joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaromír Krejcar

Jaromír Krejcar (* 25. júl 1895, Hundsheim Rakúsko† 5. október 1950, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol český architekt, návrhár nábytku, výtvarník, vysokoškolský profesor, vydavateľ a teoretik, člen Devětsilu a zakladateľ Klubu za novú Prahu.

Biografia 
Vyučil sa za murára, vyštudoval pražskú Průmyslovú školu stavebnú a pracoval ako stavbyvedúci. V roku 1918 nastúpil na Akadémiu výtvarných umění v Prahe, kde študoval architektúru u Jana Kotěru.

Od roku 1921 pôsobil v ateliéri ďalšieho významného československého architekta, Josefa Gočára, a od roku 1923 pracoval samostatne.

Od dvadsiatych rokov minulého storočia bol rozhodným zástancom funkcionalizmu a purizmu a bojoval proti v tom období ešte stále prežívajúcemu historizmu a dekorativizmu. V bývalom Česko-Slovensku reprezentoval Bauhaus. Bol zakladateľom Klubu za novú Prahu, členom Združenia architektov, Levej fronty, Zväzu socialistických architektov a Devětsilu (1922). Pracoval aj v Moskve (1934 – 1935), no čoskoro sa rozčarovaný vrátil a ukončil kontakty s ľavicou okolo Karla Teigeho.

V roku 1937 získal dve Veľké ceny a Zlatú medailu za architektúru na medzinárodnej výstave v Paríži. Jeho Česko-slovenský pavilón reprezentoval jednu z najvyspelejších priemyselných krajín sveta, jednu z prvých stavieb avantgardnej architektúry, kde dominovali oceľ, sklo, svetlo, vznikajúcej tesne pred vojnou, na ktorú nadviazal až high-tech v šesťdesiatych rokoch minulého storočia.

V prvom vojnovom exile žil a pracoval v Londýne. Krátko bol profesorom na VUT v Brne (1946 – 1948). Po komunistickom puči vo februári 1948 opäť odišiel do exilu a vyučoval na renomovanej škole Architectural Association v Londýne.

Dielo 

 vila Vladimíra Vančuru (Zbraslav pri Prahe, 1923)
 nájomný dom na Domažlickej ul. (Praha-Žižkov, 1923 – 1924, spolu s Kamilom Roškotom)
 Olympic, obchodný, kancelársky a bytový dom na Spálenej ulici (Praha, 1924 – 1927)
 vila, Nad olšinami 4 (Praha-Strašnice, 1926)
 Gibiánova vila, Charlesa de Gaulla 2 (Praha-Bubeneč, 1927 – 1929)
 Jednota súkromných úradníkov, kancelársky dom (Praha-Vinohrady, 1930 – 1931)
 Liečebný dom Machnáč (Trenčianske Teplice, 1929 – 1932)
 Strakonice, regulačný plán (1930)
 projekt prestavby pražskej dopravnej siete, 1931, spolu s J. Špalkom
 Česko-slovenský pavilón na Medzinárodnej výstave umenia a techniky v modernom živote (Paríž 1937, spolu so Z. Kejřom, B. Soumarom a L. Sutnarom)
rodinný dom, Nad koupadly (Praha-Hodkovičky, 1939)

Referencie 
 Ing. arch. Dvořák, Kamil, DrSc. :Jaromír Krejcar, www.archiweb.cz

Externé odkazy 
 Heslo v publikaci Kdo byl kdo v našich dějinách ve 20. století
 Spoločnosť Jaromíra Krejcara

Zdroj 

Českí architekti
Českí univerzitní profesori
Vyučujúci na Vysokom učení technickom v Brne
Českí emigranti a exulanti
Smrť vo vzduchu

Smrť vo vzduchu () je detektívny román od britskej spisovateľky Agathy Christie. Vystupuje v ňom detektív Hercule Poirot. Prvýkrát bol vydaný v roku 1935. V roku 1992 bol podľa knihy natočený rovnomenný film v hlavnej úlohe s britským hercom Davidom Suchetom.

Referencie 

Knihy z 1935
Detektívna literatúra
Diela Agathy Christie
Musaši Mijamoto

Musaši Mijamoto (; iné mená: Šinmen Takezó, Bennosuke, Šinmen Musaši-no-Kami Fudžiwara-no-Genšin, budhistické meno: Niten Dóraku; * 13. jún 1584 – † 1645) bol legendárny japonský samuraj, považovaný za jedného z najslávnejších šermiarov v japonskej histórii.

Cesta bojovníka 

Prvým protivníkom, ktorého Mijamoto Musaši kedy zdolal, bol Arima Kihei. Mijamoto mal v tej dobe trinásť rokov. Potom v šestnástich rokoch porazil skvelého majstra meča Akijamu z provincie Tadžima. Po roku 1600 Mijamoto Musaši navštívil Kjóto, kde bol vyzvaný preslávenou školou Jošioka a vyhral všetky súboje. Napísal, že prešiel bez porážky na šesťdesiat súbojov. Jeho štýlom boli dva dlhé meče, ktoré v boji používal súčasne. Po dosiahnutí najvyššieho stupňa odložil oceľové meče a nahradil ich bambusovými, čím nijako neznížil svoju devastujúcu schopnosť počas súboja, o čom by mohli rozprávať mnohí z jeho súperov, keby neboli v súboji zabití.

Zdroj 
 

Narodenia v 1584
Úmrtia v 1645
Osobnosti obdobia Sengoku
Samuraji
Puente del Alamillo

Alamillo Bridge (Puente del Alamillom, architekt Santiago Calatrava), je železobetónový visutý most v meste Sevilla na juhu Španielska. Práce na moste boli realizované v rokoch 1989 až 1992. Časť plánu inicivaná vládou regiónu Andalúzia, pri príležitosti konania Expa 92 bolo,aby most preklenul 200 metrovú vzdialenosť ponad Meandro San Jeronimo, čo je vetva rieky Guadalquivir.

Konštrukcia 
Najdominantnejším prvkom mosta je 142 metrov vysoký železobetónový pylón, ktorý sa nakláňa pod uhlom 58°. Zaujímavosťou je, že pod rovnakým uhlom sa nakláňajú aj bočné steny Cheopsovej pyramídy. Most má zavesenú železobetónovú konštrukciu, čo znamená, že celková tiaž lávky zavesená ponad kanál Meandro San Jeronimo je prenášaná ocelovými lanami do masívneho nosného pylóna. Konštrukcia pylóna je celá vyplnená betónom,čo zabezpečuje dostatočnú kotviacu základňu aby sa most neprevrhol. Pri použití tohto spôsobu kotvenia je možná úplná absencia spodných podporných prvkov po celej dĺžke prekonávanej vzdialenosti.

Dizajn 
Osobný prínos Santiaga Calatravu na Alamillskom moste je spojený so sochou z roku 1986, nazývanou „Running Torso“ , ktorá je vytvorená z mramorových kociek spojených v ťažisku napnutým lanom. Tvar mosta si človek taktiež dokáže spojiť s Calatravovými pohybovými škicami. Sám architekt sa pri navrhovaní inšpiroval škicou letiaceho vtáka, od čoho odvodil prvotnú hmotu mosta.
Často napodobňovaný inými inžiniermi a architektmi nakláňajúci sa pilón Alamillského mosta, vystupuje ako symbol modernej Sevilly.

Pôvodný plán 
Pôvodný  Calatravov plán obsahoval urbanistickú štruktúru okolia, viadukt a druhý most ktorý sa v konečnom pláne výstavby nerealizoval. Druhý most mal mať zrkadlovo obratený pylón, ale klient zvolil namiesto toho 500 metrov dlhý viadukt Puerte de la Vartuja, ktorý sa použil ako severný vstup na Expo 92.

Iné projekty

Externé odkazy 
 http://www.calatrava.com/main.htm
 http://www.calatrava.info/bridges/Alamillo.asp

Mosty v Španielsku
Architektúra z 1992
Santiago Calatrava
Sevilla
SA-2 (Apollo)

SA-2 (Saturn-Apollo 2) bol druhým skúšobným letom rakety Saturn I, prvým v projekte Highwater a súčasťou programu Apollo.

Ciele misie

Ciele letu boli rovnaké ako pri minulej misii SA-1, a to otestovať motory, tuhosť konštrukcie a ďalšie parametre. Druhou úlohou misie bolo štúdium účinkov vypustenia veľkého množstva vody vo vyšších vrstvách atmosféry. Tým sa zaoberal projekt Highwater. Raketa mala tak ako pri predchádzajúcom lete druhý a tretí stupeň naplnený vodou, celkom 109 000 litrov. Raketa mala vyniesť náklad do výšky 105 kilometrov a tam malo dôjsť k odpáleniu náloží a rozptýleniu vody v atmosfére. Skúmané mali byť účinky na rádiové vysielanie a miestne počasie.

Priebeh letu
Prípravy trvali dva mesiace od dodávky súčastí na Cape Canaveral po vypustenie 25. apríla 1962. Štartovné procedúry boli rovnaké ako pri predchádzajúcej misii a prebiehali rovnako hladko. Let bol opäť suborbitálny, ale tentokrát mala raketa iba 83% paliva. Po dosiahnutí 105 kilometrovej výšky boli odpálené nálože a voda bola rozptýlená do okolia. Päť sekúnd po explózii boli pozemnými pozorovateľmi zaznamenané tvoriace sa ľadové mraky, ktoré potom vystúpili do výšky 160 km. Pri predchádzajúcom lete sa objavilo špliechanie paliva v nádržiach. Tentokrát už boli nádrže vybavené prepážkami, ktoré tomu zabránili.

Pozri aj
Program Apollo
Saturn I

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy
 NASA NSSDC Master Catalog - SATURNSA2
 http://science.ksc.nasa.gov/history/apollo/sa-2/sa-2.html

Program Apollo
Kozmonautika v 1962
Antifonár

Antifonár (lat. antiphonarium, antiphonale) je jednou z liturgických kníh používaných v Katolíckej cirkvi pri dennom ofíciu. Obsahuje texty a melódie antifón na celý cirkevný rok.

Pozri aj 
 Zoznam liturgických kníh

Iné projekty

Externé odkazy 
Antifonár z roku 1912 na Archive.org
Antifonár Sacrosanctae Romanae Ecclesiae pre Diurnis Horis z roku 1912 na Sanctamissa.org (PDF, 39.26 MB)

Katolícke liturgické knihy
Liturgia hodín
Kancionály
Šestonedelie

Šestonedelie alebo puerperium (staršie puerpérium; lat. puerperium) je 6 - 8 týždňové obdobie u žien bezprostredne po pôrode dieťaťa, pri ktorom sa navracajú anatomické a fyziologické zmeny jej tela do normálneho stavu pred tehotenstvom (regenerácia ženského organizmu po pôrode).

V ranom období šestonedelia, ktoré trvá cca 10 dní po pôrode, sa hoja rany spôsobené pôrodom. Potom prebieha neskoršie šestonedelie v dĺžke cca 6-8 týždňov, kedy dochádza k fyziologickým a anatomickým zmenám do pôvodného stavu pred pôrodom. V tomto období sa zmenšuje maternica a pošva sa vracia do pôvodného stavu. Ďalej dochádza k opätovnému spevneniu brušných svalov a panvovej oblasti.
V tomto období sa začína produkcia mlieka (laktácia) a dojčenie a obnoví sa i funkcia vaječníkov (ovariálna funkcia).

Referencie 

Sexualita
Radio A1

Radio A1 bola nekomerčná - alternatívna internetová rozhlasová stanica, jej prevádzkovateľom bola bratislavská spoločnosť A1.media. Radio A1 bolo najstaršie slovenské čisto internetové rádio.

Vysielanie 
Radio A1 začalo vysielať v roku 2006. Vysielalo pôvodne vo formáte radio on demand - teda sa v princípe jednalo o jukebox, kde si poslucháči mohli navoliť hudbu podľa vlastnej chuti a nezávisle od iných poslucháčov. Neskôr rádio začalo vysielať plnohodnotný internetový stream.

Formát rádia bol Euro AC, zamerané bolo na mladšieho a náročnejšieho poslucháča. Do vysielania boli zaradzované menej známe, či neznáme nekomerčné skladby.

Rádio vysielalo cez internet, zo serverov vo Veľkej Británii. Obsah vysielania sa však pripravoval v Bratislave.

Počúvanosť 
Radio A1 ako čisto internetové rádio nebolo možné porovnávať s počúvanosťou terestriálne vysielajúcich rádií. V rámci internetových rádií sa však Radio A1 považovalo za dlhodobo najvyhľadávanejšiu slovenskú značku.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka (nefunkčná)
 Facebook stránka

A1
Slovenské internetové rádia
Vzniklo v 2006
Zaniklo v 2012
Icehotel (Jukkasjärvi)

Icehotel je ľadový hotel 200 km severne od polárneho kruhu v dedine Jukkasjärvi vo Švédsku, neďaleko rieky Torne. 

Jukkasjärvi je staré laponské slovo, ktoré znamená „miesto na stretávanie“, a v skutočnosti slúžila dedina tomuto cieľu ako trhovisko skoro polku tisícročia. Návšteva tohto miesta je samozrejme najlepšia v zime, od decembra do apríla.

Dejiny 
V roku 1989 sa konala výstava iglu nazvaná Art-ic priamo na zamrznutej rieke Torne. Stovky návštevníkov bolo ohromených ľadovou galériou na ploche 60 m² a niektorí tu dokonca strávili noc. Tak sa zrodil ľadový hotel.

Stavba hotela 
Od dokončenia stavby hotela sa budova postupne roztápa každú jar. Preto sa hotel musí stavať každú zimu odznova. Koncom októbra desiatky miestnych umelcov a stavbárov začínajú pracovať. Snehové kanóny a čelné nakladače tvarujú sneh do oblúkových oceľových foriem, niektoré z nich až 5 m vysokých a 6 m širokých.  

V marci až apríli v rovnakom čase, sa začne ľadový hotel roztápať. Ľad je krištáľovo čistý vďaka čistej vode a rýchlemu toku rieky Torne. Niektoré ľadové bloky sú uložené v Art centre až do novembra, kedy sa znova použijú. Art centre je chladiaca budova o ploche 1500 m² s výstavou vytvorenou z ľadu a snehu. Umiestnené tu sú aj iglu, kde je možné stráviť noc aj v strede leta. Počas polárnej noci v decembri, kedy je hrubá stavba dokončená začínajú prebiehať stavebné práce v interiéri. Práce pokračujú do konca januára. Umelci sekajú a vyrezávajú ľad na vytvorenie okien, dvier, stĺpov, stolov, stoličiek, lámp a sôch.  

Každý rok sú šikovní Švédi a medzinárodní umelci pozvaní aby vytvorili dekorácie v jednotlivých izbách. Ich umelecké diela sú jedinečné aj vďaka neobyčajnému pohlcovaniu a odrazu svetla ľadom.

Hotel 
Pôvodne z iba jednej miestnosti spred 20 rokov sa hotel rozšíril na dnešných 4000 m². Je postavený z približne 3000 ton ľadu a 30 000 m³ snehu. Budova zastrešuje 60 hotelových izieb, Absolut Ice bar, kino s ľadovým plátnom a ľadový kostol kde sa konajú omše a svadby.

Izby 
Vnútorná teplota sa obyčajne pohybuje niekde medzi -4 až -9 °C. Záleží to na počte hostí a vonkajšej teploty, ktorá môže klesnúť až na -40 °C. Postele sú vytvorené zo snehu a ľadu, pokryté drevenými doskami s matracmi, na ktorých je sobia kožušina a nakoniec špeciálne navrhnuté termálne spacie vaky.

Absolut Ice Bar 
Bar tvorí iba zlomok z hotela. V zime 2000/2001 mal bar kupolový strop, ktorý bol z vnútornej strany pokrytý tisíckami ručne vytvorených snehových gúľ.

Poháre sú špeciálne navrhnuté - z ľadu. Je potrebné nezabudnúť na rukavice, aby sa pohár neroztopil pred dopitím nápoja.

Externé odkazy 
 www.icehotel.com 
 Sweden : ICEHOTEL Break 

Hotely vo Švédsku
Stavby zo snehu alebo ľadu
Plagát

Plagát je verejné oznámenie v podobe papiera veľkých rozmerov, určené na upútanie pozornosti a propagáciu.

Dejiny 

Najväčší vývoj plagátov bol zaznamenaný v 19. storočí v období secesie. Plagátová tvorba sa vtedy stala módnou záležitosťou s vlastnými zberateľmi a vlastnými galériami, kde sa dôraz kládol na komerčný aspekt a umeleckú úroveň. Túto situáciu vyvolalo priekopnícke dielo Julesa Chéreta v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch 19. storočia. Chéret odmietal tradičný typ plagátu, ktorý sa sústredil na písanú informáciu, príležitostne oživenú kresbou. Namiesto toho sa koncentroval na veľkú, farebne nápadnú plochu podopretú jednoduchou informáciou o podujatí. Chéret sa sústredil na maximálne možný dosah, pretože vedel, že jeho plagát bude súperiť o priazeň so všetkými rozptýleniami okolitej ulice. Vynútilo si to určité zjednodušenia - farby sa stali sýtymi, tvary jednoduchými a plochými. Chéretove obrazy živých, veselých tancujúcich dievčat, ktoré obdivovali maliari a dizajnéri, boli zjednodušenou formou secesie.

Medzi predstaviteľov, priekopíkov a pokračovateľov Chéretovej plagátovej tvorby patrí Eugéne Grasset a Alfons Mucha.

Zdroj 
 William Hardy: Sprievodca secesiou, INA, s.114

Iné projekty 

Reklama
SA-3

SA-3 (Saturn-Apollo 3) bol tretí skúšobný let rakety Saturn I, druhý projektu Highwater a súčasť programu Apollo.

Ciele misie

Rovnako ako predchádzajúce misie (SA-1 a SA-2), aj SA-3 bola zameraná na testovanie prevádzkových parametrov rakety Saturn I. Druhou úlohou bolo vypustiť v rámci projektu Highwater veľké množstvo vody do vyšších vrstiev atmosféry. Opäť bola raketa vybavená maketami druhého a tretieho stupňa a niesla 109 000 litrov vody. Prvýkrát malo dôjsť k testu spätných rakiet, určených na oddelenie prvého a druhého stupňa. Telemetria bola prvýkrát odosielaná v digitálnej podobe. Prvýkrát mali byť nádrže natankované na plnú kapacitu paliva.

Priebeh letu
Štart sa konal 16. novembra 1962 na štartovacom komplexe LC 34 na Cape Canaveral. Motory boli zažihnuté o 17:45 UTC a raketa bez problémov vystúpala do výšky 166 kilometrov. Po dosiahnutí maximálnej výšky (apogea) boli odpálené nálože a náklad vody bol rozptýlený do ionosféry. Takmer všetko pracovalo správne a vďaka väčšiemu objemu paliva mali inžinieri možnosť sledovať chovanie rakety pri pomalšej akcelerácii a ďalšom zážihu. Telemetria však mala zlú kvalitu a získané údaje boli sporné.

Pozri aj
Program Apollo
Saturn I

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy
NASA NSSDC Master Catalog - SATURNSA3
http://science.ksc.nasa.gov/history/apollo/sa-3/sa-3.html

Program Apollo
Kozmonautika v 1962
Observatórium Lomnický štít

Observatórium Lomnický štít je observatórium, ktoré sa nachádza na vrchole Lomnického štítu vo Vysokých Tatrách vo výške 2 634 metrov nad morom. Budova observatória patrí Astronomickému ústavu SAV, v.v.i. a Ústavu experimentálnej fyziky SAV, v.v.i. 

Budova observatória bola postavená v rokoch 1957 až 1962 ako samostatná budova spojená s vrcholou stanicou visutej lanovky Tatranská Lomnica – Lomnický štít. Odvtedy slúži na astronomické pozorovania Slnka a merania kozmického žiarenia.  

Dnes sa astronomická časť observatória radí medzi len niekoľko existujúcich pozemných observatórií na celom svete ktoré systematicky pozorujú emisné spektrálne čiary slnečnej koróny. Výskumníci, pracujúci na Observatóriu Lomnický Štít, pripravili  dva dlhodobé rady dát opisujúcich slnečnú koronálnu aktivitu. "Homogénny rad intenzít zelenej koronálnej čiary" je pripravený z dát všetkých koronálnych staníc vo svete od roku 1939. "Rad dát koronálneho indexu slnečnej aktivity" je pripravený na základe dát predošlého radu.  "Katalóg slnečných H alfa protuberancií" je pripravený z vlastných meraní získaných na Observatóriu Lomnický Štít od roku 1967 a od roku 2009 je rozširovaný s použitím pozorovaní vykonávaných na Observatóriu Kanzelhoehe pre slnečný a environmentálny výskum (Rakúsko). V kupole observatória sú na spoločnej montáži umiestnené dva identické koronografy, vyrobené firmou Carl ZEISS v Jene. V súčasnosti je na jednom z koronagrafov nainštalovaný prístroj - Koronálny multikanálový polarimeter (CoMP-S) a na druhom zas prístroj - Slnečný chromosférický detektor.

Vo fyzikálnej časti observatória sa nachádza  Neutrónový Monitor Oddelenia kozmickej fyziky Ústavu experimentálnej fyziky v Košiciach. Tento prístroj je v nepretržitej prevádzke od decembra 1981 keď nahradil starší prístroj podobného druhu. K tomuto prístroju boli v ostatnom čase pridané i viaceré ďalšie prístroje.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránky Astronomického ústavu SAV

Astronomické observatóriá na Slovensku
Vysoké Tatry
Meteorologické stanice na Slovensku
Astronomický ústav Slovenskej akadémie vied
Slnko
Technické pamiatky na Slovensku
Stavby v okrese Poprad
Miroslav Šmajda

Miroslav "Miro" Šmajda, (* 27. november 1988, Košice, Česko-Slovensko) je slovenský spevák. V prvom ročníku súťaže Česko Slovenská SuperStar v roku 2009 sa umiestnil na druhom mieste. Už roky pôsobí ako frontman známych českých rockových kapiel Walda Gang a Terrapie.

Kariéra 
V roku 2006 sa zúčastnil pesničkovej súťaže Košický zlatý poklad 2006. Predposledná súťažná pieseň bola jeho skladba s názvom "Suchý ľad", ktorú zahral so svojou skupinou Skivers. U odbornej poroty ale neuspela.

V roku 2009 sa zúčastnil hudobnej súťaže Česko Slovenská Superstar, kde vo finále skončil na 2. mieste. Od tej doby koncertuje a vystupuje. Na jeseň 2010 debutoval s prvým autorským singlom "Last Forever", krátko nato nasledoval druhý slovenských singel "Baby". 8. novembera 2010 vyšlo jeho debutové album s názvom Čo sa týka lásky , ktoré nahral so skupinou Rosemaid.

V roku 2010 sa zúčastnil tanečnej show Let 's Dance 4 po boku tanečníčky Kataríny Štumpfovej, kde v 9. kole odstúpil. V marci 2011 zvíťazil v ankete Žebřík 2010 v troch kategóriách - Album roka (Čo sa týka lásky), Skladba roka ("Last Forever") a Objav roka. 

Vystupoval na českých a slovenských festivaloch ako sú Votvírák, Sázavafest, Cibulafest či Europa fest. V máji v roku 2011 vydal nový singel, pieseň "Loneliness", ku ktorému 21. októbra 2011 vyšiel aj videoklip, ktorý sa držal päť týždňov na popredných priečkach v hitparáde TV Óčko.

Dňa 15. októbra 2011 odštartoval svoje prvé turné s názvom Miro Šmajda Goodbye Tour 2011 po deviatich mestách Česka (Jihlava, Liberec, České Budějovice, Krnov, Praha, Plzeň, Litomyšl, Šumperk a Brno).

Dňa 7. marca 2012 bol interne zvolený RTVS ako reprezentant Slovenska na súťaži Eurovision Song Contest 2012 v azerbajdžanskom Baku. Pod menom Max Jason Mai vystupoval v 2. semifinálovom večeri s piesňou Don't close your eyes, pričom obsadil posledné 18. miesto.

V roku 2015 založil kapelu Terrapie a od roku 2017 je frontmanom českej legendárnej rockovej kapely Walda Gang.

Diskografia

Štúdiové albumy 
 2010 – Čo sa týka lásky
 2013 – mirosmajda.com

Single 
 „Last Forever“
 „Baby“
 „Pod vodou“
 „Loneliness“
 „Nostalgie“
 „Každý deň
 „Miluj“

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Mira Šmajdu a Rosemaid

Zdroj 

Miroslav Šmajda
Slovenskí finalisti Česko Slovenskej Superstar
Slovenskí rockoví speváci
Slovenskí rockoví gitaristi
Slovenskí rockoví klaviristi
Slovenskí skladatelia modernej hudby
Osobnosti z Košíc
Univerzálne navrhovanie

Univerzálne navrhovanie () alebo navrhovanie pre všetkých () je bezbariérové navrhovanie (t. j. navrhovanie stavieb, prostredí, výrobkov, programov a služieb pre všetkých - resp. pre čo najviac ľudí - bez ohľadu na telesné danosti, zdravotný stav či vek), pri ktorom predmet navrhovania nepodlieha špeciálnemu prispôsobeniu pre jednu skupinu ľudí. Príkladom univerzálneho navrhovania je jeden prístup k vchodu vhodný aj pre postihnutých aj pre nepostihnutých, opakom univerzálneho navrhovania sú schody ku vchodu určené pre nepostihnutých a vedľa nich rampa pre postihnutých.

Vozíčkari, starší ľudia, slabozrakí, nevidiaci, deti, ľudia trpiaci nadmernou obezitou, ľudia s dočasným zranením ako napr. zlomená noha, nepočujúci, všetci majú svoje požiadavky bežného denného života, ktoré sa im Universal design snaží zohľadniť.

Princípy 
 Rovnocennosť v užívaní
 Flexibilita v užívaní
 Jednoduché a intuitívne používanie
 Ľahko vnímateľný prístup k informáciám
 Tolerancia chýb
 Malá fyzická náročnosť
 Veľkosť a riešenie priestoru tak, aby bol užívateľný pre všetkých

Zdroje 

 Princípy univerzálneho navrhovania 

Bezbariérový prístup
Kaffee Mayer

Kaffee Mayer je stará tradičná kaviareň a cukráreň v Bratislave. Je umiestnená na rohu Hlavného námestia a ulice Sedlárska, adresa je Hlavné námestie 4. Založil ju Julius Mayer v roku 1873.

Patrí medzi najznámejšie kaviarne v meste tak u obyvateľov, ako aj u turistov a funguje od doby založenia, podobne ako mnoho viedenských kaviarní. Okrem kaviarne a cukrárne sa tu vyrába aj slovenské a viedenské pečivo. V rovnakej budove sídli aj grécke veľvyslanectvo. Kaviareň nefungovala počas socializmu, až do roku 1993, kedy bola opäť otvorená.

Medzi pravidelných zákazníkov patril aj Schöne Náci. Tridsať rokov po jeho smrti ho pripomína socha v životnej veľkosti pred kaviarňou na Sedlárskej.

Zdroj

Iné projekty

Externé odkazy 
 Domovská stránka

Kaviarne
Kultúra v Bratislave
Visitability

Visitability () je filozofia navrhovania budov, spočívajúca v bezbariérovom navrhovaní založenom na troch bodoch:
 Minimálne jeden vstup do budovy úplne bez schodov 
 Minimálna šírka všetkých dverných otvorov 80 cm
 Vytvorenie dispozície, ktorá by umožnila plnohodnotne obývať prízemie domu (t. j. existencia miestnosti, napríklad pracovne, ktorá by v prípade potreby mohla slúžiť ako spálňa, v ideálnom prípade s plnohodnotnou kúpeľňou na prízemí)

Dejiny koncepcie visitability 
Koncepcia visitability vznikla v roku 1986 v Atlante v Spojených štátoch, konkrétne v spoločnosti „Concrete Change“ pod názvom „Basic Home Access“; názov visitability sa vžil v spojitosti s podobným programom vyvíjaným v Spojenom kráľovstve. Myšlienka sa rozšírila v 90. rokoch vo viacerých amerických mestách ako progresívny koncept navrhovania rodinných domov. Do povedomia sa však výrazne dostala v roku 2005 po tragických udalostiach spôsobených hurikánom Katrina v americkom meste New Orleans, kedy evakuácia tisícov ľudí zlyhala na tom, že pohybovo postihnutí ľudia nedokázali opustiť svoje domovy kvôli bariérám na únikových trasách, a s mnohými museli zostať uväznení aj ich opatrovatelia.

Charakteristika 
Podobný, ale odlišný, je pojem univerzálne navrhovanie. Podstatou oboch pojmov je nový pohľad na navrhovanie budov,
predstavujú revolúciu v bezbariérovom navrhovaní. Architektonické diela stavané podľa princípov týchto myšlienok umožňujú a v maximálnej možnej miere zjednodušujú prístup a pohyb v prostredí všetkým ľuďom, bez ohľadu na ich schopnosti pohybu, komunikácie či interakcie s okolím. 

Dom zohľadňujúci zásady visibility umožní pohodlné fungovanie domácnosti nielen v prípade ubytovania imobilného človeka, ale aj v prípade choroby či problémov s pohybom. Hlavnou myšlienkou visitability je nový prístup k stavbe rodinných a bytových domov.

Zdroje

Externé odkazy 
 www.visitability.org
 Hendikepovaní na okraji spoločnosti
 http://www.udeworld.com/visitability.html

Bezbariérové budovy
Ariane 1

Ariane 1 bola štvorstupňová nosná raketa, vyvinutá Európskou vesmírnou agentúrou. Vývoj Ariane nadväzoval na zrušený projekt rakety Europa. Raketa bola navrhnutá tak, aby mohla vyniesť dve družice naraz, ESA si od toho sľubovala zníženie ceny. Vývoj začal v roku 1973. Prvýkrát vzlietla v roku 1979. Celkový počet štartov bol 11, z čoho dva skončili haváriou. Posledný štart sa konal v roku 1986. 

Prvý stupeň bol poháňaný štyrmi motormi Viking, spaľujúcimi UDMH a N2O2. Druhý stupeň bol osadený jedným motorom Viking. Tretí stupeň bol poháňaný motorom HM7-A na kryogenické pohonné látky, kvapalný vodík a kyslík. Štvrtý stupeň mal raketový motor na tuhé pohonné látky. Toto usporiadanie bolo zhodné u rakiet radu Ariane až do schválenia Ariane 4. Po nehode druhej rakety kvôli nestabilite spaľovania v máji 1980 bolo inovované palivo a miesto čistého UDMH sa používala zmes 75 % UDMH a 25 % hydrazínu. Toto palivo, nazývané UH-25, je svojimi vlastnosťami veľmi podobný americkému Aerozínu 50.

Starty Ariane 1

Referencie

Externé odkazy
http://www.astronautix.com/lvs/ariane.htm

Nosné rakety
Európska vesmírna agentúra
Lucky Louie

Lucky Louie (Šťastný Louie) je americký televízny sitcom. Hlavné úlohy obsadili Louis C.K. a Pamela Adlon. Prvýkrát odvysielaný 11. júna 2006 na stanici HBO. Seriál má jednu sériu a 13 epizód. Natáčanie druhej série bolo stopnuté.

O seriáli 
Sitcom Lucky Louie je zasadený do prostredia malej americkej rodiny, ktorá „trie núdzu“. Louie sa stará o dcéru Lucy, pretože jeho žena Kim má lepšie platenú prácu (zdravotnej sestry), ako on. Vtipnosť je postavená na vulgarizmoch a nepretržitom rozoberaní sexu, rodiny a manželstva, v ktorom sa obaja partneri navzájom nenávidia a zároveň milujú. Seriál dopĺňa množstvo vtipných postavičiek, ktorých absurdná životná ľahkosť vytvára širokú škálu vtipných situácií.

Postavy

Externé odkazy
 Česko-slovenská filmová databáza
 The Internet Movie Database
 www.tv.com

Sitkomy USA
Televízne seriály z roku 2006
Lekárska veda

Lekárske vedy alebo medicínske vedy sú  vedy ktoré sa zaoberajú chorobami. Zaoberajú sa  rozpoznávaním, príčinami, prevenciou, liečením  a prejavmi chorôb.

Zoznam lekárskych vied 
Medzi lekárske vedy sa podľa Ministerstva školstva SR radia nasledovné podskupiny odborov a samotné odbory :  
Základné lekárske vedy a farmaceutické vedy 
 Anatómia, histológia a embryológia
 Farmaceutická chémia
 Farmakognózia
 Farmakológia
 Galenická farmácia
 Normálna a patologická fyziológia
 Toxikológia
 Onkológia
 Patologická anatómia a súdne lekárstvo
 Ostatné príbuzné odbory základných odborov lekárskych a farmaceutických vied
Klinické lekárske vedy 
 Anestéziológia a resuscitácia
 Dermatovenerológia
 Fyziatria, balneológia a liečebná rehabilitácia
 Gynekológia a pôrodníctvo
 Chirurgia
 Neurológia
 Nukleárna medicína
 Oftalmológia
 Ortopédia
 Otorinolaryngológia
 Pediatria
 Psychiatria
 Röntgenológia a rádiológia
 Urológia
 Vnútorné choroby
 Urgentná a pohotovostná medicína
 Zubné lekárstvo
 Klinická biochémia
 Klinická farmácia
 Klinická farmakológia
 Ostatné príbuzné odbory klinických odborov lekárskych vied
Zdravotné vedy 
 Epidemiológia
 Hygiena
 Ošetrovateľstvo
 Sociálna farmácia - lekárenstvo
 Sociálne služby a poradenstvo
 Telovýchovné lekárstvo
 Verejné zdravotníctvo
 Letecké a kozmické lekárstvo
 Vojenské zdravotníctvo
 Ostatné príbuzné odbory zdravotníctva a sociálnych sližieb
Biotechnológie v zdravotníctve 
 Asistovaná reprodukcia
 Technológie skúmajúce DNA, proteínov a enzýmov a ich vplyv na organizmus
 Ostatné príbuzné odbory biotechnológií v zdravotníctve
 Ostatné odbory lekárskych vied

Referencie 

Veda
Fotokniha (digitálna tlač)

Fotokniha je (fyzický) fotoalbum vytlačený digitálnou tlačou. Vyrába sa spravidla tak, že konečný používateľ prostredníctvom príslušného softvéru vytvorí grafický návrh fotoalbumu, ktorý je následne príslušným podnikom spracovaný digitálnou tlačou a zviazaný knihárskou väzbou. 

Fotokniha si získala obľubu spolu s rozšírením digitálnych fotoaparátov.

Softvér na spracovanie fotoknihy 

Návrh fotoknihy sa pripravuje v počítačovom programe, ktorý väčšina spracovateľov fotokníh poskytuje zadarmo. Softvér umožňuje rozloženie fotografií na stranách fotoknihy, vkladanie a formátovanie textu, pridávanie ďalších grafických prvkov ako je pozadie, cliparty, orámovanie fotografií a iné. Súčasne môže softvér umožňovať i základné úpravy fotografií, ako je zmena farebnosti (čiernobiely efekt, sépiový efekt) či odstránenie červených očí. 
Softvér zvyčajne umožňuje spracovanie súborov vo formáte jpeg vo farebnom modeli RGB.
Na záver spracovania je možné fotoknihu napáliť na CD, prípadne odoslať na spracovanie cez internet. 
V budúcnosti výrobcovia pravdepodobne zjednodušia prípravu fotoknihy prostredníctvom online aplikácií bez nutnosti inštalácie dodatočného softvéru.

Formáty fotoknihy 
Jednotliví výrobcovia ponúkajú rôzne formáty fotokníh od 14 cm x 13 cm až po XXL rozmer 42 x 30 cm.

Počet strán fotoknihy 
Rozsah fotoknihy volí užívateľ v príslušnom softvéri, býva však stanovený minimálny a maximálny počet strán.

Väzby fotoknihy 
Najpoužívanejšie druhy väzieb (obálok) sú:
 
 Zošitová väzba
 Mäkká väzba
 Tvrdá väzba
 Plátenná väzba
 Väzba z umelej kože

Kvalita papiera 
Najvyššiu možnú kvalitu predstavuje fotokniha na fotopapieri. Bežne sa na tlač fotoknihy používa tlačiarenský papier s gramážou 150 – 250 g/m2.

Spracovatelia fotoknihy 
Najväčší spracovateľ fotokníh v Európe, nemecká spoločnosť CeWe Color AG, spracuje ročne 3,5 milióna fotokníh.

Referencie

Externé odkazy 
 Ocenenie EISA 2009 - Európska fotokniha
 Fotokniha
 Fotokniha služba
 Photobook Cover with Enhancement - Tipa World Awards 2018

Fotografia
Improliga

Improliga je tradičná súťaž tímov i jednotlivcov v divadelnej improvizácii. Na Slovensku sa organizuje už niekoľko desaťročí v rôznych mestách. Nie je nijako centralizovaná a jednotlivé Improligy zvyčajne nemajú nič spoločné. O ich prípravu sa starajú, buď miestni profesionálni, či amatérski divadelníci, alebo iní dobrovoľníci.

Cieľom tímu (či jednotlivca) je na zadanú tému vytvoriť, čo najlepšiu komediálnu scénku. Výkony hodnotí porota. Tá je zložená z pozvaných hostí alebo z divákov (niekedy kombinovane).

Miesto konania 
Improliga sa na Slovensku aktuálne organizuje v týchto mestách:

 Banská Bystrica
 Bystrická improliga - pre študentov stredných škôl
 Bratislava
 Improliga v Elam klube
 Improliga mc2
 Bytča
Nitra
 Pezinok
 Spišská Nová Ves
 Trnava
 Žilina
 Medzinárodná improliga

Referencie

Externé odkazy 
 doc. PhDr. N.Lindovská - Improvizačný princíp v slovenskom divadle...
 Fotky z Improligy v Elame
 Improliga v klube Elam
 História improligy

Divadlo na Slovensku
Kultúra v slovenských mestách
Dunga

Carlos Caetano Bledorn Verri  (* 31. október, 1963, Ijuí, Rio Grande do Sul) je bývalý brazílsky futbalista a tréner. Je talianskeho a nemeckého pôvodu. Hrával ako defenzívny stredopoliar a v roku 1994 sa stal majstrom sveta. Celkovo odhral za Brazíliu 91 zápasov, v ktorých strelil 6 gólov. V súčasnosti je trénerom brazílskej reprezentácie.

Úspechy

Ako hráč 
Internacional
 Campeonato Gaúcho: 1982, 1983, 1984

Vasco da Gama
 Campeonato Carioca: 1987
 Taça Guanabara: 1986

Júbilo Iwata
 J. League: 1997

Brazília „20“
 Majstrovstvá sveta vo futbale do 20 rokov: 1983
 Juhoamerické hry mládeže: 1983

 Majstrovstvá sveta: 1994
 Pohár konfederácií FIFA: 1997
 CONMEBOL predolympijský turnaj: 1984

Personal
 Najcennejší hráč J. League: 1997

Ako tréner 

 Pohár konfederácií FIFA: 2009
 Copa América: 2007

Zdroj

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

Brazílski futbalisti
Hráči Corinthians
Hráči AC Fiorentina
Hráči VfB Stuttgart
Hráči Júbilo Iwata
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1990
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1994
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1998
Tréneri Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Majstri sveta vo futbale
Udžijasu Hódžó

Udžijasu Hódžó (; 1515 –  1571) bol syn Udžicunau Hódžó a tretí vodca japonského klanu Hódžó z Odawary. Udžijasu je všeobecne považovaný za najschopnejšieho z piatich generácií daimjóv rodu Hódžó. Bol súčasníkom slávnych daimjóv Kenšina Uesugiho, Šingena Takedu a Jošimota Imagawu z obdobia Sengoku.

Vláda Udžijasua 
Smrť jeho otca Udžicuna sa v roku 1541 pokúsil využiť Tomosada Ógigajacu a neúspešne obliehal hrad Edo. O štyri roky neskôr sa Tomosada spojil s Haruudžim Ašikagaom a Norimasou Uesugim a obliehal hrad Kawagoe, ktorý bránil Cunanari Hódžó (mladší brat Udžijasua). Posádku hradu tvorilo iba 3000 bojovníkov, ktorí čelili 85 000 dobyvateľom. Udžicuna rýchlo zhromaždil 8000 mužov a vydal sa bratovi na pomoc. Vzhľadom na obrovskú presilu dobyvateľov sa Udžicuna rozhodol pre netradičnú taktiku a prikázal prekvapivý nočný útok. Aby ešte zvýšil šancu na úspech, prikázal svojím bojovníkom odložiť ťažkú ochrannú výzbroj a zakázal odrezávanie hláv padlých nepriateľov. Tento tradičný, časovo náročný, samurajský zvyk by totiž príliš zdržoval pri riskantnej nočnej akcii, ktorej úspech závisel na rýchlosti. Nočný útok podporený výpadom obrancov z hradu bol nadmieru úspešný a koalícia nepriateľov klanu Hódžó sa rozpadla.

Udžijasu rozšíril teritórium klanu Hódžó, ktoré teraz pokrývalo päť provincií a riadil a spravoval územie väčšie ako jeho otec a starý otec. V roku 1564 sa Udžijasu stretol s Jošihiro Satomim v druhej bitke pri Kónodai – na rovnakom mieste, ako sa kedysi stretli ich otcovia (Udžicuna Hódžó a Jošitaka Satomi) v roku 1538. Udžijasu mal k dispozícii 20 000 bojovníkov, Jošihiro iba 8 000 a rovnako ako pred 26 rokmi sa z víťazstva radoval klan Hódžó.

Ku koncu svojho života videl Udžijasu prvý veľký konflikt medzi svojim klanom a Šingenom Takedom (武田 信玄), ktorý sa stal jedným z najväčších bojovníkov tohto obdobia. Ako odpoveď na zásah klanu Hódžó na jeho inváziu do provincie Suruga, prišiel Šingen do provincie Musaši z domovskej  provincie Kai a zaútočil na Hachigatu a hrad Takijama, kde ho odrazili synovia Udžijasua. Aj napriek ubráneniu hradov pre šingenom, Šingen tlačil na centrálny hrad klanu Hódžó v Odaware, podpálil mesto pod hradom a odtiahol po troch dňoch. Dvaja z Udžijasuových siedmich synov  bojovali s Takedaom v bitke pri Mimasetoge v roku 1569, ktorá ukončovala prvé ťaženie Takedu proti Hódžó.

Následne Udžijasu dohodol mier s Kenšinom Uesugim a Šingenom Takedom, najsilnejšími nepriateľmi klanu Hódžó, nechajúc bezdetného Kenšina, aby adoptoval jeho sedem synov a akceptoval skutočnosť, že Šingen vládol nad Surugou. Udžijasu zomrel v roku 1571, keď už (od roku 1559) klanu vládol jeho syn Udžimasa Hódžó.

Referencie

Zdroje 
Turnbull, Stephen (2002). 'War in Japan: 1467-1615'. Oxford: Osprey Publishing.

Externé odkazy 
 Samurai Archives - Hojo_Ujiyasu

Narodenia v 1515
Úmrtia v 1571
Osobnosti obdobia Sengoku
Samuraji
Burzový maklér

Burzový maklér (iné názvy: burzový dohodca, burzový broker, dohodca, broker, maklér, courtier; angl. (stock)broker, representative; nem. (Börsen)makler, fr. courtier (en valeurs)) je druh makléra, presnejšie je to účastník obchodu s cennými papiermi, ktorý vykonáva obchody s cennými papiermi na účet (a spravidla aj meno) svojho zákazníka. Tým sa líši od dílera, ktorý vykonáva obchody na svoj účet (a meno).

Odmena brokera za sprostredkovateľské služby vyjadrená v percentách zo sumy uzavretého obchodu sa nazýva brokeráž.

V súčasnosti je možne obchodovať aj bez brokera cez rôzne online aplikácie. To však so sebou prináša určité riziká.

Zákon č. 566/2001 Z. z. o cenných papieroch a investičných službách, § 54, ods. 1 hovorí:

,,Obchodníkom s cennými papiermi je akciová spoločnosť so sídlom na území Slovenskej republiky, ktorej predmetom činnosti je poskytovanie investičných služieb klientom alebo výkon investičných činností na základe povolenia na poskytovanie investičných služieb udeleného Národnou bankou Slovenska.“

Túto činnosť môžu vykonávať slovenské, ale aj zahraničné subjekty.

Forex broker 

Forex broker je spoločnosť, ktorá poskytuje finančné služby v oblasti predaja a nákupu cudzích mien. Forex je skratka pre devízy. Jednou s hlavných charakteristík forexového trhu je jeho vysoká likvidita.    

Práva a povinnosti obchodníkov s cudzími menami určuje na Slovensku Zákon č. 202/1995 Z. z.  Devízovými orgánmi sú Ministerstvo financií a Národná banka Slovenska, ktorá vydáva licencie na vykonávanie obchodov s devízovými hodnotami.

Licencovanie burzových maklérov

USA  
V USA licencovanie burzových maklérov zabezpečuje spoločnosť U.S. Securities and Exchange Commission и Financial Industry Regulatory Authority. Na brokerské firmy sa tiež vzťahujú pravidlá miestnej jurisdikcie príslušnosti, ktoré sa môžu v jednotlivých štátoch líšiť. Spoločné pre všetky štáty USA je odmietnutie vo vydaní licencie brokerskej firme, ktorá poskytuje obchod s pákovým efektom CFD. Takáto jednota je spôsobená skutočnosťou, že 76 % účtov retailových investorov stráca peniaze pri obchodovaní s CFD.

Spojené kráľovstvo  
V Spojenom kráľovstve sú burzoví brokeri povinní absolvovať školenie, aby získali štatus uznaný Financial Conduct Authority. Licenciu brokera je možné skontrolovať vo Financial Services Register.

Pozri aj 
 Obchodník s cennými papiermi
 Díler
 Burza cenných papierov
 Cenné papiere

Referencie

Zdroj 

Burzy
Pitcairn (ostrov)

Pitcairn je malý vulkanický ostrov v Tichom oceáne. Je to druhý najväčší ostrov Pitcairnových ostrovov a jediný obývaný. Na severe ostrova sa rozkladá hlavné a jediné mesto Pitcairnových ostrovov – Adamstown (s asi 50 obyvateľmi).

Ostrov leží v Tichom oceáne, približne  od Nového Zélandu a Južnej Ameriky. Pitcairn objavil 2. júla 1767 kadet Robert Pitcairn a od roku 1838 je kolóniou Spojeného kráľovstva. Súostrovie je poslednou kolóniou v Pacifiku.

Na ostrove sa nachádza vyhasnutá sopka Pawala. Sopečná pôda na ostrove je veľmi úrodná, dokonca sú tu tri sladkovodné pramene. 

V roku 1790 sem priplávali vzbúrenci z lode Bounty (Angličania) spoločne s niekoľkými Tahiťanmi. Loď spálili v zátoke Bounty Bay, založili mesto Adamstown, a časť ich potomkov tu žije dodnes, zvyšok emigroval.

Pozri aj 
 Dejiny Pitcairnových ostrovov

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Dejiny ostrova
 Pitcairn Islands na CIA World Factbook

Zdroj 

Pitcairnove ostrovy
Ostrovy Spojeného kráľovstva
Ducie

Ducie je malý koralový atolový ostrov v Tichom oceáne. Patrí medzi štyri Pitcairnove ostrovy, a je z nich najmenší. Nížiny na Ducie sú už zaplavené, takže z mora vystupujú len nové malé ostrovčeky. Najvyšší bod dosahuje len 

Ducie sa pripojil k Pitcairnovým ostrovom v roku 1902, predtým patril Veľkej Británii. Leží asi  od hlavného mesta Pitcarnových ostrovov – Adamstownu.

Dejiny 

Portugalský námorník Pedro Fernández de Quirós objavil ostrov Ducie 26. januára 1606 a pomenoval ho La Encarnación. Neskôr bol ostrov znovu objavený Britmi keď kapitán Edward Edwards, veliteľ lode Pandora, pátral po vzbúrencoch z lode Bounty. Ostrov Ducie je pomenovaný po barónovi Francisovi Ducie, kapitánovi britského Kráľovského námorníctva.

Externé odkazy 
Návšteva ostrova (apríl 1998) s fotografiami
Mapa ostrova Ducie
Expedícia z roku 2008

Zdroj 

Pitcairnove ostrovy
Atoly Tichého oceánu
Gymnázium (Šahy, Mládežnícka 22)

Gymnázium Šahy je štátne gymnázium v Šahách so 4-ročným štúdiom so zameraním na informatiku a s 8-ročným  štúdiom so zameraním na cudzie jazyky.

História 
Gymnázium bolo v Šahách otvorené 4. septembra 1913, kedy boli otvorené dve triedy a zapísaných 95 žiakov. V roku 1919 československá správa zriadila 4 nižšie triedy gymnázia a 4 vyššie triedy boli povolené privátnou formou.
V marci 1945 bolo zriadené Štátne gymnázium v Šahách a v školskom roku 1945/1946 sa konali prvé maturitné skúšky.
V roku 1948 si študenti vytvorili Školskú radu, ktorá vydávala časopis Nový študent a boli vytvorené literárne, športové a záujmové krúžky.
V šk. roku 1946/1947 bola na žiadosť rodičov vytvorená reálna vetva gymnázia.
V rokoch 1954 - 1968 škola fungovala ako jedenásťročná stredná škola.
Od roku 1996 sa gymnázium rozširuje o triedy 8-ročného gymnázia so zameraním na cudzie jazyky.
Od roku 2008 má gymnázium v 4-ročnej vetve zameranie na informatiku.

Štúdium 
4-ročné štúdium so všeobecným zameraním s podporou informatického a ekonomického vzdelania (pre absolventov  9. roč. ZŠ)
8-ročné štúdium zamerané na cudzie jazyky (pre žiakov, ktorí  ukončili 5. ročník ZŠ)
 1. jazyk – anglický jazyk
 2. jazyk – nemecký jazyk

Vybavenie školy 
Odborné učebne: biológia, chémia, fyzika; biologické, chemické a fyzikálne laboratórium; 5 učební cudzích jazykov, jazykové laboratórium, učebňa SVS, učebňa DEJ, 3 učebne IKT spojené v sieti a pripojené na internet, 
knižnica – učiteľská i žiacka,
telocvičňa, posilňovňa, gymnastická sála, na dvore malé futbalové ihrisko

Vedenie školy 
 Riaditeľ: PhDr. Tatiana Wenclová
 Zástupca: Mgr. Miroslav Žirko

Mimoškolská činnosť 
Krúžky:
literárny, historický,
pohybová príprava – volejbal, futbal, basketbal,
krúžok anglického a nemeckého jazyka,             
programátorský, šachový, novinársky, administratívny,
tanečný súbor "IPEĽ" (reprezentuje svojimi  vystúpeniami školu doma i v zahraničí),
aplikovaná ekonómia, e-Twining,

Projekty 
Socrates – Comenius1
ESF: SOP Ľudské zdroje
Otvorená škola - Šport
Školská mliečna liga - Danone
Projekt SLSP: "Program rozvoja kvality výchovno – vzdelávacieho procesu na stredných školách v SR"
Jazykové laboratórium: Znalosti cudzích jazykov – mosty do Európy
Modernizácia vyučovacieho procesu na stredných školách
Dátové centrum MŠ SR
Zelená škola
Záhrada ktorá učí

Externé odkazy 
 oficiálna webová stránka gymnázia:  http://www.gymsahy.sk

Gymnáziá na Slovensku
Školy v Šahoch
Podzámecká zahrada

Podzámecká zahrada (ľudovo Podzámka; doslova Podzámocká záhrada) je väčšia z „arcibiskupských záhrad“ v Kroměříži. Spoločne s menšou Kvetnou záhradou a Arcibiskupským zámkom je od roku 1995 národnou kultúrnou pamiatkou a súčasťou Mestskej pamiatkovej rezervácie Kroměříž.

Od roku 1998 je spolu so zámkom a Květnou záhradou súčasťou svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

Záhrada s rozlohou  sa nachádza medzi Arcibiskupským zámkom a riekou Moravou. Jej najstaršia časť (medzi severnou stenou zámku a Moravou) existovala už v 15. storočí.

Záhrada zahŕňa rozsiahle, z väčšej časti udržiavané trávnaté plochy, i unikátnu zbierku stromov, takže poskytuje okolitým školám skvelé podmienky pre výuku botaniky a najmä dendrológie. Okrem toho je v záhrade chovaný aj obmedzený počet živočíchov (exotické vtáctvo, primáti, kopytníci) a hniezdi tu voľne žijúce vtáctvo.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránky o Podzámeckej záhrade

Lokality Svetového dedičstva v Česku
Národné kultúrne pamiatky v Zlínskom kraji
Záhrady v Česku
Stredná odborná škola podnikania (Bratislava, Strečnianska 20)

Stredná odborná škola podnikania je odborná škola, ktorej odbor je zameraný na obchod a podnikanie. Pôvodne sa škola volala Dievčenská odborná škola. Škola sídli  v Bratislave.

História http://www.isternet.sk/dos/hlavna.htm

Dievčenská odborná škola 
Datúm vzniku školy bol dňa 1. januára 1991, keď na základe rozhodnutia Školskej správy Bratislava VI bola založená Dievčenská odborná škola, ktorej študijný odbor bol zameraný na Obchod a podnikanie. Škola bola umiestnená v priestoroch školy SOU obchodne na ulici Na pántoch 7 v Bratislave.

Presťahovanie na Znievsku ulicu 
1. septembra 1993 sa škola premenovala na Strednú odbornú školu podnikania a presťahovala sa do priestorov, kde v minulosti sídlili jasle a materská škôlka. Presťahovala sa do mestskej časti Petržalka na Znievsku ulicu.

Premenovanie – Stredná odborná škola podnikania  
Dňa 1. septembra 2003 sa škola z pôvodného názvu (Dievčenská odborná škola) premenovala na Strednú odbornú školu podnikania. Zmenu názvu uskutočnilo Ministerstvo školstva SR na podnet rozhodnutia od Bratislavského samosprávneho kraja.

Presťahovanie na Strečniansku ulicu 
V septembri 2009 sa škola znova presťahovala na novú adresu: Strečniansku ulicu. Na Znievskej ulici preto zostalo prázdno. Hromadia sa tam odpadky a hovorí sa, že tam sídlia bezdomovci.

Výchovno-vzdelávacie ciele 
Základným cieľom výchovno-vzdelávacieho procesu na škole je, aby žiaci dospeli ku kvalitnému vzdelaniu v oblasti podnikania v obchode a v cestovnom ruchu, nadobudli informatické vedomosti a schopnosti a praktické zručnosti v podnikaní cez krúžky.
Medzi hlavné študijné odbory patrí Obchod a podnikanie (kód odboru: 6352 6 00)

Úspechy 
 Umiestnenie žiakov vo finále súťaže Euro mojimi očami

Referencie

Externé odkazy   
 Oficiálna webová stránka školy
 Zoznam stredných škôl

Stredné školy v Bratislave
Aeroflot

PАО Aeroflot (), bežne známy ako Aeroflot (; doslova: lietadlová flotila), je ruský národný letecký dopravca a najväčšia letecká spoločnosť Ruska. Aeroflot prevádzkuje vnútroštátne a medzinárodné linky pre cestujúcich prevažne zo svojej hlavnej základne na Medzinárodnom letisku Šeremetievo v Moskve.

Spoločnosť bola založená v roku 1923 a je tak jedným z najstarších dodnes fungujúcich leteckých dopravcov na svete. V časoch Sovietskeho zväzu bol Aeroflot jednou z najväčších leteckých spoločností sveta, pričom v roku 1989 sa stal členom Medzinárodného združenia leteckých dopravcov (IATA). Po rozpdade ZSSR bol v roku 1992 postupne rozdelený na vyše 300 regionálnych spoločností a bola vytvorená špeciálna zostatková spoločnosť pre medzinárodné lety. V roku 1994 sa Aeroflot transformoval zo štátnej firmy na akciovú spoločnosť, v ktorej bolo 49% akcií predaných zamestnancom a ďalším záujemcom. Od 14. apríla 2006 je členom aliancie leteckých spoločností SkyTeam.

Aeroflot je otvorená akciová spoločnosť, v ktorej 51% vlastní ruská vláda. Dcérskymi spoločnosťami Aeroflotu sú Avrora, nízkonákladová Pobeda a spoločnosť Rossija.

Destinácie 
Aeroflot v súčasnosti lieta do celkovo 146 destinácií v 52 krajinách v Európe, Ázii, Afrike a Severnej Amerike.

Codeshare 
Aeroflot má tzv. codeshare dohodu a v súčasnosti prevádzkuje spoločné lety so spoločnosťami:

Destinácie v minulosti 
Pravidelné medzinárodné linky Aeroflotu v lete 1969:

Flotila

Súčasná flotila 
Flotila Aeroflotu pozostávala v októbri 2019 z nasledujúcich lietadiel:

Lietadlá používané v minulosti

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Zdroj 

Letecké spoločnosti Ruska
Podniky založené v 1923
Takajuki Kubota (umelec)

Takajuki Kubota (* 1985, Kóbe, Japonsko) je japonský moderný umelec.

V súčasnosti žije a pracuje v Tokiu. Jeho záujem o umenie sa prejevil v ranom detstve. V roku získal titul B.A. v hlavnom študijnom odbore Umenie a Ázijské štúdie a vo vedľajšom študijnom odbore Dejiny umenia na Temple University, Japan Campus (Tylor School of Art).

Externé odkazy 
stránky

Japonské osobnosti
Narodenia v 1985
Takajuki Kubota (bojové umenie)

Takajuki Kubota () (* 20. september 1934, Kumamoto) je japonský Grand Majster ázijských Bojových umení, 10 dan, zakladateľ štýlu karate gosoku-rjú, zakladateľ a prezident International Karate Association.

Život 
Narodil sa na ostrove Kjúšu v Japonsku, kde legendárny Mijamoto Musaši strávil posledných šesť rokov svojho života. Kubota začal študovať vo veku 4 rokov pod dohľadom svojho otca. Keď mal 18 otvoril svoje vlastné dojo v Tokiu. Dosiahol majstrovstvo nielen v karate, ale aj v džudo, aikido, kendo, tošin-rjú, taihe-džicu a kubotan.

Soke Kubota napísal aj niekoľko kníh o bojových umeniach, je autorom výukových videí. Vystupoval a školil účastníkov filmov, televíznych programov a reklám. Spolupracoval s hviezdami, ako sú: Yul Brynner, Charles Bronson , James Caan, Michael Douglas , Sean Connery, Mel Gibson, Christopher Lambert, Chuck Norris, Jackie Chan, Arnold Schwarzenegger.

Knihy 
 Baton Techniques and Training (1972)

 Fighting Karate Gosoku Ryu Hard Fast Style (1980)

 Weapons Kumite: Fighting With Traditional Weapons (1983)

 Kubotan Keychain (1985)

 Close Encounters: The Arresting Art of Taiho Jutsu (1987) 

 Fighting Karate (2002)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Soke Kubota - Oficiálne stránky 
 Soke Kubota na www.karate.com.pl

Zdroj 

Narodenia v 1934
Japonské osobnosti
Karatisti
Kostol svätej Kataríny

Kostol svätej Kataríny môže byť:

 na Slovensku:
v Banskej Štiavnici, pozri Kostol svätej Kataríny (Banská Štiavnica)
v Lozorne, pozri Kostol svätej Kataríny (Lozorno)
v Topoľčiankach, pozri Kostol svätej Kataríny (Topoľčianky)
 v Česku:
v Ostrave, pozri Kostol svätej Kataríny (Ostrava)
 v Belgicku:
v Bruseli, pozri Kostol svätej Kataríny (Brusel)
 v Rusku:
arménsky kostol v ruskom Petrohrade, pozri Kostol svätej Kataríny (arménsky)

Pozri aj 
 Kostol svätej Kataríny Alexandrijskej