joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zoznam astronomických článkov/L

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 81 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

l? 
L² Puppis

l  
L Carinae

la 
La Superba – Labuť (súhvezdie) – Lacaille 8760 – Lacaille 9352 – Lagúna (hmlovina) – Lalande 21185 – Lambda Aquarii – Lambda Arietis – Lambda Aurigae – Lambda Serpentis – Lambda Tauri – Lambda Ursae Majoris – Lambda-CDM model – Laniakea – Laomedeia (mesiac) – Larisa (mesiac) – Lawrence Hargrave – Lawrence Hugh Aller – Lawrence Parsons

lá 
László Detre

lb 
LBV 1806-20

le 
LEDA 3234374 – Lenka Kotková – Leo Minoridy – Leonidy – Lesath – Letný trojuholník – Letopočet – Lev (súhvezdie) – Lev I (trpasličia galaxia) – Lev II – Lev Matematik – Levia hriva – Levov triplet – Lewis A. Swift – Lewis Boss

lé 
Léda (mesiac)

lg 
LGS 3

lh 
LHS 288 – LHS 292 – LHS 3508

li 
Libračný bod – Librácia (astronómia) – Libridy – Libya Montes – Lidija Petrovna Ceraská – Lietajúca ryba (súhvezdie) – LIGO – Lich (pulzar) – Liisi Oterma – Lincoln Near-Earth Asteroid Research – Lissajousova obežná dráha

lí 
Líška (súhvezdie)

lk 
LkCa 15 b

lo 
Lodný stožiar (súhvezdie) – Loď Argo (súhvezdie) – Logaritmické pravítko (súhvezdie) – Loge (mesiac) – Lowell Observatory

lu 
Luboš Kohoutek – Lucida (hviezda) – Lucien d’Azambuja – Ludwig Franz Benedict Biermann – Lukáš Drozd – Lunar Orbiter 1 – Lunar Orbiter 2 – Lunar Orbiter 3 – Lunar Orbiter 4 – Lunar Orbiter 5 – Lunácia – Lunochod – Luyten 726-8 – Luytenova hviezda

ly 
Lyman Spitzer – Lymanova séria – Lyotov filter – Lyridy – Lysitea (mesiac)

lý 
Lýra (súhvezdie)

Zoznamy astronomických článkov
Tomas Holmström

Tomas Holmström (* 23. január 1973, Pitea, Švédsko) je bývalý švédsky hokejista.

Klubový hokej 
Hral na poste utočníka, ľavého krídla. Je 183 cm vysoký a váži 94 kg (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1994/95 za Lulea HF v švédskej Elitserien. Ešte predtým ho v roku 1994 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Detroit Red Wings v 10. kole ako 257. v celkovom poradí. Po dvoch sezónach strávených v Lulea začal hrať od sezóny 1996/97 za Detroit a zostal tomuto klubu verný až do konca svojej kariéry v roku 2012. Vyhral s ním trikrát Stanley Cup v rokoch 1997, 1998 a 2002. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral opäť za Lulea HF. 
Hral s číslom 96.

Reprezentácia 
S reprezentačným výberom Švédska získal zlatú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Hral s reprezentačným dresom číslo 96.

Zimné olympijské hry 2006 
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.

Štatistika na ZOH

Externé odkazy 
 
 
 Tomas Holmström na stránke Detroit Red Wings

Švédski olympijskí víťazi
Olympijskí víťazi v ľadovom hokeji
Hráči Detroit Red Wings
Účastníci MS v hokeji 1996
Jozef Lettrich

Dr. Jozef Lettrich (* 17. jún 1905, Turčianske Teplice, Slovensko – † 29. november 1969, New York, New York, USA) bol slovenský politik. Pseudonym: J. Jedľovský, kr. m. Kiss

Život 
Narodil sa ako syn Juraja Lettricha a Judity Lettrichovej (rodenej Bízikovej) v obci Diviaky, ktorá je od roku 1971 časťou Turčianskych Teplíc. Študoval na gymnáziu v Martine, v roku 1928-1929 na Právnickej fakulte UK v Bratislave. Pôvodným povolaním právnik (v rokoch 1941 – 1944 advokát v Bratislave). V medzivojnovom období člen Agrárnej strany. Od roku 1939 činný v protifašistickom odboji, signatár Vianočnej dohody, v rokoch 1943 – 1944 člen ilegálnej a v roku 1944 povstaleckej Slovenskej národnej rady, povereník pre školstvo a osvetu (od 1.9.1944) v Banskej Bystrici.

V rokoch 1945 – 1948 predseda (od júla 1945 nahradil Jána Ursíniho) Demokratickej strany, predseda SNR a poslanec Národného zhromaždenia.

26. februára 1948 bol donútený rezignovať na funkciu predsedu SNR. V marci 1948 s bratom emigroval cez Rakúsko (dvoch dôstojníkov, ktorí im pomohli, odsúdili neskôr na 15 a 20 rokov straty slobody) do USA, kde pôsobil v exilových organizáciách, napr. v Rade slobodného Česko-Slovenska a publikoval v exilovej (krajanskej) i americkej tlači.

Zomrel 29. novembra 1969 v americkom New Yorku a pochovali ho na československom cintoríne v Chicagu. V roku 1990 bola jeho urna prevezená do Martina na  Národný cintorín.

V roku 1996 v Slovenskej televízii vznikol dokumentárny film o živote Jozefa Lettricha (scenár a réžia Fedor Bartko).

Na jeho počesť je pomenovaná ulica v Martine. Od roku 2006 v Martine nesie jeho meno aj osemročné gymnázium (Gymnázium Jozefa Lettricha).

Dielo 
 Chceme slovenskú techniku, Bratislava, 1930
 O Slovenskej národnej rade, Bratislava, 1945
 The History of Modern Slovakia, 1955, New York (Slovenská verzia vydaná v roku 1993, Bratislava)

Ocenenie 
 Rad SNP I.triedy (1945)
 Rad T. G. Masaryka 2. triedy (1991, in memoriam)

Referencie

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Slovenskí politici
Politici DS
Osobnosti z Turčianskych Teplíc
Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Predsedovia SNR
Pochovaní na Národnom cintoríne v Martine
Slovenskí emigranti a exulanti
České filmové nebe

České filmové nebe (skr. ČFN) bola česká obdoba databázy IMDb, ktorú založili Ing. Radek Vetešník a Ing. Petr Herudek. Zameriavala sa predovšetkým na české filmy. Výhodou oproti podobnému projektu ČSFD bol väčší záber pri profesiách a zoznam úloh. 

V roku 2009 sa ČFN zlúčilo s portálom Kinobox.cz a vznikla obsiahla databáza o českej i zahraničnej kinematografii.

Externé odkazy 
 České filmové nebe
 Kinobox

Stránky o filmoch
České webové stránky
Citrónovník citronátový

Citrónovník citronátový (iné názvy: citrónovník medský  [resp. staršie: citrónovník médsky], citronátovník, citrónovník lekársky, citrónovník liečivý, cedrát, zastarano: citroník/citrónovník; lat. Citrus medica) je druh z rodu citrónovník. Jeho plod sa nazýva cedrát (alebo zriedkavo: citronát); sladené albedo plodu sa nazýva citronát, menej často často cedrát alebo zriedkavo citronáda.

Pozor na zámenu s angličtinou, kde sa tento druh označuje názvom „citron“. V slovenčine (podobne v mnohých iných jazykoch) je citrón naopak názov plodov druhu citrónovník pravý (Citrus limon).

Charakteristika 
Dorastá do výšky až 4 m. Má hrubú kôru a malými oddeleniami. Vo všeobecnosti sa konzumuje zaváraný alebo v pečive ako ovocný koláč. Pri pečení sa často používa nie dužina, ale kandizovaná šupa. Cedrát bol prvým citrusovým plodom známym Rimanom. Plíniova prírodoveda spomína strom (HN xii.7), ktorý niektorí nazývali asýrske, iní médske „jablko“, (všeobecné grécko-rímske meno pre guľaté plody). V Plíniovej dobe sa toto ovocie nikdy nejedlo (začalo sa používať pri varení na začiatku 2. storočia), ale jeho intenzívna vôňa sa využívala na napustenie šiat, aby odpudzovali otravný hmyz. Podľa Plínia boli pokusy pestovať citrónovník pre jeho medicínske vlastnosti v kvetináčoch neúspešné.

Systematika 
Tak ako mnohé kultúrne rastliny, aj citrónovník citronátový sa zvykne deliť buď na variety (skratka var.) alebo na kultivary (pričom kultivary prípadne patria do jednotlivých variet alebo niektorým z nich v plnom rozsahu zodpovedajú).

Variety 
Pokiaľ ide o variety, uvádzajú sa rôzne delenia, príklad súčasného je napríklad toto
:
Citrus medica - citrónovník citronátový:
Citrus medica var. medica
Citrus medica var. sarcodactylis (=Citrus medica var. digitata) - tzv. Budhova ruka
Citrus medica var. ethrog - tzv. etrog (niekedy sa zaraďuje ako samostatný druh Citrus limonimedica; názvom cedrát potom mimochodom označujeme nielen takto vzniknutý "menší" druh Citrus medica, ale aj takto vzniknutý samostatný druh Citrus limonimedica )

Občas (a často najmä v minulosti) sa do druhu Citrus medica zaraďujú aj ďalšie taxóny, ktoré sa inak obyčajne zaraďujú ako samostatné druhy, a to najmä:
 citrónovník pravý (lat. Citrus limon; t.j. klasické citróny; keďže boli teda do Citrus medica v minulosti zahrnuté aj klasické citróny, znel domáci názov druhu Citrus medica v minulosti "citrónovník")
 citrónovník limetový (lat. Citrus aurantifolia)

Kultivary 
Pokiaľ ide o kultivary, je ich pomerne veľké množstvo (pričom variete ethrog zodpovedá len jeden kultivar - Ethrog). Kultivary sa delia na kyslé (napr. kultivary China, Poncire, Diamant a Ethrog) a sladké (napríklad kultivary Corsican a Dulcia).

Iné projekty

Zdroje

Citrusové plody
Rutovité
Jevgenij Viktorovič Nabokov

Jevgenij Nabokov (* 25. júl 1975, Öskemen, Kazachstan) je ruský reprezentant v ľadovom hokeji.

Klubový hokej 
V roku 1994 bol draftovaný klubom San José Sharks. Do zámoria však odišiel až pred sezónou 1997/98, kde odchytal dve sezóny za Kentucky Thoroughblades a Cleveland Lumberjacks. V NHL debutoval v sezóne 1999/00 v drese Sharks, kde počas desiatich sezón odchytal 563 zápasov. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 odchytal 14 zápasov za Metallurg Magnitogorsk v ruskej superlige.

Reprezentácia 
Medzinárodná hokejová federácia (IIHF) mu dlho odmietala povoliť hrať za Rusko, nakoľko na juniorskom šampionáte reprezentoval rodný Kazachstan. Až v roku 2005 dostal povolenie chytať za Rusko. V drese národného tímu debutoval na zimnej olympiáde v Turíne a účinkoval aj v zbornej na uplynulých ZOH vo Vancouveri. V roku 2008 sa pričinil o prvý ruský titul majstra sveta po pätnásťročnom pôste.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
 Jevgenij Nabokov na stránke San José Sharks

Kazašskí hokejisti
Ruskí hokejisti
Kazašskí hokejoví brankári
Ruskí hokejoví brankári
Ruskí olympionici
Majstri sveta v ľadovom hokeji
Účastníci MS v hokeji 2005
Účastníci MS v hokeji 2008
Účastníci MS v hokeji 2011
Brankári v NHL
Hráči San José Sharks
Hráči New York Islanders
Hráči Metallurg Magnitogorsk
Hráči SKA Petrohrad
Kazašské osobnosti ruského pôvodu
Osobnosti z Öskemenu
Brankári San Jose Sharks
Brankári New York Islanders
Brankári Tampa Bay Lightning
Sergej Viktorovič Gončar

Sergej Gončar (* 13. apríl 1974, Čeľabinsk, Rusko) je bývalý ruský reprezentant v ľadovom hokeji.

Klubový hokej 
Sergej Gončar je obranca. V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1991/92 za Traktor Čeľabinsk v ruskej hokejovej superlige. V roku 1992 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Washington Capitals už v prvom kole ako 14. v celkovom poradí. Nasledujúce dve sezóny chytal za Dinamo Moskva. Od sezóny 1994/95 odohral takmer 10 sezón za Washington a stal sa jednou z opôr tímu. Počas sezóny 2003/04 ho Washington vytrejdoval do tímu Boston Bruins. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral za Mettalurg Magnitogorsk v ruskej superlige. Pred sezónou 2005/06 prestúpil do Pittsburghu Penguins. Má uzavretú zmluvu na 3,5 milióna dolárov a je najlepšie plateným hráčom mužstva. Hrá s číslom 55. V roku 2009 získal s tímom Pittsburgh Penguins Stanley cup.

Reprezentácia 
Sergej Gončar sa dostal do reprezentačného výberu Ruska na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji v rokoch: 2000, 2007 a 2010. Zúčastnil sa zimných olympijských hier v Nagane, v Salt Lake City, v Turíne a vo Vancouveri.

Externé odkazy 
 
 
 Sergej Gončar na stránke Pittsburgh Penguins

Ruskí hokejisti
Strieborní olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Bronzoví olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Ruskí strieborní olympijskí medailisti
Ruskí bronzoví olympijskí medailisti
Hráči Washington Capitals
Hráči Pittsburgh Penguins
Účastníci MS v hokeji 2000
Účastníci MS v hokeji 2007
Účastníci MS v hokeji 2010
Osobnosti z Čeľabinska
Kalciol

Kalciol alebo cholekalciferol alebo vitamín D3 je forma Vitamínu D (kalciferolu). Vitamín D3 je tiež steroid, tak ako testosterón, cholesterol a kortizol. Zvyšuje vstrebávanie vápnika z čreva.

Pozri aj 

 Vitamín D
 Erkalciol (vitamín D2)

Iné projekty 

Vitamíny
Steroidy
ATC A11CC05
Základné a špeciálne esenciálne liečiva podľa WHO
Erkalciol

Erkalciol alebo ergokalciferol alebo vitamín D2 je forma vitamínu D.  

Vytvára sa z viosterolu, ktorý vzniká, keď ultrafialové svetlo aktivuje ergosterol.

Pozri aj 

 Vitamín D
 Kalciol (vitamín D3)

Steroidy
ATC A11CC01
Centrálna nervová sústava

Centrálna nervová sústava (v skratke často CNS) alebo ústredná nervová sústava alebo centrálny nervový systém je hlavné nervové riadiace centrum vyšších organizmov. Skladá sa z dvoch základných súčastí: mozgu a miechy. K centrálnej nervovej sústave sa často priraďujú niektoré zmyslové orgány, a to z dôvodu spoločného embryonálneho vývoja – zrak, sluch, čuch a centrum rovnováhy. S orgánmi ju spája sústava obvodových nervov.

CNS riadi motorické reakcie organizmu, koordinuje pohyb a rovnováhu, nesie centrá životne dôležitých funkcií (dýchanie, krvný obeh, hlad, smäd), závisí od nej pamäť, učenie a celé vedomie človeka.

Stavba 
V stavbe CNS môžeme pozorovať 2 druhy nervového tkaniva:
 sivá hmota – tvoria ju telá neurónov 
 biela hmota – tvoria ju výbežky neurónov 

Mozog a miecha majú na svojom povrchu 3 obaly – pleny (meningy):
 cievnatka (pia mater) – pokrýva priamo povrch mozgu a miechy 
 pavúčnica (arachnoidea) – stredný obal, v ktorom sú sieťovito usporiadané vlákna
 tvrdá plena (dura mater) – vonkajší obal, kt. prilieha ku kostiam lebky a cez záhlavový otvor prechádza do tvrdej pleny miechy 

Medzi pavúčnicou a cievnatkou je mozgovomiechový mok (liquor cerebro-spinalis), ktorý má podobné zloženie ako krvná plazma, ale neobsahuje bielkoviny.

Iné projekty 

  
Anatómia
Zmyslové orgány

Zmyslové orgány () sú špecializované anatomické štruktúry, ktoré poskytujú mozgu informáciu o špecifických zmenách vonkajšieho prostredia. Rôzne živé organizmy môžu mať rôzne anatomicky usporiadané zmyslové orgány, s rôznou citlivosťou a zložitosťou.

Receptory 
Základnou jednotkou zmyslových orgánov sú receptory, ktoré sú roztrúsené po celom tele. Delíme ich na:

 Exteroreceptory, tieto prijímajú podnety z vonkajšieho prostredia. Sú to jednak kožné receptory citlivé na dotyk, tlak, bolesť, teplo a chlad, jednak vlastné zmyslové receptory pre zrak, sluch, čuch a chuť.
 Proprioreceptory informujú o polohe tela v priestore, sú v svaloch, šľachách, kĺbových puzdrach a pod.
 Interoreceptory sú vo vnútorných orgánoch a informujú o vnútornom prostredí (pH, o pomere kyslíka a oxide uhličitom, osmotickom tlaku a iných viscerosenzitívnych podráždeniach).

Ďalšie rozdelenie receptorov:
 mechanoreceptory- vnímaju mechanické podnety napr. tlak, vlnenie(hmat a sluch)
 chemoreceptory-vnímajú chemické podnety (chuť a čuch)
 rádioreceptory-vnímajú rádiové vlny napr. UV žiarenie (zrak)
 
Receptory sú buď jednoduché voľné nervové zakončenia, alebo sa vytvárajú špeciálne zariadenia s rôzne zložitou stavbou. Každý receptor prijíma iba špecifické podnety (napr. svetlo, farbu). Rozlišujeme receptory všeobecnej citlivosti (tlak, bolesť a pod.) a receptory špeciálnej citlivosti. Senzitívne vnemy zachytené zmyslovými ústrojmi sa vedú dostredivými dráhami do centrálnej nervovej sústavy (CNS) a až tu vzniká pocit, vnem a poznatok.

Zmysly 

U človeka rozlišujeme nasledovné zmysly:

 Zrak
 Sluch
 Čuch
 Chuť
 Hmat

Tieto vnemy registrujú rôzne k tomu prispôsobené bunky až špecializované orgány – napr. oko, vonkajšie, stredné a vnútorné ucho, chuťové poháriky jazyka, senzorické systémy kože, čuchové bunky nosnej sliznice a podobne.

Iné projekty
Monika Hilmerová

Mgr. art. Monika Hilmerová (* 7. október 1974, Bratislava) je slovenská herečka. Má o dva roky staršieho brata Viktora a je vydatá za tanečníka Jara Bekra, s ktorým má dcéru Zaru a syna Leonarda.

Život 
Prvý hraný film (O sláve a tráve) natočila už ako 10-ročná. V divadle začala ako 16-ročná, keď sa stala členkou Radošinského naivného divadla (19912003), neskôr Činoherného umeleckého súboru Slovenského národného divadla (20032006, 2008súčasnosť). Hosťovala však aj na iných profesionálnych scénach ako Štúdio L+S (1994), Astorka Korzo ’90 (2003) či Aréna (2007).

Vyštudovala andragogiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského 19931998) a herectvo na Vysokej škole múzických umení (19982002) v Bratislave.

Diskografia 
 Výber
 2008 – Veľkí herci spievajú malým deťom 2 – kniha s CD (kompilácia, Enigma, ISBN 978-80-969830-1-8)

Filmografia 

Filmografiu Hilmerovej zastupuje v distribúcii dvanásť celovečerných hraných filmov, na poli krátkometrážnej kinematografie boli jej príspevky zaznamenané v troch prípadoch. V rámci televízneho formátu bola bez ohľadu na metráž filmu obsadená do dvadsiatich hraných snímkov a dvanástich seriálov vrátane dvoch minisérií, dvoch antológií i sitkomov; jeden titul predstavuje TV záznam divadelnej inscenácie.

Ocenenia 
Podľa prieskumu NOC sa v roku 2003 dostala do prvej dvadsiatky najobľúbenejších domácich herečiek, zatiaľ čo v prieskume agentúry GfK z roku 2009, sa umiestnila v prvej desiatke najatraktívnejších slovenských hercov.

Referencie

Externé odkazy 
  
 
 
 
 Monika Hilmerová v databáze Slovenského filmového ústavu

 
Osobnosti z Bratislavy
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenské popové speváčky
Radošinské naivné divadlo
Členovia Činohry Slovenského národného divadla
Andrej Bagar

Andrej Bagar (* 29. október 1900, Trenčianske Teplice – † 31. júl 1966, Bratislava) bol slovenský herec a divadelný režisér. 

Od roku 1914 sa učil vo Viedni za čalúnnika a súčasne študoval dekoratérstvo na umelecko-priemyselnej škole. Pracoval ako robotník, hotelový sluha, kurič. Od roku 1922 študoval herectvo na dramatickom konzervatóriu v Prahe. 

V rokoch 1923 - 1925 a 1939 bol členom činohry SND. Medzitým hral v Košiciach a Pardubiciach. V rokoch 1939 - 1940 pre svoju protifašistickú činnosť bol väznený. Po prepustení pôsobil pod kr. menom Ján Minárik ako režisér bratislavského rozhlasu. V roku 1944 sa stal spoluzakladateľom Slovenského komorného divadla v Martine. Po uvedení inscenácie Filip II. mu zakázali pobyt v Martine. Odišiel do SNP, kde s divadelným súborom pôsobil medzi povstalcami (najprv ako komisár, neskôr založil a viedol Frontové divadlo). Po oslobodení bol do roku 1951 umeleckým riaditeľom SND. Od roku 1950 až do svojej smrti bol tiež pedagógom a tiež rektorom VŠMU. 

V mladosti bol verejne činný. Od roku 1938 bol aktívnym členom KSČ. V rokoch 1957 - 1965 bol predsedom ZSDU. Dlhé roky bol členom UV KSČ a poslancom SNR.

Vo svojom hereckom vývine prešiel od postáv mladistvých elegánov po psychologicko vrstevnatejšie portréty veľkého množstva postáv v hrách domácich i zahraničných autorov. 

Vo filme hral od roku 1935.

Za svoju činnosť bol často ocenený: 1934 - nositeľ Štefánikovej ceny za dramatické umenie, 1945 - nositeľ národnej ceny, 1947 - Československý vojnový kríž, 1947 a 1951 laureát štátnej ceny, 1949 - nositeľ Radu 25. februára, 1955 - nositeľ Radu republiky a titul národný umelec, 1960 - nositeľ Radu práce.

Je po ňom pomenované Divadlo Andreja Bagara v Nitre a Bagarova ulica v Bratislave, Banskej Bystrici, Martine a v Žiline.

Filmografia 
 1935: Milan Rastislav Štefánik (Martin Javor)
 1936: Jánošík (Šándor)
 1936: Vzdušné torpédo 48 (šéf vyzvedačov Gettering)
 1937: Matkina spoveď (Ondrej Mikulčík)
 1938: Neporažená armáda (štábny kapitán Michal Jurčík)
 1938: Zborov (príslušník Českej družiny Veselý)
 1947: Varúj...! (panský gazda)
 1948: Čertova stena (majiteľ chaty Hlavaja)
 1948: Ves v pohraničí (Hrianka)
 1951: Boj sa skončí zajtra (poslanec Drábek)
 1952: Nad námi svitá (Houra)
 1952: Nástup (Galčík)
 1954: Drevená dedina (Martin Šechnár)
 1957: Zemianska česť (Adam Bešeňovský)
 1962-63: Jánošík I-II (gróf Révay)
 1965: Úplně vyřizený chlap (Šafář)

Externé odkazy 
 
 
 
 Andrej Bagar na FDb.cz
 Andrej Bagar v Kdo byl kdo v našich dějinách ve 20. století

Slovenskí filmoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí divadelní režiséri
Osobnosti SNP
Česko-slovenskí národní umelci
Členovia KSČ/KSS
Poslanci SNR
Osobnosti z Trenčianskych Teplíc
Rektori Vysokej školy múzických umení
Belo Polla

PhDr. Belo Polla DrSc. (* 12. apríl 1917, Humenné – † 16. august 2000, Bratislava) bol historik, archeológ a archivár.

Vzdelanie
Gymnázium v Michalovciach (1933–1937) 
Filozofická fakulta Slovenskej univerzity v Bratislave (1937-1942) študijný odbor: slovenčina – dejepis

Prax
1942 – 1944 – pracovník Archívu Ministerstva vnútra v Bratislave
1944 – 1945 – profesor slovenčiny a dejepisu na Učiteľskej akadémii v Bratislave
1945 – 1948 – pracovník Historického odboru Matice slovenskej v Martine 
1948 – 1950 – archivár v Oblastnej pobočke Poľnohospodárskeho archívu v Košiciach
1950 – 1953 – väzeň, neskôr mzdový účtovník
1953 – 1957 – štátny archeologický ústav, pobočka v Košice
1957 – 1960 – vedúci historicko-archeologického oddelenia SAV v Nitre
1961 – 1986 – vedecký pracovník historicko-archeologického oddelenia Slovenského národného múzea v Bratislave
1989 – 2000 – Historický odbor Matice slovenskej

Diela
Bibliografia B. Pollu obsahuje 435 jednotiek. Okrem knižných prác jeho štúdie nájdeme v Historických zborníkoch Matice slovenskej, Slovenskej lige, v Kultúre, v Nových obzoroch, v Zborníku Slovenského národného múzea – História (zredigoval 25 ročníkov), v Historickom časopise, Vlastivednom časopise, Pamiatkach a múzeách a i.

Východoslovenské hrady a kaštiele ; 1956 – spoluautor, ktorej druhé, rozšírené a prepracované vydanie vyšlo roku 1966 a tretie pod názvom Hrady a kaštiele na východnom Slovensku ; v roku 1980
Ohlas zrušenia Matice slovenskej na uhorskom sneme ; brožúra, 1944, druhé vydanie 1995
PhDr. Štefan Moyses (24. október 1797 – 5. júl 1869) ; monografia, 1947, druhé, rozšírené a prepracované vydanie v roku 1997
Historickoarcheologický výskum Bratislavského hradu roku 1958 ; monografia,  rotaprint, spoluautor, 1959
B. Chropovský, M. Dušek, B Polla: Pohrebiská zo staršej doby bronzovej na Slovensku ; 1960 
Birituálne füzesabonské pohrebisko v Strede nad Bodrogom ; s. 299–386
Bratislavský hrad ; 1960
Nitra ; 1961

Odborné samostatné monografie:
 Stredoveká zaniknutá osada na Spiši Zalužany ; 1962
 Kežmarok. Výsledky historickoarcheologického výskumu ; 1971
 Bratislava - Západné suburbium; Výsledky archeologického výskumu ; 1979
 Košice-Krásna. K stredovekým dejinám Krásnej nad Hornádom ; 1986
 Archeológia na Slovensku v minulosti ; 1996
 Archeologická topografia Bratislavy ; monografie, 1991

Externé odkazy
Belo Polla, Vydavatelstvo FORMAT, P. O. Box 8, 902 01 Pezinok, Slovakia

Slovenskí historici
Osobnosti z Humenného
Slovenskí archeológovia
Slovenskí archivári
Pochovaní na Národnom cintoríne v Martine
Predstojnica

Predstojnica alebo predstojná žľaza alebo prostata (lat. prostata) je nepárový žľaznatý orgán, uložený na svalovom dne panvy, kde svojou hornou plochou zrastá so spodinou močového mechúra. Celou žľazou prechádza vretenovite rozšírená časť močovej rúry. Prostata má tvar gaštana, je široká asi 4 cm, vysoká 3 cm a hrubá 2 cm - hmotnosť priemerne 20 g. Do normálnej veľkosti dorastá v 17 rokoch. Prostata sa skladá zo žľaznatého tkaniva a svalovej zložky. Sekrét prostaty je výlučok 30 - 50 drobných žliazok, ktorý má za úlohu zvlhčovať močovú rúru pred vystreknutím spermy ale nieje objemovo najväčšou súčasťou ejakulátu. Tvorí asi 30% objemu ejakulátu a jej sekrét ma mierne kyslé pH.(pH=6,4). (Najväčšiu časť ejakulátu vytvárajú mechúrikovité žľazy v semenníkoch (Glandulae vesiculosae) a to až 70%.) V starobe sa prostata často zväčšuje (hypertrofuje), čo má za následok stláčanie močovej rúry a poruchy močenia. Prostata je obalená puzdrom - fasciou, z ktorej do vnútra vystupujú elastické vlákna a spolu s hladkou svalovinou vytvárajú tzv. strómu celej žľazy.

Iné projekty 
 

Rozmnožovacia sústava
Nemcovce (okres Bardejov)

Nemcovce sú obec na Slovensku v okrese Bardejov.

Referencie 

 
Obce okresu Bardejov
Diana Mórová

Diana Mórová (* 18. február 1970, Bratislava) je slovenská herečka.

Životopis 
V rokoch 19881992 študovala herectvo na VŠMU v Bratislave. Od roku 1992 je členka činohry SND v Bratislave. 

Hrala v televíznych seriáloch Štúrovci (1992), Silvánovci (19961997), Zborovňa (1999), O ztracené lásce (2001) a Panelák (2008).

V roku 2006 so svojim krasokorčuliarskym partnerom vyhrala televíznu súťaž TV JOJ, Hviezdy na ľade.

Filmografia 
 1990: Let asfaltového holuba
 1990: Marta a ja
 1991: Amonina pomsta
 1991: Ružová Anička
 1991: Štúrovci
 1992: Veľkonočný sen
 1994: Spoveď
 1996: Silvánovci
 1998: Rivers of Babylon (Sylvia)
 1999: Kuře melancholik (tetuška)
 1999: Praha očima... –  Obrázky z výletu (Marta)
 1999: Rozprávanie neznámeho človeka
 1999: Škovránok
 1999: Zborovňa
 2000: Čarovala ryba, aby bola chyba...
 2001: Voľnomyšlienkár
 2002: Quartétto (Kristína)
 2002: Na konci hry
 2002: Kvet šťastia
 2005: Konečná stanica (vdova) 
 2006: Veľké šťastie
 2007: Polčas rozpadu
 2008: Mesto tieňov
 2008: Panelák (Ivana Švehlová/Schwarzová)
 2009: Tango s komármi
 2009: Keby bolo keby
 2015: Dvojičky
 2015: Česko Slovensko má talent
 2017: Kuchyňa
 2020: Bola raz jedna škola
 2020: Sviňa
 2022: Hranica
 2022: Jozef Mak
 2022: Ultimátum

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
  
 Diana Mórová na FDb.cz
 Diana Mórová na Osobnosti.sk

Absolventi Vysokej školy múzických umení
Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské televízne herečky
Držitelia Krištáľového krídla
Osobnosti z Bratislavy
Konečná stanica (film)

Konečná stanica () je slovenská filmová adaptácia úspešnej rovnomennej hry Radošinského naivného divadla.

 Architekt:
 Kostýmy:
 Strih: Peter Kordáč
 Vedúci výroby: Milan Stráňava
 Premiéra na Slovensku: 3. marec 2005

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka filmu

Slovenské filmové komédie
Filmy podľa názvu
Filmy z 2004
Radošinské naivné divadlo
Hradisko

Hradisko môže byť:

opevnené sídlisko z praveku (v užšom zmysle až od mladej bronzovej doby), protohistorického obdobia alebo včasného stredoveku, pozri hradisko (archeológia)
 miesto, kde stojí hrad
 obec na Slovensku v okrese Kežmarok, pozri Hradisko (okres Kežmarok)
 časť obce Terňa na Slovensku
 časť obce Radoma na Slovensku
 chránené územie v pohorí Vtáčnik, pozri Hradisko (prírodná pamiatka)
 kláštor v Olomouci, pozri Kláštor Hradisko
 nálezisko z bronzovej doby pri Kroměříži a časť Kroměříža, pozri Hradisko u Kroměříže
 sídlo v Česku pri Rychnove nad Kněžnou
 vrch v:
Javořickej vrchovine (760 m)
Považskom Inovci (732 m)
Slanských vrchoch (708 m)
Bielych Karpatoch (636 m)
Rožnovskej brázde (522 m)
Litenčickej pahorkatine (518 m)
Nízkom Jeseníku (441 m, tiež Predný Cvilínský kopec)
 folklórny súbor z Vrútok na Slovensku, pozri Hradisko (folklórny súbor)

Pozri aj
Hradište
Hradiště
Hradsko
Hradištsko
Miroslav Dvorský

Miroslav Dvorský (* 16. máj 1960, Partizánske) je slovenský operný spevák (tenor). Brat Petra Dvorského, Jaroslava Dvorského, Pavla Dvorského (brat Vendelín Dvorský je ekonóm). Miroslav a Jaroslav sú dvojčatá.

Po skončení Strednej priemyselnej školy strojníckej v Partizánskom vyštudoval Konzervatórium a VŠMU v Bratislave. Na opernej scéne debutoval v roku 1983. Absolvoval študijnú stáž v La scale v Miláne. Je prezidentom nadácie Memory, ktorá sa venuje výskumu Alzheimerovej choroby. Je ženatý, má dcéru Dorotu a syna Michala.

Diskografia 
diskografia nie je úplná
 Arias – Opus  91 2644-2 231, CD  
 1992 Ave Maria – Lívia Ághová a Miroslav Dvorský – Musica

Kompilácie 
 * 200? 55-členný orchester, Golden Violin – Zlaté husle -, CD – (Zlaté husle vedie Martin Sleziak, Miroslav Dvorský, Dalibor Karvay, Jiří Stivín)
 * 200? Zlaté husle na hrade – FeelingAX 0020-2-432 EAN 8588003 267184, CD (Zlaté husle, Miroslav Dvorský, Dalibor Jenis, Ľubica Vargicová)
 2005 Vinšujeme Vám... (vianočné koledy) – Musica, 15. „Anjelským pozdravením“
 2006 Čarovný klavír II – Richard Rikkon – Street Production – 03. „Caruso“ – Spieva Miroslav Dvorský

Ocenenia 
 2019 – Krištáľové krídlo za rok 2018 v kategórii Divadlo a audiovizuálne umenie

Referencie

Pozri aj 
 Peter Dvorský
 Jaroslav Dvorský
 Pavol Dvorský
 Opera

Iné projekty

Externé odkazy 
 Osobnosti.sk - Miroslav Dvorský
 Slovenské národné divadlo - Miroslav Dvorský
 Operný spevák Miroslav Dvorský: Najradšej sa vraciam domov - sme.sk
 Bratia Dvorskí o sebe - Korzár

Slovenskí operní speváci
Tenoristi
Dvojčatá
Držitelia Krištáľového krídla
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Členovia Opery Slovenského národného divadla
Osobnosti z Partizánskeho
Dúbravka

Dúbravka môže byť:

 mestská časť Bratislavy, pozri Bratislava – mestská časť Dúbravka 
 obec na Slovensku v okrese Michalovce, pozri Dúbravka (okres Michalovce) 
 miestna časť obce Predajná, pozri Predajná
 osada pri Zvolene, pozri Dúbravka (Zvolen)
 osada pri obci Litava, pozri Dúbrava (Litava)
 potok na strednom Liptove, pozri Dúbravka (prítok Váhu)
 prvé meno, pozri Dúbravka (prvé meno)
 poľská kňažná v 10. storočí, synonymá: Doubravka, Dobrava, pozri Dúbravka (kňažná)

Pozri aj 
 Dúbrava
Dilongova ulica

Dilongova je ulica v Prešove v časti Táborisko neďaleko Fakultnej nemocnice s poliklinikou. Pomenovaná je podľa slovenského básnika, prozaika, dramatika a publicistu Rudolfa Dilonga. Na tejto ulici sa nachádza Hvezdáreň a planetárium v Prešove.

Pozri aj 
 R. Dilonga
 Rudolfa Dilonga

Ulice v Prešove
Hlohová ulica (Hlohovec)

Hlohová ulica je ulica v Hlohovci.

Hlohová ulica v Hlohovci leží blízko centra mesta. Je pomenovaná podľa rastliny hloh, ktorá rastie v okolí Hlohovca, a ktorej vďačí za meno aj toto mesto. Je to jedna z najfrekventovanejších ulíc v Hlohovci. Nachádzajú sa tu obchody, pohostinstvá i rodinné domy a paneláky.

Na tejto ulici sa nachádza aj turistické informačné centrum 

Ulice v Hlohovci
Guajkurovia

Článok o Indiánoch na polostrove Baja California nájdete pod Guaicura.

Guajkurovia alebo Guaikuru alebo Guaycurúovia (po španielsky Guaycurú(es), Guaykuru, Waikurú, Guaikurú, Guaicurú, Guaycuru) je skupina indiánskych kmeňov (okolo 25 000 ľudí) v pohraničnej oblasti Argentíny, Bolívie a Čile. Patria sem napríklad Tobovia a Kaduvejovia.

Externé odkazy
po španielsky

Domorodí obyvatelia Južnej Ameriky
2005 BS1

{{DISPLAYTITLE:2005 BS1}}

2005 BS1 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže veľmi priblížiť k Zemi, bola zaradená medzi potenciálne nebezpečné telesá (PHA). Jej dráha nie je dosiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.

Popis objektu

Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba krátko počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.

História

Planétku objavili 16. januára 2005 okolo 08:20 svetového času (UTC) na Lincoln Laboratory ETS. Dňa 13. januára 2005 v 10:11 UTC preletela v minimálnej vzdialenosti 269 tis. km od stredu Zeme.

Pretože neboli nájdené žiadne záznamy o jej pozorovaní v minulosti, sú parametre jej dráhy veľmi neisté a preto bude aj ťažké ju nájsť pri budúcich návratoch do blízkosti Zeme.

Výhľad do budúcnosti

Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 57 tis. km. K najbližšiemu veľkému priblíženiu k Zemi na vzdialenosť 11,0 mil. km má dôjsť 21. januára 2016. V 21. storočí dôjde k podobným priblíženiam ešte v rokoch 2073 a 2096. Kumulatívna pravdepodobnosť zrážky so Zemou do konca 21. storočia nie je príliš vysoká a bola vyčíslená na 8,2×10−5.  Na turínskej stupnici je preto klasifikovaná stupňom 0, na palermskej −4,51. Ak by však ku kolízii došlo, bola by rýchlosť stretu telesa so Zemou približne /s.  Vzhľadom na odhadované rozmery by jej kolízia so Zemou nespôsobila pravdepodobne žiadne škody.

Externé odkazy
 Asteroid 2005 BS1. - NEO page. NASA/JPL (po anglicky, nákres dráhy)
 2005 BS1. - NeoDys (po anglicky)

Skupina Apollo
Potenciálne nebezpečné planétky
Astronomické objekty objavené v roku 2005
2005 FN

2005 FN je planétka zo skupiny Aten, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.

Popis objektu

Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba necelé dva dni počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a pretože nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.

História

Planétku objavili 17. marca 2005 okolo 10:34 svetového času (UTC) jednometrovým ďalekohľadom s CCD kamerou na Lincoln Laboratory Observatory v rámci programu LINEAR astronómovia M. Blythe, F. Shelly, M. Bezpalko, R. Huber, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, M. McCleary, H. Stange a A. Milner. Stalo sa tak iba 35 hodín pred jej priblížením k Zemi. Dňa 18. marca 2005 o 21:43 UTC preletela rýchlosťou 10,62 km/s v minimálnej vzdialenosti 150 tis. km od stredu Zeme.

Výhľad do budúcnosti 

Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 99 tis. km. Najbližšie veľké priblíženie k Zemi na vzdialenosť 12,2 mil. km sa očakáva 18. marca 2014. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to najmä v rokoch 2039, 2051, 2066 a 2095, ale žiadne z nich nebude už tak veľké ako v roku 2005. Okrem toho preletí tiež dvakrát okolo Venuše a to 27. marca 2006 (vo vzdialenosti 4,4 mil. km) a v roku 2090. Aj keď patrí k blízkozemským planétkam, nemôže Zem ohroziť.

Externé odkazy

 Asteroid 2005 FN. - NEO page. NASA/JPL (po anglicky, nákres dráhy)
 2005 FN. - NeoDys (po anglicky)
 2005 FN: Practice at tracking incoming objects (po anglicky, nákres preletu okolo Zeme) 
 The earth-approacher 2005 FN (po anglicky, fotografie)

Skupina Aten
Astronomické objekty objavené v roku 2005
2005 FA

2005 FA je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.

Popis objektu

Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba tri dní počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.

História

Planétku objavil 16. marca 2005 okolo 05:58 svetového času (UTC) na Steward Observatory Catalina Station, ležiacom 20 km severovýchodne od Tucsonu, AZ (USA), 0,68metrovým Schmidtovým ďalekohľadem vybaveným CCD kamerou v rámci programu Catalina Sky Survey astronóm R. Hill. Dňa 19. marca 2005 o 05:59 UTC preletela rýchlosťou 15,05 km/s v minimálnej vzdialenosti 898 tis. km od stredu Zeme. Uskutočnilo sa tiež rádiolokačné sledovanie tejto planétky rádioteleskopom Arecibo v Portoriku dňa 24. marca 2005.

Výhľad do budúcnosti 

Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 703 tis. km. Najbližšie veľké priblíženie k Zemi na vzdialenosť 27,9 mil. km sa očakáva 8. júna 2021. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to v rokoch  2050, 2066, 2082 a 2098, všetky vo vzdialenosti niekoľko desiatok miliónov kilometrov. Aj keď patrí k blízkozemským planétkam, nemôže Zem ohroziť.

Externé odkazy

 Asteroid 2005 FA. - NEO page. NASA/JPL (po anglicky, nákres dráhy)
 2005 FA. - NeoDys (po anglicky)

Skupina Apollo
Potenciálne nebezpečné planétky
Astronomické objekty objavené v roku 2005
2005 GA120

{{DISPLAYTITLE:2005 GA120}}

2005 GA120 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.

Popis objektu

Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba jeden deň počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.

História

Planétku objavili 16. marca 2005 okolo 03:12 svetového času (UTC) 0,8 metrovým ďalekohľadom vybaveným CCD kamerou v Steward Observatory na Kitt Peak astronómovia A. S. Descour a R. C. Klein. Dňa 6. apríla 2005 o 11:25 UTC preletela rýchlosťou 12,15 km/s v minimálnej vzdialenosti 703 tis. km od stredu Zeme.

Výhľad do budúcnosti 

Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 592 tis. km. Najbližšie väčšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 6,42 mil. km sa očakáva 4. apríla 2059. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, ale budú to menej blízke, vo vzdialenostiach nad 15 mil. kilometrov, a uskutočnia sa v rokoch 2024, 2026, 2040, 2045, 2061, 2075, 2080, 2094 a 2096.. Aj keď patrí k blízkozemským planétkam, nemôže Zem ohroziť.

Externé odkazy

 Asteroid 2005 GA120. - NEO page. NASA/JPL (po anglicky, nákres dráhy)
 2005 GA120. - NeoDys (po anglicky)

Skupina Apollo
Astronomické objekty objavené v roku 2005
Štefan Babjak

Štefan Babjak (* 7. október 1931, Humenné - † 27. apríl 2008), bol slovenský operný (barytón), operetný a muzikálový spevák. Spevu sa venujú aj štyri z jeho piatich deti - Martin Babjak, Štefan Babjak, Ján Babjak a Terézia Kružliaková, Dcéra Anna sa venuje inému povolaniu.

Člen DJGT v Banskej Bystrici od roku 1959. Vynikol najmä ako predstaviteľ postáv Verdiho opier (Posa v Donovi Carlosovi, Luna v Trubadúrovi, Jago v Othellovi). Z ďalších rolí: Eugen Onegin (Piotr Iľjič Čajkovskij), Escamillo (G. Bizet - Carmen). Uplatnil sa tiež v operete a venoval sa aj koncertnej činnosti.

Zo života 
Spolu s manželkou Teréziou majú päť detí: Martin (* 1960), Štefan (* 1966), Ján (* 1968), Anna, Terézia (* 1978).

Operné postavy 
 Onegin - (Piotr Iljič Čajkovskij - Eugen Onegin) 
 Escamillo - (Georges Bizet - Carmen)
 Igor (Alexander Borodin - Knieža Igor)
 Vodník (Antonín Dvořák – Rusalka)
 Valentín - (Charles Gounod – Faust a Margaréta)
 Stárek (Leoš Janáček – Jej pastorkyňa)
 Štelina (Eugen Suchoň – Krútňava)
 Posa - (Giuseppe Verdi - Don Carlos)
 Rodrigo - (Giuseppe Verdi - Don Carlos)
 Luna - (Giuseppe Verdi - Trubadúrovi) 
 Jago - (Giuseppe Verdi - Othello)
 Rigoletto - (Giuseppe Verdi - Rigoletto)
 Simone Boccanegra - (Giuseppe Verdi - Simone Boccanegra)
 Renato - (Giuseppe Verdi - Maškarný bál)
 Germont - (Giuseppe Verdi - Traviata)

Operetné postavy 
 Caniche - (Gejza Dusík - Modrá ruža) 
 Miško - (Emmerich Kálmán - Čardášová princezná)

Muzikálové postavy 
 Horác Vandergelder - (Hello, Dolly)
 Alfréd Doolitl - (My Fair Lady)

Referencie

Externé odkazy 
 Štefan Babjak - Osobnosti.sk 
 Štefan Babjak - Osobnosti.cz
 Stále živý umelecký odkaz barytonistu Štefana Babjaka Opera Slovakia
Štefan Babjak – pilier banskobystrickej opery Opera Slovakia

Slovenskí operní speváci
Barytonisti
Členovia Štátnej opery
Osobnosti z Humenného
2005 QP87

{{DISPLAYTITLE:2005 QP87}}

2005 QP87 je planétka zo skupiny Amor, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.

Popis objektu
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba jeden mesiac počas jej najväčšieho priblíženia k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.

História
Planétka bola objavená 31. augusta 2005 okolo 03:07 svetového času (UTC) na snímkach získaných 0,9-metrovým ďalekohľadom s CCD kamerou na Steward Observatory, Kitt Peak, v rámci programu FMO (Fast Moving Object) Spacewatch. Planétku objavil Štefan Kürti zo Slovenska on-line cez internet a ďalšie pozície získal profesionálny astronóm M. T. Read. Dňa 31. augusta 2005 o 21:49 UTC preletela rýchlosťou 2,73 km/s v minimálnej vzdialenosti 1,122 mil. km od stredu Zeme. Na jej sledovaní sa podieľalo tiež observatórium na juhočeskej Kleti.

Výhľad do budúcnosti 
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 895 tis. km. Najbližšie veľké priblíženie k Zemi na vzdialenosť 4,92 mil. km sa očakáva 18. septembra 2031. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2042, 2071 a 2082. Aj keď patrí k blízkozemským planétkam, nemôže Zem ohroziť.

Externé odkazy
 Asteroid 2005 QP87. - NEO page. NASA/JPL (po anglicky, nákres dráhy)
 2005 QP87. - NeoDys (po anglicky)

Skupina Amor
Astronomické objekty objavené v roku 2005
2005 TA

2005 TA je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže priblížiť k Zemi, bola zaradená tiež medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.

Popis objektu

Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba päť dní počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.

História

Planétku objavil 1. októbra 2005 okolo 14:15 svetového času (UTC) na Siding Spring Observatory blízko mestečka Coonabarabran v Novom Južnom Walese asi 400 km severozápadne od Sydney v Austrálii v rámci programu Siding Spring Survey polmetrovým ďalekohľadem Uppsala Schmidt s CCD kamerou astronóm R. H. McNaught. Dňa 3. októbra 2005 o 17:31 UTC preletela rýchlosťou 5,04 km/s v minimálnej vzdialenosti 763 tis. km od stredu Zeme.

Výhľad do budúcnosti 

Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 277 tis. km. Najbližšie veľké priblíženie k Zemi na vzdialenosť 441,3 tis. km sa očakáva 4. októbra 2034. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2018, 2041, 2053, 2070 a 2088. Nebezpečnejšie priblíženie k Zemi sa očakáva 5. októbra 2099; ďalšie potom v rokoch 2100 a 2102, ale pravdepodobnosť zrážky so Zemou nie je príliš vysoká a jej kumulatívna hodnota v období do roku 2102 bola vyčíslená na 1,8×10-6 (tj. 1:556 000).  Na turínskej stupnici je preto klasifikovaná stupňom 0, na palermskej -7,30. Ak by však ku kolízii došlo, bola by rýchlosť stretu telesa so Zemou približne 12,14 km/s. Vzhľadom k odhadovaným rozmerom by jej kolízia so Zemou nespôsobila pravdepodobne žiadne škody.

Externé odkazy 

 Asteroid 2005 TA. - NEO page. NASA/JPL (nákres dráhy) 
 2005 TA. - NeoDys 
 2005 TA - Minor Planet Center Electronic Circular (hlásenie objavu) 

Skupina Apollo
Potenciálne nebezpečné planétky
Astronomické objekty objavené v roku 2005
2005 TK50

{{DISPLAYTITLE:2005 TK50}}

2005 TK50 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže priblížiť k Zemi, bola zaradená tiež medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Jej dráha nie je dosiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.

Popis objektu

Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba niekoľko hodín počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.

História

Planétku objavili 9. októbra 2005 okolo 04:12 svetového času (UTC) v Steward Observatory na Kitt Peak v rámci programu Spacewatch deväťdesiatcentimetrovým ďalekohľadem s CCD kamerou astronómovia T. H. Bressi a J. J. Gomez. Druhý menovaný bol dobrovoľník-amatér zo Španielska, ktorý sa zapojil do programu hľadania veľmi rýchlo sa pohybujúcich telies v blízkosti Zeme FMOP (Fast Moving Objects Program). Dňa 10. októbra 2005 o 04:01 UTC preletela planétka rýchlosťou /s v minimálnej vzdialenosti 135 tis. km od stredu Země. Vizuálne vyhodnotenie záznamu z CCD kamery však trvalo určitú dobu a objav bol tak nahlásený Stredisku pre malé planéty MPC (Minor Planet Center) až 12. októbra 2005, čo znemožnilo zapojenie ďalších hvezdární do sledovania tohto objektu, ktorý medzitým zmizol ďaleko od Zeme. Preto bude ťažké pri ďalších návratoch do blízkosti Zeme tento objekt znova objaviť.

Výhľad do budúcnosti

Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenost medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 117 tis. km. Najbližšie väčšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 28,7 mil. km sa očakáva 27. septembra 2013. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2027, 2051, 2054, 2059, 2090 a 2098. Okrem toho planétka v roku 2072 preletí okolo Marsu (vo vzdialenosti 7,4 mil. km a v roku 2098 okolo Venuše (6,8 mil. km). Tieto dva prelety však príliš neovplyvnia elementy dráhy tohto telesa.  Prelety v rokoch 2027 a 2054 sú klasifikované ako veľmi blízke, ale so zanedbateľným rizikom kolízie. O niečo vyššie nebezpečenstvo znamená prelet 7. marca 2100. Kumulatívna pravdepodobnosť zrážky so Zemou v 21. storočí nie je príliš vysoká a bola vyčíslená na 1,3×10−8 (t. j. 1:76 923 000). Na turínskej stupnici je preto klasifikovaná stupňom 0, na palermskej -9,50. Ak by však ku kolízii došlo, bola by rýchlosť stretu telesa so Zemou približne /s. Vzhľadom na odhadované rozmery by jej kolízia so Zemou nespôsobila pravdepodobne žiadne škody.

Externé odkazy 
 Asteroid 2005 TK50. - NEO page. NASA/JPL (nákres dráhy) 
 2005 TK50. - NeoDys 
 MPEC 2005 TK50 - Minor Planet Center Electronic Circular (hlásenie objavu) 

Skupina Apollo
Potenciálne nebezpečné planétky
Astronomické objekty objavené v roku 2005