joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Si jou ťi

Si jou ťi (po čínsky 西游记 – pchin-jin Xī Yóu Jì – si jou ťi – doslova "putovanie na západ"), známy aj ako Putovanie na západ či Opičí kráľ, je jeden zo štyroch klasických románov čínskej literatúry. Bol vydaný anonymne v na sklonku 16. storočia, neskôr bol za autora určený Wu Čcheng-en.

Dielo sa skladá zo 100 kapitol, ktoré sú navzájom voľne pospájané. Putovanie na západ má silné pozadie v čínskom ľudovom náboženstve a mytológii, prejavuje sa v ňom aj učenie buddhizmu a konfuciánstva. Zreteľne s v ňom odráža aj autorov pohľad na svet, jeho sklamanie a snaha vyjadriť názor na príčiny morálneho úpadku vtedajšej spoločnosti, jej ironický popis a želanie jej nápravy.

Román sa zakladá na historickej udalosti, keď sa buddhistický mních Süan-cang vypravil v 7. storočí do Indie hľadať buddhistické sútry. Značne mytologizované a fikcionalizované prerozprávanie Wu Čcheng-ena je najlepším čínskym mytologickým románom. Süan-cang si so sebou berie troch spoločníkov, z ktorých jeden opičí kráľ Sun Wu-kung, nebojácny hrdina, ktorý odoláva všetkým zlám, ohňu aj vode. Opičí kráľ svojou zlatou palicou vyhubí všetkých negatívnych démonov, čo je alegóriou autorovho sna o lepší svet.

Putovanie na západ malo veľký vplyv na ďalšie diela, podnietilo vznik mnohých kníh, filmov, seriálov a opier. Dnes patrí medzi povinné čítanie pre deti na čínskych základných školách.

Referencie

Externé odkazy 
 Wu Č'eng-en: Opičí král. Vyprávění o putování na západ. Praha: Státní nakladatelství dětské knihy, 1961; Brno: Svatá Mahatma, 1994; Praha: Albatros 1997. Český preklad Zdenky Heřmanovej.
 Příbeh spisovatele Wu Cheng'ena

Čínske romány
Literatúra v čínskom jazyku
Knihy zo 16. storočia
Sfilmované knihy
San-kuo jen-i

San-kuo jen-i (,  - slovenský prepis: san-kuo jen-i - doslova výklad/historický príbeh Troch ríš) resp. staršie San-kuo-č' tchung-su jen-i ( - slovenský prepis: san-kuo-č' tchung-su jen-i  - doslova populárny/bežný výklad/historický príbeh Kroniky/Dejín Troch ríš)  je jeden zo štyroch klasických románov čínskej literatúry. Historický román napísal Luo Kuan-čung v druhej polovici 14. storočia.

Román voľne interpretuje udalosti z konca dynastie Chan a obdobia Troch ríš, vymedzené rokmi 169 a 280 po Kr. Luo Kuan-čung naväzuje na historické pramene z tejto doby, konkrétne na Kroniku troch ríš, do románu pridáva didaktický rys - snahu o šírenie morálky, dielo je aj skrytým protestom proti dynastii Jüan.

Hlavnou postavou románu je Liou Pej, potomok dynastie Chan, ktorý pomocou konfuciánskych cností získa moc a založí dynastiu Wej. Negatívnym hrdinom a Liou Pejovým protivníkom je cisár Cchao Cchao. V románe vystupuje veľké množstvo historických, ako aj vymyslených postáv. Skladá sa zo 120 kapitol, ktoré na seba voľne naväzujú. Dielo je napísané v hovorovom jazyku, ale výrazný je aj podiel klasickej čínštiny. Hojne využíva naratívne techniky a stal sa inšpiráciou pre ďalších rozprávačov. Stal sa zdrojom mnohých čínskych prísloví.

Román sa stal námetom mnohých kníh, divadelných predstavení a filmov. Najvýznamnejšie súčasné filmové spracovania predstavujú Krvavé pobrežie (zobrazujúce bitku pri červených skalách, ústrednú udalosť románu) a Tri kráľovstvá: Vzkriesenie draka.

Referencie 

Čínske romány
Literatúra v čínskom jazyku
Sfilmované knihy
Ťin pching mej

Ťin pching mej (,  – doslova kvety slivky v zlatej váze) je čínsky naturalistický román zo 17. storočia. Jeho autorom je Lan-lin Siao-siao Šeng (兰陵笑笑生 – doslova Posmešný hlas z Lan-linu), čo je zjavný pseudonym. Kniha sa niekedy pokladá za piaty klasický román čínskej literatúry.

Román je tradične označovaný za pornografický. Dej je umiestnený do prvej polovice 12. storočia, opisuje morálne spustnutý život bohatého lekárnika, ktorý je posadnutý ženami. Popisuje jeho bohatý sexuálny život a hádky medzi dotknutými ženami. Obsahuje detailné opisy bežného života aj erotické scény.

Pravdepodobne ide o prvý čínsky autorský román. Jeho názov obsahuje mená troch hlavných ženských protagonistiek – Ťin Lien (Zlatý Lotos), Pching-er (Malá Váza) a Čchun Mej (Jarný Kvet slivky). Napriek označeniu za pornografický je román v prvom rade sociálno-kritický, kritizujúci úradnícku vrstvu a úpadok mravov v spoločnosti.

Referencie

Externé odkazy 
 Čin Ping Mei: Půvabné ženy. Praha: Václav Naňka, 1948. (2.vyd. Maxima,1992)

Čínske romány
Literatúra v čínskom jazyku
Sfilmované knihy
Európska cesta 75

Európska cesta 75 (E75) je európska cesta vedúca z mesta Vardø v Nórsku do mesta Sitia v Grécku. Jej celková dĺžka je 4 340 km.

Priebeh 
 Významná cestná komunikácia E75 začína na pobreží Barentsovho mora v nórskom meste Vardø. Pokračuje pobrežím juhozápadným smerom cez mesto Vadsø a Varangerbotn, kde sa napája na E06 a spolu pokračujú popri hraníc s Fínskom. 

 V meste Utsjoki vchádza na fínske územie a po ceste číslo 4 pokračuje južným smerom cez mestá Inari, Ivalo, Sodankylä a Rovaniemi k pobrežnému mestu Kemi. Až po Oulu pokračuje pobrežím, kde trasa opäť vedie do vnútrozemia smerom na mestá Jyväskylä, Heinola a Lahti, až do hlavného mesta Helsinki. 

 Po úseku vedenom trajektom pokračuje E75 do poľského mesta Gdansk, kde vedie cestou číslo 1 južným smerom na Świecie, Lodž, Piotrków Trybunalski (od mesta Myslowice súbežne s E462) a Bielsko-Biala do hraničného mesta Těšín.

 V Českom Těšíne vstupuje na územie Česka a v trase cesty I/11 pokračuje cez Jablunkov k hranici so Slovenskom.

 Na Slovensko vstupuje E75 cestou I/11 na hraničnom prechode Svrčinovec. Pokračuje južným smerom po D3 a znovu I/11 do Žiliny. Odtiaľ pokračuje spoločne s E442 (po Bytču) a E50 (po Trenčín) úsekom D3, ktorá v Hričovskom Podhradí nadväzuje na D1. Po diaľnici tak od Žiliny vedie cez Bytču, Považskú Bystricu, Trenčín, Piešťany a Trnavu do Bratislavy. Komunikácia tu vedie súbežne na kratších úsekoch s cestami E58, E571 a E65. Po prekonaní Dunaja sa v Petržalke trasa E75 napája na D2 a hraničným prechodom Čunovo pokračuje do Maďarska.

 Maďarské územie prechádza cesta od prechodu Rajka po komunikácii číslo 15 a v meste Hegyeshalom sa napája na diaľnicu M1 (a E60) cez Győr do Budapešti. Obchvatom M0 prechádza na diaľnicu M5 do Segedína a hraničným prechodom Rőszke/Horgoš prechádza do Srbska.

 E75 prechádza Srbskom od severu na juh. Od prechodu Horgoš vedie po ceste číslo A1 cez Novi Sad, Belehrad a Niš na prechod Preševo.

 Severným Macedónskom vedie trasou M1 cez Kumanovo, Skopje a Veles, aby v meste Bogorodica opustila krajinu.

 Na macedónsko-gréckom prechode Evzoni začína E75 na trase cesty číslo 1, smerujúcej na Solún a cez mestá Larissa, Lamia smeruje do Atén. Pokračuje trajektom na ostrov Kréta, kde pokračuje trasou cesty 90 cez mestá Chania, Heraklion a Sitia, kde končí.

Referencie

Iné projekty 

75
Fisher-Price

Fisher-Price je spoločnosť vyrábajúca hračky pre malé deti od novorodeniat po deti predškolského veku. Od roku 1993 patrí k filiálkam spoločnosti Mattel.

História 
Firmu v roku 1930 založili Herman Fisher, Irving Price s manželkou Margaret Evans Priceovou, ilustrátorkou a výtvarníčkou, a Helen Schelleová. Fisher predtým predával hry a vymýšľal reklamy pre spoločnosť z Churchville. Price opustil obchodný reťazec a Helen Schelleová pôvodne viedla hračkárstvo Penny Walker v Binghamtone. Spoločnost Fisher-Price sa pri výrobe hračiek sústredila predovšetkým na pevnú konštrukciu z kvalitných materiálov. Prvé hračky sa vyrábali z ťažkých kovových súčiastok a dreva borovice ťažkej, ktoré bolo veľmi odolné a netrieštilo sa. Farebné detaily a ozdoby sa dorábali litograficky. Prvú sériu hračiek navrhla pani Priceová na základe postavičiek zo svojich kníh pre deti. 

V roku 1931 trojica zakladateľov priviezla šestnásť drevených výrobkov na Americký medzinárodný veľtrh hračiek v New Yorku, kde sa stretli s úspechom. Prvá predaná hračka Fisher-Price v roku 1931 sa volala „Dr. Doodle“. V päťdesiatych rokoch začala firma vo výrobe používať plast ako trvanlivejší materiál s jasnejšími farbami. Prvý výrobok z plastu bola včielka „Buzzy Bee“. Na konci päťdesiatych rokov vyrábali vo Fisher-Price tridsať deväť plastových hračiek.

V roku 1969 odišiel Herman Fisher vo veku 71 rokov do dôchodku a firmu Fisher-Price kúpila spoločnosť Quaker Oats Company. V roku 1991 sa Fisher-Price osamostatnila a o dva roky neskôr, v novembri 1993, sa stala pobočkou v plnom vlastníctve materského podniku Mattel. Výroba sa nanovo zamerala na hračky pre deti do predškolského veku a spoločnosť začala expandovať na medzinárodný trh. V roku 1997 sa už všetky výrobky firmy Mattel pre predškolské deti predávali pod značkou Fisher-Price.

Výrobky 
Od začiatku 30. rokov vyrobila Fisher-Price viac ako 5 000 rôznych hračiek. Okrem toho navrhuje a predáva produkty zamerané na starostlivosť o deti (monitory dychu, autosedačky, hojdačky, skákadlá, ...) a vyvíja elektronické hračky pre predškolákov. V roku 2009 kúpila všetky práva k postavičkám zo seriálu Lokomotíva Tomáš. Medzi ďalšie licencované výrobky patria napríklad hračky z Disneyho série Medvedík Pú alebo Sezamová ulica.

V súčasnosti vyrába Fisher-Price tiež niekoľko produktových rad, napr.:
 Imaginext
 Little People
 Pixter
 Planet Heroes
 Roll 'n Racers
 Stack ’n Surprise
 View-Master

Zdroj

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky
 Mattel, materská spoločnost Fisher-Price
 Anglický článok na serveri venujúcom sa recenziám hračiek
 Anglická stránka o starých hračkách Fisher-Price

Podniky založené v 1930
Hračkársky priemysel
Podniky v USA
Bánhidský slovenský dom

Bánhidský slovenský dom slúžiaci ako národopisné, miestnohistorické múzeum, bol otvorený 29. októbra 2006. Ide o priestrannú budovu zo začiatku 19. storočia, pôvodne starú školu, pri katolíckom kostole Sv. Michala v meste Tatabánya.

Dejiny
Budova ako škola slúžila do polovice 60. rokov 20. storočia. Múzeum v Tatabáni tu neskôr zriadilo expozíciu venovanú histórii školstva. Múzeum fungovalo do roku 1990; keď ho zatvorili, budova sa dostala do vlastníctva župnej samosprávy. V roku 2005 z iniciatívy Dr. Imrich Németha a Ruženy Pruzsinovej Izingovej nehnuteľnosť odkúpila obecná slovenská samospráva so zámerom zariadiť v nej národopisnú, miestnohistorickú výstavu. Slovenská samospráva v Bánhide budovu obnovila a zariadila múzeum s pomocou miestneho obyvateľstva.

Opis
Výstava je inštalovaná vo dvoch priestranných miestnostiach: v prvej sú umiestnené historické predmety používané v domácnosti, tematicky rozdelené na kuchyňu a izbu. V druhej časti je bohatý fotografický materiál nainštalovaný na paravánoch. Fotografie zobrazujú vtedajší život predkov slovenských obyvateľov. Na dvore slovenského domu je postavená drevená "šopa" (= šopa, alebo stodola), zariadená pamiatkovými predmetmi používanými v poľnohospodárstve.

Literatúra
 Juraj Ando: Slovenské národopisné zbierky v Maďarsku. Legatum, 2009 Budapešť – Békešská Čaba ISBN 978-963-06-7518-5

Galéria

Múzeá v Maďarsku
Tatabánya
Karel Schwarzenberg

Karel Schwarzenberg (* 10. december 1937, Praha) – v nemčine celým menom Karl Johannes Nepomuk Josef Norbert Friedrich Antonius Wratislaw Mena von und zu Schwarzenberg – je potomok šľachtického rodu Schwarzenbergovcov, český politik, bývalý minister zahraničných vecí Česka. Je zakladajúcim členom strany TOP 09, v súčasnosti jej čestný predseda.

Karel Schwarzenberg je bývalý vedúci kancelárie prezidenta ČSFR Václava Havla. Vo vláde Petra Nečasa bol vicepremiér a minister zahraničných vecí. Funkciu šéfa diplomacie zastával aj v rokoch 2007–2009 v druhej vláde Mirka Topolánka.

V prvom kole prezidentských volieb v roku 2013 prekvapivo získal druhé miesto. Schwarzenbergovi odovzdalo hlas 23,4% voličov, na prvého Zemana stratil len 0,81%. Obaja postúpili do druhého kola. V druhom kole však Schwarzenberg získal len 45,19% hlasov, Zeman 54,80%. Za nového prezidenta Česka bol zvolený Miloš Zeman.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Českí ministri
Politici TOP 09
Kandidáti na prezidenta Českej republiky (2013)
Karel
Laureáti Ceny Jána Langoša
TOP 09

TOP 09 je česká pravicová politická strana. Jej názov je zložený z počiatočných písmen slov "Tradice", "Odpovědnost", "Prosperita" a číslovky 09, ktorá označuje rok jej vzniku. 

Pro-európsky ladená TOP 09 sa hlási k liberálnemu a fiškálnemu konzervativizmu a odsudzuje populizmus. Bola založená ako alternatívna strana ku kresťanskodemokratickej KDÚ-ČSL a euroskeptickej ODS. 

Prvým predsedom strany bol Karel Schwarzenberg, ktorý bol jednohlasne zvolený na ustanovujúcom sneme. Podpredsedom bol spoluzakladateľ Miroslav Kalousek, bývalý predseda KDÚ-ČSL a minister financií Česka, ktorý je teraz predsedom. Po voľbách do poslaneckej snemovne v roku 2010 vytvorila koaličnú vládu spolu so stranami ODS a Věci veřejné. Po afére premiéra Petra Nečasa strana v predčasných voľbách v roku 2013 síce stratila 15 mandátov, ale predstihla tradičnú pravicovú jednotku na politickej scéne Česka, konzervatívnu ODS. 

Vo voľbách v roku 2017 skončila ôsma so ziskom iba 7 mandátov. Novým predsedom sa v novembri 2017 stal europoslanec Jiří Pospíšil, ten v úrade predsedu vydržal dva roky a v novembri 2019 ho nahradila Markéta Pekarová Adamová, poslankyňa Poslaneckej snemovne a dovtedajšia prvá podpredsedníčka strany.

Referencie

Pozri aj 

 KDU-ČSL
 ODS
 Karel Schwarzenberg

Iné projekty

Externé odkazy 

 webové sídlo strany

Zdroj 

 

 
Politické strany v Česku
Boeing X-37

Boeing X-37 je experimentálny bezpilotný kozmický raketoplán, ktorý má slúžiť na otestovanie nových technológií na obežnej dráhe a pri návrate do atmosféry.

Prvý pokusný let sa uskutočnil 7. apríla 2006 na Edwardsovej leteckej základni, keď bol vynesený do výšky lietadlom  Scaled Composites White Knight firmy Scaled Composites a potom kĺzavým letom klesol a pristál.

Prvý let vlastnou silou bol naplánovaný na 22. apríla 2010 a riadený vojenským letectvom Spojených štátov, nie NASA, čo nahráva špekuláciám o jeho možnom budúcom vojenskom využití. Štart raketoplánu prebehol úspešne.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 technické dáta na webe NASA
 novinky o projekte na webe NASA

Zdroj 

Lietadlá Boeing
Kozmické raketoplány
Kozmonautika v USA
Európska cesta 77

Európska cesta 77 (E77) je európska cesta, ktorá vedie z mesta Pskov v Rusku do mesta Budapešť v Maďarsku. Jej dĺžka je 1018 km.

Priebeh 
 Významná severojužná cestná komunikácia E77 začína v západoruskom meste Pskov. Pokračuje cestou A-212 na juhozápad k hraničnému prechodu Kašino, kde prechádza do Estónska. 

 Po ceste číslo 7 vedie mestom Misso a následne prechádza na územie Lotyšska.

 Tu nadväzuje cesta A2, smerujúca do Rigy. Obchvatom mesta pokračuje cestou A8 cez mesto Jelgava k litovskej hranici.

 V Litve pokračuje v trase cesty A12 cez Joniškis a Šiauliai k hraničnému mestu Sovetsk. 

 E77 sa tu vracia na ruské územie a po komunikácii A216 po Talpaki a A229 vedie do Kaliningradu.

 Trajektovým úsekom sa trasa E77 presúva do poľského mesta Gdansk, kde pokračuje po ceste číslo 7 k mestu Elblag, Ploňsk a Varšava. Pokračuje cez mestá Grójec (tu začína budovaná rýchlostná cesta S7), Radom, Kielce a Krakov (tu pretína E40) k hraničnému prechodu Chyžné .

E77 na území Slovenska 
 Pokračovaním komunikácie na prechode Trstená je cesta I/59, ktorá v smere na Dolný Kubín prechádza kratšími úsekmi budovanej R3. Pokračuje do mesta Ružomberok, kde križuje E50 a horským prechodom Donovaly do Banskej Bystrice. Tu nadväzuje na cestu I/66 (po Zvolen (kde križuje E58 a E571) po R1) a cez Krupinu pokračuje na hraničný prechod Šahy.

Na úseku Dolný Kubín – Zvolen bude v budúcnosti E77 vedená v trase R3 cez Kraľovany, Martin, Kremnicu a Žiar nad Hronom.

 V Maďarsku nadväzuje cesta číslo 2 a diaľnica M2, ktorá privádza E77 do Budapešti.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

77
Living Shangri-La

Living Shangri-la je mrakodrap so zmiešaným využitím nachádzajúci sa v downtowne kanadského mesta Vancouver. Je najvyššou budovou v regionálnom okrese Metro Vancouver a 11. najvyššou v Kanade. V tejto 62-poschodovej budove sa na prvých 15 poschodiach nachádza päťhviezdičkový hotel, vo zvyšných poschodiach sú kondomíniá. Na prízemí budovy je sauna, obchod s potravinami, verejná expozícia Vancouver Art Gallery a priestory na vystavovanie sochárskych umeleckých diel.

Na základe dohody bol na náklady developera kostol Coastal Church, postavený v roku 1919 a nachádzajúci sa pri západnej strane budovy, zrekonštruovaný za 4,4 mil. C$.

Hotel
Päťhviezdičkový Shangri-La Hotel Vancouver je súčasťou hotelového reťazca Shangri-La Hotels and Resorts. Je umiestnený na prvých 15. poschodiach a má 127 izieb (vrátane prezidentského apartmánu na 15. poschodí). Je prvým hotelom tohto reťazca v Severnej Amerike. V hoteli nie je 13. poschodie. V priestoroch patriacich hotelu sú reštaurácie, obchody a sauna.

Obytná zóna
V obytnej zóne je celkovo 307 kondomínií. Na 16. až 43. poschodí sa ich nachádza 234, na 44. až 60. poschodí ich je 63 (tieto majú súkromný prístup), na 61. poschodí sú tri penthousy.

Výstavba
Tento projekt si vyžiadal 3,1 milióna človekohodín, prepravu zeminy v objeme 15 000 nákladných áut, 51 000 m3 betónu a 7 000 ton betonárskej ocele. Počas najvyššej stavebnej aktivity pracovalo na stavbe 1 000 robotníkov, ktorí pracovali tempom jedného dokončeného poschodia za týždeň. Tento mrakodrap má najhlbšie základy (26 metrov) zo všetkých stavieb vo Vancouveri a od októbra 2007 je oficiálne najvyššou stavbou v meste. Celkové náklady na dokončenie tejto stavby dosiahli 350 miliónov C$.

Víchrica 15. januára 2008 strhla neupevnené stavebné materiály zo stavby do ulíc pod ňou. Tieto poškodili zaparkované vozidlá, no nedošlo k žiadnym zraneniam. Susedná budova patriaca plynárenskej spoločnosti Terasen Gas bola počas búrky tiež poškodená. Polícia po búrke uzatvorila ulicu West Georgia Street na vyše dvanásť hodín.

Referencie

Pozri aj
Zoznam najvyšších budov vo Vancouveri

Externé odkazy
Oficiálna stránka budovy 
Oficiálna stránka hotela 
Článok o budove na Skyscrapernews.com 

Mrakodrapy v Kanade
Stavby vo Vancouveri
Architektúra z 2009
Wide-field Infrared Survey Explorer

Wide-field Infrared Survey Explorer (WISE) je infračervený kozmický teleskop prevádzkovaný americkým Úradom pre letectvo a kozmonautiku. Misia WISE odštartovala zo základne Vandenberg 14. decembra 2009 o 14:09 UTC. Na obežnú dráhu bola družica dopravená nosnou raketou Delta II model 7320-10. Úlohou misie bude robiť snímky celej oblohy po dobu šiestich mesiacov. Snímky budú robené v spektre vlnových dĺžok od 3 do 25 mikrometrov. Teleskop sondy WISE je približne tisíckrát citlivejší než predchádzajúce teleskopy na pozorovanie oblohy, akými boli IRAS, AKARI a COBE. Po dobu trvania misie vyhotoví približne 1,5 milióna snímok. Pozorované budú objekty slnečnej sústavy ako sú planétky, objekty našej Galaxie ako sú chladné tmavé hviezdy nazývané hnedé trpaslíky a vzdialené galaxie.

Popis  
Sonda bola postavená spoločnosťou Ball Aerospace a je postavená na architektúre Ball Aerospace RS-300, ktorá bola overená pri technologickej misii Orbital Express. Teleso je na obežnej dráhe stabilizované v troch osiach. Dodávku elektrickej energie zabezpečujú solárne panely pripevnené k trupu. Komunikáciu s riadiacim strediskom zaisťuje vysokozisková anténa, pracujúca v pásme Ku. Dáta sú prenášané pomocou siete geostacionárnych komunikačných družíc Tracking and Data Relay Satellite System. Chladenie teleskopu bolo navrhnuté a postavené spoločnosťou Lockheed Martin a je realizované pomocou nádoby zvanej cryostat, ktorá je naplnená vodíkom v pevnom skupenstve. Teplota je udržovaná na 15 kelvinoch.

Vedecké úlohy  
Sonda WISE je schopná sledovať oblohu v štyroch vlnových dĺžkach infračervenej časti elektromagnetického spektra. Detektory majú medzu citlivosti 120, 160, 650, a 2600 μJy pre vlnové dĺžky 3,3, 4,7, 12, a 23 mikrónov. 

Pásmo 1 -3,4 μm-Snímkovanie hviezd a galaxií. 
Pásmo 2 -4,6 μm-Snímanie tepelného vyžarovania z vnútorných zdrojov tepla, objekty menšie ako hviezdy, napr. hnedé trpaslíky. 
Pásmo 3 -12 μm-Detekcia tepelného vyžarovania planétok. 
Pásmo 4 -22 μm-Detekcia prachu v oblastiach formovania nových hviezd (materiál s teplotou 70-100 K). 

Primárna misia bude trvať desať mesiacov. Počas prvého mesiaca boli vykonané testy palubných systémov, ďalších šesť mesiacov bude prebiehať samotné snímkovanie a ďalšie tri mesiace bude prebiehať dodatočné pozorovanie, kým nedôjde chladiace médium.

Zdroj

Iné projekty

Externé odkazy 

 http://www.kosmo.cz/modules.php?op=modload&name=kosmo&file=index&fil=/s/2009/071A.HTM 
 http://wise.ssl.berkeley.edu/documents/FactSheet.2009.9.09_web.pdf 
 http://www.nasa.gov/mission_pages/WISE/main/index.html 
 space.skyrocket.de/doc_sdat/explorer_wise.htm 

Kozmické observatóriá
Program Explorer
Infračervené teleskopy
Kozmonautika v 2009
Európska cesta 65

Európska cesta 65 (E65) je európska cesta vedúca z mesta Malmö vo Švédsku do mesta Chania v Grécku. Jej celková dĺžka je 4 400 km.

Priebeh 
Európska cesta E65 križuje Európu v smere zo severozápadu na juhovýchod týmito štátmi:
 : začína v pobrežnom meste Malmö a vedie na juhovýchod do mesta Ystad, odkiaľ pokračuje trajektom cez Baltské more do Poľska
 : z prístavu Świnoujście vedie cestou číslo 3 cez Štetín, Gorzów Wielkopolski, Zielonu Góru, Legnicu a Jeleniu Góru na hranicu s Českom
 : z hraničného prechodu Harrachov po ceste číslo 10 cez Tanvald, Železný Brod, Turnov a Mladú Boleslav do Prahy. Spája sa s E50 a E55 a ako D1 pokračuje cez Jihlavu a Brno (odbočuje na D2) k hraničnému prechodu Břeclav
 : z hraničného prechodu Brodské ako D2 cez Malacky a Bratislavu na hraničný prechod Rusovce
 : z prechodu Rajka po ceste číslo 15 a M1 do Mosonmagyaróváru, odtiaľ po ceste 86 cez mestá Csorna a Szombathely do Körmendu. Tu E65 prechádza po ceste 76 do Zalaegerszegu a odtiaľ po 74 cez Nagykanizsu (tu sa spája s E71) k hraničnému mestu Letenye
 : z hraníc pri Goričane vedie cesta v trase A4 cez Novi Marof a Záhreb (po A3), ďalej po A1 do Karlovacu a Bosiljeva. Cesta pokračuje diaľnicou A6 k mestu Rijeka, kde sa stáča na juh a vedie pobrežnou magistrálou číslo 8 do mesta Senj, odtiaľ cestou 23 opäť k A1 a popri Zadare a Splite k mestu Ploče, kde sa vracia na Jadranskú magistrálu 8. 
 : cesta prechádza krátkym úsekom pobrežia cez Neum
 : pokračuje južnou Dalmáciou cez Dubrovník až k hranici s Čiernou Horou
 : cesta prechádza mestom Herceg Novi a popri zálive Boka Kotorská cez Podgoricu (križuje E762) do Bijelo Polja, kde naväzuje na E80 a smeruje do Srbska
  a Kosovo: po krátkom úseku srbským územím prechádza do Kosova a cez Prištinu pokračuje na juh k hranici s Macedónskom
 : v trase M3 pokračuje k hlavnému mestu Skopje, ďalej po M4 cez Tetovo, Kičevo po Ochrid, kde pokračuje ako M5 do mesta Bitola a k hranici s Gréckom
 : od hraničného mesta Niki (spolu s E86) cez mestá Filótas, Kozáni (križuje E90), Servia, Larissa, Neo Monastiri (po ceste číslo 3), Domokos Lamia (po ceste číslo 27) Bralos, Itea (po ceste číslo 48) do Andirrio, kde sa spája s E55 a mostom prekonáva Korintský záliv. Od mesta Rio pokračuje po 8A a mestá Aegio, Korint, Tripoli (s E952) do prístavu Kalamáta. Trajektový úsek končí v Kissamose na ostrove Kréta, kde E65 vedie cestou číslo 90 do cieľa v Chanii

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

65
Gianni Pittella

Gianni Pittella (celým menom Giovanni Saverio Furio; * 19. november 1958, Lauria, Taliansko) je taliansky politik, člen Európskeho parlamentu za Južné Taliansko a podpredseda Európskeho parlamentu. Reprezentuje Taliansku demokratickú stranu a je členom Sociálno-demokratickej európskej parlamentnej skupiny (S&D). V šiestom parlamentom období Pittella reprezentoval Ľavicových demokratov (DS) ako časť Strany európskych socialistov. Je zástupcom vo výbore pre hospodárske a menové záležitosti európskej únie.

Kariéra 
 Doktor medicíny a chirurgie; neskôr špecializácia na súdne lekárstvo;
 Regionálny tajomník Mladých socialistov;
 Člen národného vedenia Ľavicových demokratov (DS);
 Národný vedúci DS pre talianskych exulantov;
 Mestský radca (1979);
 Regionálny poradca a zástupca pre vzdelanie a kultúru, zástupca pre výrobu (1980)a poslanec Európskeho parlamentu (od r. 1999).

Iné projekty 

Poslanci Európskeho parlamentu z Talianska
Mestská brána v Trenčíne

Mestská brána v Trenčíne je šesťposchodová, pôvodne len dvojposchodová goticko-renesančná veža mestskej brány, ktorá bola postavená na štvorcových základoch pravdepodobne začiatkom 15. storočia. 

Jej prechod je zaklenutý lomeným gotickým oblúkom. Po poškodení počas Katzianerovho obliehania hradu bola mestská brána v rokoch 1543 – 1549 prestavaná, zvýšená a zosilnená polkruhovým barbakanom a menšou vežou. Vchod do mestskej brány bol cez padací most. Turecká hrozba, ktorá sa objavila koncom 16. storočia, si však vyžiadala ďalšie posilnenie brány. Po renesančnej prestavbe v prvej štvrtine 17. storočia bola stavba od tretieho poschodia vyvýšená v osemhrannom pôdoryse.  Opevnenie bolo v roku 1857 zrúcané a brána zostala. V lucerne boli zriadené renesančné hodiny a 1934 vymenené za elektrické. Latinský nápis na veži hovorí: „Keď Boh nemá mesto pod svojou ochranou, ten čo ho chráni, bdie márne“. Dnes je mestská brána prístupná verejnosti a svojou dispozíciou poskytuje výhľad na priľahlé Mierové námestie od severovýchodu a Sládkovičovu ulicu od juhozápadu.

Stavby v Trenčíne
Gotické stavby na Slovensku
Renesančné stavby na Slovensku
Brány na Slovensku
Európska cesta 50

Európska cesta 50 (E50) je európska cesta vedúca z mesta Brest vo Francúzsku do mesta Machačkala v Rusku. Je dlhá okolo 4910 km.

Priebeh 
Dôležitá cestná komunikácia E50 vedie Európou v smere západ – východ a spája pobrežie Atlantiku a Kaspického mora.

 : komunikácia začína v meste Brest a v trase N12 vedie cez Saint-Brieuc do Rennes, kde pokračuje ako N157 cez Laval do Le Mans a po A11 cez Chartres do (po A10) Paríža. V trase A4 smeruje k mestu Remeš (priberá E17) a cez Metz na hranicu s Nemeckom

 : ako cesta číslo 6 obchádza Saarbrücken v smere na Mannheim (križuje E31 a E35) a Heilbronn (križuje E41, neskôr E43) prichádza do Norimbergu. Tu križuje E45 a E56 a pokračuje v trase cesty číslo 6 na Amberg a hraničný prechod Waidhaus

 : cesta pokračuje cez Rozvadov ako  D5 na Plzeň (križuje E49 a E53) a Prahu (križuje E48, E55, E65), kde prechádza na D1 do miest Jihlava a Brno (križuje E461 a E462). V Slavkove prechádza po ceste I/50 cez Bučovice, Uherské Hradiště a Uherský Brod na hraničný prechod Starý Hrozenkov

 : po ceste I/9 vedie do Trenčína, kde sa napája na E75 a ako diaľnica D1 pokračuje cez Bytču (priberá E442) na križovatku Hričovské Podhradie. Odtiaľ pokračuje ako D3 (do Strážova, kde sa odpája od E75) a I/61 do Žiliny (kde končí E442). V Žiline obchádza centrum mesta po I/60 a ako I/18 smeruje cez Martin, Ružomberok (križuje E77 a pokračuje po D1), Poprad a Prešov do Košíc. Spája sa s E58 a po ceste I/19 vedie cez Sečovce a Michalovce na hraničný prechod Vyšné Nemecké

 : trasa pokračuje po M06 cez Užhorod, Mukačevo, Stryj, (po M12) Ternopiľ (križuje E85), Chmeľnyckyj, Vinnycia, Kropyvnyckyj, Znamjanka; (po M04) Dnipro (križuje E105), Doneck (prechádza na M03) a opúšťa územie Ukrajiny

 : na ruskom území vedie spolu s E40 k mestu Rostov nad Donom, ďalej po M-4 a M-29 do Armaviru, Mineraľnych Vod, Grozného do Machačkaly

Iné projekty

Zdroj 
 
 

50
Franz Schmidt

Franz Schmidt (* 22. december 1874, Bratislava – † 11. február 1939, Perchtoldsdorf, Rakúsko) bol rakúsky violončelista, klavirista, hudobný skladateľ a pedagóg.

Životopis 
Narodil sa v rodine obchodníka Františka Schmidta. Študoval klavír u Teodora Leszetyckieho. V roku 1888 sa presťahoval do Viedne a študoval na tamojšom konzervatóriu kompozíciu u Roberta Fuchsa a čelo u Ferdinanda Hellmesbergera. Štúdium ukončil v roku 1896 s „vyznamenaním“.

Od roku 1896 do roku 1911 bol členom Viedenských filharmonikov a do roku 1914 violončelistom v Dvorskom orchestri (dnes "Orchester Viedenskej opery"). Úspešne pôsobil nielen ako sólista, ale aj ako dirigent tohto orchestra.

V roku 1914 sa stal profesorom hry na klavíri na "Viedenskej múzickej akadémii" (dnes: Univerzita pre muziku a divadelné vedy). V roku 1925 sa tam stal riaditeľom a od roku 1927 do roku 1931 bol i rektorom. Ako pedagóg vyučujúci hru na klavír, violončelo, kontrapunkt a kompozíciu vychovával na akadémii množstvo známych budúcich muzikantov, dirigentov a skladateľov. K jeho najznámejším žiakom patria mimo iných klavirista Friedrich Wührer, skladateľ Rudolf Wimmer a Alfred Rosé (syn Arnolda Rosé), spomedzi skladateľov ďalej Theodor Berger, Marcel Rubin a Alfred Uhl. Zo zdravotných dôvodov sa v roku 1937 vzdal svojej pedagogickej činnosti.

Externé odkazy 
 Franz Schmidt: Sláčikové kvarteto č. 1 
 Bach-cantatas.com 
 Naxos.com 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 5 - farnosť Sv. Martina; pokrstený ako Franciscus Xaverius Carolus Boromeus Joanes Schmidt
 

Rakúski hudobní skladatelia
Slovenskí hudobní skladatelia
Slovenskí pedagógovia
Slovenskí klaviristi
Slovenskí dirigenti
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Slovenské osobnosti nemeckého pôvodu
Príšerne nahlas a neuveriteľne blízko

Príšerne nahlas a neuveriteľne blízko (ang. Extremely Loud and Incredibly Close) je román z roku 2005. Napísal ju americký spisovateľ Jonathan Safran Foer. Pojednáva o krátkom úseku života osemročného chlapca, Oskara Schella, ktorému 11. septembra tragicky zahynul otec. Dej je písaný z 3 rôznych pohľadov - Oskara, jeho starého otca a starej mamy, ktoré sa časovo nedatujú do rovnakého obdobia. Kniha je obohatená o rôzne názorné kresby. Posledných 15 strán knihy tvoria obrázky osoby padajúcej z veže Svetového obchodného centra z dola nahor. Podľa Oskara by to mohol byť jeho otec, ktorý v budove zomrel. „...I found the pictures of the falling body. I ripped the pages out of the book. I reversed the order, so the last one was first, and the first was last. When I flipped through them, it looked like the man was floating up through the sky.“

Knihy z 2005
Romány USA
Sfilmované knihy
Juraj Palkovič (1763 – 1835)

Juraj Palkovič alebo Jur Palkovič  alebo Jur Palkovics (* 24. apríl 1763, Veľké Chlievany, okr. Bánovce nad Bebravou – † 21. január 1835, Ostrihom (Esztergom) bol slovenský rímskokatolícky duchovný, cirkevný hodnostár a prekladateľ.

Rodina 
 otec Ján Palkovič
 matka Katarína

Život 
Od roku 1773 žil s rodičmi v Doľanoch. Študoval v Seminári sv. Štefana v Trnave a v Seminári „Pazmaneum“ vo Viedni, po zrušení tohto ústavu pokračoval v štúdiách v rokoch 17841788 na generálnom seminári v Bratislave. V roku 1788 bol vysvätený za kňaza. V nasledujúcich rokoch Palkovič slúžil ako kaplán v Štiavnických Baniach a v Pezinku. Od roku 1799 bol profesorom etiky na seminári v Bratislave, v rokoch 18001820 pôsobil ako profesor cirkevného práva a etiky na seminári a knihovník kapitulskej knižnice v Trnave. V roku 1816 sa stal kanonikom ostrihomskej arcidiecézy, po presídlení kapituly do Ostrihomu pôsobil tam.

Počas štúdií v Bratislave bol členom krúžku vlasteneckých filológov, zakladajúci člen bernolákovského Slovenského učeného tovarišstva. Po smrti Antona Bernoláka a Juraja Fándlyho sa stal najvýznamnejším predstaviteľom bernolákovského hnutia. Šíreniu a rozvoju bernolákovského spisovného jazyka napomáhal predovšetkým vydavateľskou a prekladateľskou prácou. Bol najväčším mecénom literatúry vydávanej v bernolákovčine, na čo obetoval väčšinu svojich príjmov. Jeho zásluhou vyšli do roku 1835 najmä všetky diela najvýznamnejšieho bernolákovského básnika Jána Hollého, s ktorým viedol rozsiahlu korešpondenciu a ktorému bol aj poradcom a usmerňovateľom.

Prekladal z nemčiny, latinčiny a gréčtiny, najmä biblické drámy a filozofické texty. Dlhodobo sa usiloval o preklad Biblie do bernolákovskej slovenčiny, ktorý sa mu napokon podarilo realizovať a na vlastné náklady vydať v dvoch zväzkoch v rokoch 1829 a 1832. Sám ho slovenským farnostiam zadarmo posielal. Počas prác na preklade Biblie stihol v rokoch 18251827 vydať ešte šesť-zväzkový slovník „Slowár Slowenskí, Češko-Laťinsko-Ňemecko-Uherskí“ Antona Bernoláka, ktorý zredigoval, upravil a doplnil.

Zaujímavosť 
3. apríla 1833 písal Ján Hollý Jurajovi Palkovičovi: „Nikdá sem s tak weľkú Chutú a radosťú Bibliu nečítal gako túto slowenskú od Pána Welkomožného preloženú...“

Dielo 
 Swaté Písmo starého i nowého Zákona: podla obecného latinského od sw. Rímsko-katolíckég Církwi potwrďeného, preložené s Prirownaním ğruntowného Tekstu na Swetlo widané. Ďel prwní, Ďel druhí. W Ostrihome: Josef Beimel, 1829, 1832.

Zdroje 
 Juraj Dolinský, Juraj Palkovič, prekladateľ Svätého písma, http://www.jezuiti.sk/admin/dok/47fc2d780f75b.pdf
 
 Korešpondencia Jána Hollého. Pripravil Jozef Ambruš. Martin: Matica Slovenská 1967
 Záznam o narodení a krste v matrike pokrstený ako Joanes Georgius Palkoviczi

Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Slovenskí prekladatelia
Osobnosti z Veľkých Chlievan
Osobnosti z Dolian (okres Pezinok)
Potkan

Potkan môže byť:
 slovenský názov niektorých rodov hlodavcov, t. j. presnejšie niektorý z týchto významov:
 všetky rody z podčeľade Murinae (podľa jej vymedzenia uvedeného vo Wilson a Reeder 1993) okrem tých, ktoré majú slovenský názov myš, myška, ryšavka, bandikota či potkanec, a okrem toho aj rod Sigmodon; t. j. konkrétne sa názvom potkan označujú tieto rody: Aethomys, Anisomys, Anonymomys, Apomys, Batomys, Berylmys, Bullimus, Bunomys, Carpomys, Celaenomys, Colomys, Conilurus, Crateromys, Cremnomys, Crossomys, Crunomys, Dacnomys, Dasymys, Dephomys, Diplothrix, Echiothrix, Eropeplus, Golunda, Hydromys, Hylomyscus, Hyomys, Chrotomys, Kadarsanomys, Lenomys, Lenothrix, Leopoldamys, Leporillus, Leptomys, Limnomys, Macruromys, Malacomys, Mallomys, Margaretamys, Mastacomys, Maxomys, Mesembriomys, Microhydromys, Micromys, Millardia, Mylomys, Neohydromys, Nesokia, Niviventer, Oenomys, Papagomys, Parahydromys, Paraleptomys, Paruromys, Pelomys, Phloemomys, Pithecheir, Pogonomelomys, Rattus, Solomys, Srilankamys, Stenocephalemys, Stochomys, Taeromys, Tarsomys, Tateomys, Thalllomys, Thamnomys, Tokudaia, Tryphomys, Uranomys, Uromys, Zyzomys a Sigmodon
 rody Rattus, Cricetomys, Sigmodon a príp. aj rody Neotoma, Oryzomys a Dipodomys (a zastarano aj ondatra), nevhodné synonymum (bohemizmus): krysa, pozri Rattus, Cricetomys, Sigmodon, Neotoma, ryžomyš, Dipodomys, ondatra
 neformálne: všetky stredne veľké hlodavce, ktoré sú podobné myšiam (v užšom zmysle len ak tieto hlodavce majú tenký dlhý chvost), ale sú väčšie ako myši, t. j. napr. rody Cricetomys (po slovensky formálne: potkanovec alebo potkan), Rattus (potkan), Sigmodon (myšica alebo potkan), Neotoma (myšica alebo škrečok), Oryzomys (ryžomyš alebo potkan), Dipodomys (tarbíkomyš alebo potkan), Heterocephalus (rýpoš alebo krtopotkan), Proechimys (koro alebo ježopotkan) atď., nevhodné synonymum (bohemizmus): krysa, pozri napr. Cricetomys, Rattus, Sigmodon, Neotoma, ryžomyš, Dipodomys, Heterocephalus, Proechimys
 mimo taxonómie alebo zastarano alebo bohemizmus: potkan hnedý (Rattus norvegicus, staršie: Mus decumanus), t. j. opak krysy (ak je definovaná ako synonymum potkana tmavého - Rattus rattus), pozri potkan hnedý
 znamenie v čínskom horoskope, pozri potkan (znamenie)
 pejoratívne: 
 zákerný, bezcharakterný človek, synonymum: krysa
 označenie (najmä slabého) zvieraťa (najmä koňa)
 nárečovo: muž na svadbe, ktorý povoláva príbuzenstvo

Poznámky

Zdroje
Kostol svätého Martina (Vinosady)

Kostol svätého Martina je rímskokatolícky kostol v obci Vinosady v miestnej časti Veľké Tŕnie. Bol postavený v 19. storočí na mieste starého gotického chrámu.

V kostole sa nachádza niekoľko významných historických pamiatok. Medzi najvýznamnejšie patrí barokový hlavný oltár, oltár Najsvätejšieho Srdca Ježišovho a organ.

V rokoch 1935 – 1936 prešiel dôkladnou opravou, bola zrekonštruovaná omietka a interiér bol vymaľovaný. V rokoch 1947- 1948 sa poškodila oporná stena kostola, ktorú však miestni veriaci opravili. Druhý oporný pilier zostáva o 1 m nižšie.

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka obce Vinosady

Vinosady
Vinosady
Vinosady
Vinosady
Ben Kingsley

Sir Ben Kingsley, rodné meno Krishna Pandit Bhanji (* 31. december 1943, Scarborough, Spojené kráľovstvo) je britský herec. 

Medzi jeho najznámejšie a najslávnejšie úlohy patrí postava Mahátma Gándhího z filmu Gándhí z roku 1983, za ktorú dostal cenu Americkej filmovej akadémie Oscar.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Československá filmová databáze
 Filmová databáze
 Il canto sospeso

Zdroj 

Anglickí dabingoví herci
Anglickí divadelní herci
Anglickí filmoví herci
Anglickí televízni herci
Držitelia Oscara za najlepší mužský herecký výkon v hlavnej úlohe
Držitelia ceny Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon (dráma)
Držitelia ceny BAFTA za najlepšieho herca v hlavnej úlohe
Držitelia Critics' Choice Movie Awards
Anglické osobnosti indického pôvodu
Účastníci Medzinárodného filmového festivalu Karlovy Vary
Držitelia Screen Actors Guild Award
Rozprávači audiokníh
Riemannova guľa

Riemannova guľa alebo Riemannova sféra, pomenovaná podľa Bernharda Riemanna, je matematický koncept umožňujúci rozšíriť Gaussovu rovinu komplexných čísel o bod reprezentujúci nekonečno takým spôsobom, že možno zmysluplne pracovať s výrazmi typu
. 

Riemannova guľa sa niekedy označuje aj:
 Komplexná projektívna priamka, označovaná  alebo
 Rozšírená komplexná rovina, prípadne rozšírená Gaussova rovina, označovaná  alebo .

Z čisto algebraického pohľadu, komplexné čísla s nevlastným bodom v nekonečne tvoria systém, ktorý býva označovaný ako rozšírené komplexné čísla. Avšak aritmetika s nekonečnom sa neriadi zvyčajnými pravidlami, a preto takáto štruktúra netvorí pole. Výpočty na Riemannovej guli sa však z geometrického aj analytického pohľadu správajú rozumne aj v nekonečne.

Riemannova guľa je jednorozmerná komplexná varieta, nazývaná aj Riemannova plocha.

V komplexnej analýze sa Riemannova guľa používa najmä v teórii meromorfných funkcií. Veľmi často sa využíva v projektívnej a algebraickej geometrii, keďže je jedným zo základných príkladov komplexnej variety, projektívneho priestoru, ako aj algebraickej variety. Koncept Riemannovej gule tiež nachádza uplatnenie v nematematických odvetviach, ktoré využívajú matematickú analýzu a geometriu - predovšetkým v kvantovej mechanike a iných oblastiach fyziky.

Komplexná varieta 

Riemannova guľa je jednorozmerná komplexná varieta, ktorej atlas pozostáva z dvoch komplexných súradníc , kde
 je definovaná ako 
a
 je definovaná ako  pre  a 0 pre .

Takáto definícia intuitívne zodpovedá zlepeniu dvoch rovín, ktoré pokrývajú takmer celú guľu, až na jeden bod (ktorý je pre jednu rovinu 0 a pre druhú ). Počiatok -súradnice hrá v tomto prípade úlohu nekonečna pre -súradnicu a naopak.

Stereografická projekcia 

Riemannova guľa môže byť interpretovaná nasledujúcim spôsobom: ide o guľu, ktorá sa južným pólom dotýka počiatku Gaussovej roviny. Ktorémukoľvek bodu z Gaussovej roviny možno priradiť bod na Riemannovej gule preložením priamky medzi bodom z a severným pólom gule. Bod, v ktorom sa táto priamka pretne s povrchom Riemannovej gule je bod Riemannovej gule odpovedajúci bodu z. Severný pól Riemannovej gule odpovedá nekonečnu, čo je v súlade s prirodzenou geometrickou predstavou.

Referencie

Pozri aj 
 Komplexná analýza
 Gaussova rovina
 Stereografická projekcia

Iné projekty

Externé odkazy 
 Riemannova guľa - PlanetMath 
 Riemannova guľa - Wolfram MathWorld

Zdroje 

Geometria
Komplexná analýza
One Wall Centre

One Wall Centre alebo Sheraton Wall Centre je v súčasnosti druhý najvyšší mrakodrap vo vancouverskom downtowne. Architektonický návrh vypracovalo štúdio Busby Perkins+Will. Jeho výstavba bola dokončená v roku 2001, je držiteľom ocenenia Emporis Skyscraper Award za najlepší mrakodrap postavený v tom roku.

Dosahuje výšku 150 metrov, celkovo má 48 poschodí. Na prvých 27 poschodiach je umiestnený štvordiamantový hotel Sheraton Wall Centre, na 28. až 30. poschodí sídli realitná kancelária Intrawest a na zvyšných 17 poschodiach sa nachádzajú obytné kondomíniá.

Výstavba
K vyrovnaniu možných harmonických kmitov pri silnom vetre má One Wall Centre zladený tlmiaci vodný systém, ktorý je umiestnený na najvyššom poschodí budovy a ktorý pozostáva z dvoch špeciálne navrhnutých vodných nádrží o objeme 227 300 litrov. Tieto nádrže sú navrhnuté tak, aby harmonické kmity pohybujúcej sa vody v nádržiach pôsobili proti harmonickým kmitom kývajúcej sa budovy.

Exteriér budovy je dvojfarebný. Na nižších poschodiach je tmavšie zasklenie, vo vyšších poschodiach je umiestnené ľahké farebné sklo. Aby bola uspokojená požiadavka mestského plánovacieho úradu, ktorý sa obával, že mrakodrap by mohol dominovať celej mestskej panoráme, bolo rozhodnuté, že konečný výzor bude veľmi svetlý, aby splynul s modrou oblohou. Po tom, čo bol celkový dizajn schválený, bola vznesená drobná požiadavka o jeho zmenu v tom zmysle, že budova mala mať výrazne tmavšie zasklenie. Túto požiadavku schválil zamestnanec mestského plánovacieho úradu umiestnený na nižšom stupni rozhodovacieho procesu, ktorý si zrejme neuvedomil význam tejto zmeny. Keď začalo byť zasklenie umiestňované na budovu, všimli si zamestnanci plánovacieho úradu, že toto sklo je iné, ako bol návrh schválený ich úradom a širokou verejnosťou. Po mnohých vzájomných obvineniach mesto súhlasilo s kompromisom a povolilo umiestnenie tmavšieho zasklenia, ktoré už bolo nainštalované s tým, že tmavšie zasklenie ostane na spodnej časti budovy a na vrchnej bude umiestnené svetlejšie tak, ako to bolo pôvodne plánované.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam najvyšších budov vo Vancouveri

Iné projekty

Externé odkazy
 Projektová stránka One Wall Centre na Glotman•Simpson Group 
 One Wall Centre na emporis.com 

Mrakodrapy v Kanade
Stavby vo Vancouveri
Hotely v Kanade
Architektúra z 2001
Cesta II. triedy 537 (Slovensko)

Cesta II. triedy 537 (II/537) je cesta II. triedy na Slovensku v Žilinskom a Prešovskom kraji. Na svojej dĺžke 62,111 km spája mestá Liptovský Hrádok a osady mesta Vysoké Tatry. Spolu s časťou cesty I/67 od Tatranskej Kotliny po Tatranskú Javorinu nesie názov Cesta slobody.

História 
Cesta pôvodne viedla od Štrbského Plesa po poľskú štátnu hranicu pri Tatranskej Javorine, pričom medzi Štrbským Plesom a Tatranskou Kotlinou mala cesta už v 20-tych rokoch bezprašný (asfaltový) povrch. Z dnešného úseku Liptovský Hrádok – Štrbské Pleso existoval v roku 1946 len úsek po Pribylinu, pričom aj ten bol až do roku 1950 len vicinálnou cestou. Po jeho zoštátnení k 1. januáru 1950 bol formálne pričlenený k ceste II/537 a neskôr predĺžený do Podbanského, avšak cesta samotná bola ešte ďalších 20 rokov prerušená. V roku 1950 bol z cesty odčlenený úsek Tatranská Kotlina – Tatranská Javorina a bol začlenený do cesty I. triedy číslo I/67.

Pred konaním Majstrovstiev sveta v klasickom lyžovaní v roku 1970 bola v rokoch 1967 až 1969 modernizovaná celá cestná sieť vo Vysokých Tatrách. Cesta II/537 bola rozšírená a na viacerých miestach preložená, zároveň sa tiež dostaval chýbajúci úsek medzi Podbanským a Štrbským Plesom, pričom pre súvislosť cesty bol do nej začlenený aj krátky úsek cesty II/538. Zmenilo sa aj trasovanie cesty medzi Štrbským Plesom a Vyšnými Hágmi: cesta pôvodne viedla súbežne so železnicou okolo zástavky Popradské pleso. Pôvodné úseky cesty II/537 sú dnes miestnymi komunikáciami.

Priebeh 
Cesta II/537 sa začína v meste Liptovský Hrádok na križovatke s I/18, odkiaľ pokračuje k obci Liptovský Peter a križovatke s D1 a E50. Okrajom Vavrišova a Pribyliny pokračuje údolím Belej k Podbanskému, odkiaľ vedie náročným terénom k Štrbskému Plesu (cesta tu vystupuje do výšky cca 1260 m n. m.), ku križovatke s cestou II/538. 

Pokračuje k osadám Vyšné Hágy (križovatka s II/539), Nová Polianka, Tatranská Polianka, Tatranské Zruby a Starý Smokovec. Nasleduje križovatka s cestou II/534 a osady Tatranská Lesná, Tatranská Lomnica (križovatka s II/540), Tatranské Matliare a Kežmarské Žľaby. Končí pri osade Tatranská Kotlina križovatkou s cestou I/67, po ktorej do Tatranskej Javoriny pokračuje Cesta slobody.

Zdroje
 Miestopisný priebeh cestných komunikácií (Slovenská správa ciest)

Referencie 

537
Štrba
Gamilaraay (jazyk)

Gamilaraay (iné názvy: camileroi, gamilarájčina, gamilaroi, kamilaroi) je takmer vyhynutý jazyk patriaci medzi pama-nyungské jazyky. Hovorilo sa ním na severu štátu Nový Južný Wales v Austrálii. Pri poslednom sčítani ludu vAustralii sa niekoľko tisíc ľudí identifikovalo ako hovoriacich po Gamilarájsky. Gamilarájčina je vyučovaná v austrálskych školách.

Iné projekty

Externé odkazy 

Pama-nyungské jazyky
Európska cesta 71

Európska cesta 71 (E71) je 967 km dlhá európska cesta, ktorá vedie z Košíc do Splitu v Chorvátsku.

Priebeh 
Dôležitá cestná komunikácia E71 vedie strednou Európou v smere sever-juh a spája významné regióny Slovenska, Maďarska a Chorvátska.

Slovensko

Trasa E71 začína na križovatke ciest I/16 (E58) a I/68 pri Východoslovenských strojárňach južne od centra Košíc. Odtiaľ cesta vedie južným smerom cez mestské časti Barca a Šebastovce, za ktorými pokračuje po trase rýchlostnej cesty R4. Územie Slovenska opúšťa na hraničnom priechode Milhosť-Tornyosnémeti a následne vchádza na územie Maďarska.

Maďarsko

Na územie krajiny E71 vstupuje pri obci Tornyosnémeti, ktorá sa nachádza v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe. Pokračuje v trase štátnej cesty 3 juhozápadným smerom cez mestá Encs, Forov a Szikszó až po odbočku do Miškovca, kde prechádza na diaľnicu M30. Po nej pokračuje 28 kilometrov a potom sa napája na diaľnicu M3.

Po nej smeruje západným smerom okolo miest Eger, Gyöngyös, Hatvan a Gödöllő, kde prechádza na M31 a následne na budapeštiansky obchvat M0. Tu sa križuje s viacerými európskymi cestami - E60, E73 a E75. 

Juhozápadne od centra Budapešti sa napája na diaľnicu M7 a vedie okolo Stoličného Belehradu (križovatka s E66), Balatonu a mesta Nagykanizsa (peáž s E65) až na hraničný prechod Letenye-Goričan, kde vstupuje na územie Chorvátska.

Chorvátsko

Zo štátnej hranice E71 smeruje na juhozápad po trase diaľnice A4 okolo miest Ludbreg a Varaždin až ku Záhrebu, kde prechádza na diaľnicu A3, ktorá tvorí obchvat hlavného mesta. Za mestom sa z obchvatu odpája a najväčšou mýtnou bránou v krajine ZAGREB - LUČKO vstupuje na najvýznamnejšiu a najdlhšiu chorvátsku diaľnicu A1 a po nej smeruje až na juh k Jadranskému moru, pričom míňa mestá Karlovac, Ogulin, Gospić, Zadar, Benkovac a Šibenik. Po zhruba 950 kilometroch, v križovatke Dugopolje sa odpája od A1 a prechádza na štátnu cestu 1, po ktorej smeruje až do prístavného mesta Split, kde sa v križovatke s takzvanou Jadranskou magistrálou E71 končí.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

71
Európska cesta 371

Európska cesta 371 (E371) je európska cesta, ktorá vedie z mesta Radom v Poľsku do slovenského mesta Prešov.

Priebeh 
 : Severojužná cestná spojnica E371 začína v poľskom Radome, na križovatke E77 a cesty číslo 9, v peáži ktorej pokračuje na juh k mestám Ostrowiec Swietokrzyski, Kolbuszowa, Rzeszów (križovatka s E40) a Dukla
 : Duklianskym priesmykom vstupuje na trasu cesty I/21 a cez Svidník a Giraltovce vstupuje (už po ceste I/18) do Prešova, kde končí na križovatke s E50 a I/68.

Na slovenskom úseku bude v budúcnosti E371 vedená v trase R4.

Referencie

Iné projekty 

371
Cesta II. triedy 531 (Slovensko)

Cesta II. triedy 531 (II/531) je cesta II. triedy na Slovensku v Banskobystrickom kraji. Jej celková dĺžka nerátajúc peáž s I/72 je 36,302 km.

Priebeh
Komunikácia začína v obci Pavlovce v okrese Rimavská Sobota na križovatke s cestou II/571. Pokračujúc cez Rimavské Janovce do Rimavskej Soboty sa cesta križuje s III/2769, III/2741 a III/2782. Od križovatky s cestou I/16 pokračuje v peáži s cestou I/72 cez Veľké Teriakovce, Hrachovo, Kocihu, Rimavské Zalužany, Rimavskú Baňu a Rimavské Brezovo do Hnúšte, kde križuje cestu II/526. 

V Tisovci sa odpája od cesty I/72 a pokračuje cez Muráň, sedlo Predná Hora a Muránsku Hutu, pričom sa križuje s III/2828, III/2827 a III/2829. Potom prichádza do Červenej Skaly, kde končí križovatkou s cestou I/66.

Zdroje
 Miestopisný priebeh cestných komunikácií (Slovenská správa ciest)
 

531
Wolverhampton Wanderers FC

Wolverhampton Wanderers FC je tradičný anglický futbalový klub založený v roku 1877. Svoje domáce zápasy hrá na štadióne Molineux Stadium vo Wolverhamptone. Bol zakladajúcim členom anglickej futbalovej ligy.

Úspechy 
 Majster Anglicka: 1953–54, 1957–58, 1958–59
 FA Cup: 1893, 1908, 1949, 1960
 Pohár UEFA: Finále: 1972

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

 
Anglické futbalové kluby
Futbalové kluby založené v 1877