 Skály (1887) (obe o vzbure sedliakov na Náchodsku v roku 1777) 
Na dvoře vévodském (1881)
Poklad (1885)
V cizích službách (1885)

Obrodenie 
 F. L. Věk (1890 – 1907) – päťdielny román, hlavným hrdinom je František Věk – kupec z Dobrušky (reálnou predlohou bol národovec František Vladislav Hek), stúpenec osvietenských reforiem a vlastenec; cieľom bolo ukázať ako prebieha proces národného obrodenia v Prahe (prúd vedecký) a v Dobruške (prúd ľudový); okrem postavy Františka Vladislava Heka (1769 - 1847) sa v románe objavujú početné historické postavy českého osvientensko-obrodeneckého obdobia, ako boli dramatik Václav Thám alebo Václav Matěj Kramerius
 U nás (1897 – 1904) – štvordielna kronika odohrávajúca sa na Náchodsku, hlavným hrdinom je kňaz – buditeľ
 Filosofská historie (1878) – o živote študentov v Litomyšli a o bojoch v Prahe 1848
 Maryla (1887)
 Zahořanský hon (1889)
 Balada z rokoka (1905)

Poviedky 
Povídka z hor (1878) 
Z bouřlivých dob
Vojenské povídky

Divadelné hry

Historické drámy 
Emigrant (1898)
tzv. Trilógia troch Janov:
 Jan Žižka (1904)
 Jan Roháč (1903)
 Jan Hus (1911)

Ďalšie historické hry 
 Kolébka – veselohra, odohráva sa v dobe Václava IV.
 M. D. Rettigová – veselohra venovaná pamiatke vlasteneckej autorky a kuchárky
 Gero – tragédia, hľadá príčiny záhuby polabských Slovanov

Iné hry 
 Vojnarka (1891),
 Otec (1895)
 Lucerna (1905) – rozprávkovo ladená hra

Polemika o jeho diele 
Máloktorý český spisovateľ sa stretol s tak nekritickým obdivom a zároveň i s tak opovržlivým odsúdením ako Alois Jirásek. Najväčšmi mu býva vyčítaná rozvláčnosť a idealizovanie histórie. Jeho dielo však bolo podložené usilovným štúdiom prameňov, hoci si z nich autor vyberal predovšetkým tie fakty, ktoré zapadali do jeho vlastenecky výchovných zámerov. Nemožno tiež uprieť, že obzvlášť v ťažkých dobách oboch svetových vojen mali Jiráskove romány veľký význam pre povzbudenie českého národa.

Politické pôsobenie 
V novovzniknutej Česko-Slovenskej republike sa stal senátorom za Národnodemokratickú stranu a vo funkcii zotrval, až pokým mu choroba neznemožnila činnosť.

Smrť 
Zomrel 12. marca 1930 v Prahe, pochovaný však bol v rodnom Hronove.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam českých spisovateľov

Iné projekty

Externé odkazy 
JIRÁSEK, Alois. Staré pověsti české. Ilustrace Mikoláš Aleš. Praha : Cesty, 1999. – online dostupné dielo, ilustrácie Mikoláša Aleša

Narodenia v 1851
Úmrtia v 1930
Českí spisovatelia
Českí dramatici
Českí politici
Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Osobnosti na českých poštových známkach