joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
STS-89

STS-89 bola misia raketoplánu Endeavour. Celkovo išlo o 89. misiu raketoplánu do vesmíru a 12. pre Endeavour. Cieľom misie bolo stretnutie so stanicou Mir a výmena členov posádky.

Posádka 
 Terrence W. Wilcutt (3), veliteľ
 Joe F. Edwards, Jr. (1), pilot
 James F. Reilly, II (1), letový špecialista 1
 Michael P. Anderson (1), letový špecialista 2
 Bonnie Dunbarová (5), veliteľ užitočného zaťaženia a letový špecialista 3
 Saližan Šaripov (1), letový špecialista 4, RKA

V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.

iba zo Zeme na Mir 
 Andrew S. W. Thomas (2) špecialista misie

iba z Miru na Zem 
 David A Wolf (2) špecialista misie

Poznámka 
STS-89 mala pôvodne vyzdvihnúť a dopraviť na Zem Wendy B. Lawrenceovú, ale vrátila sa s Davidom A. Wolfom a Andrew Thomas zostal na Mire. Thomas sa vrátil počas misie STS-91.

Referencie

Externé odkazy 
  Stránka o letu na stránkách NASA

Program Space Shuttle
Kozmické lety s ľudskou posádkou
Vedecké kozmické misie
Mir
Kozmonautika v 1998
Zábavná pyrotechnika

Zábavná pyrotechnika sú pyrotechnické výrobky, naplnené rôznymi chemickými zlúčeninami a zmesami, pričom po ich zapálení vybuchujú resp. vytvárajú zvukové alebo svetelné efekty. 

Zvukové efekty vytvárajú petardy alebo tzv. delobuchy, svetelné prskavky, svetlice a pod.

Zábavno-pyrotechnické výrobky obsahujú okysličujúce látky (dusičnany, chlorečnany) a horľaviny (uhlie, síra alebo práškové kovy - horčík, hliník, železo, ale tiež napr. cukor, plasty alebo živice).

Delenie  
Výrobky sa delia do niekoľkých kategórii: 
 Kategória - predajné osobám starším od 15 rokov (motýle, prskavky, bzučiaky, fontánky, praskajúce cibulky)
 Kategória - predajné osobám starším ako 18 rokov (delobuchy, rakety, kompakty, fontány, rímske sviece) 
 Kategória - predajné osobám starším ako 21 rokov (delobuchy, rakety, kompakty) 
 Kategória - profesionálna pyrotechnika predajná len odborne spôsobilým osobám.
Kategória P1 a T1 - predaj možný osobám starším ako 18 rokov (niektoré druhy petárd, dymovnice)
Pyrotechnika
Sahureho pyramída

Sahureho pyramída je súčasťou pyramídovej nekropoly blízko dnešného Abúsíru v Egypte, ktorá bola kedysi najjužnejším miestom starovekého mennoferského pohrebiska.

Staviteľom bol faraón Sahure (okolo 2458–2446 pred Kr.), pravdepodobne syn faraóna Veserkafa a kráľovnej Neferhetepes. Jeho pyramídový komplex vychádza z predchádzajúcich konceptov, ale vo svojom usporiadaní a materiálovej voľbe predstavuje ďalší medzník vo vývoji tohto typu stavby. Pyramída stojí na pahorku, na pravdepodobne umelo tvorenej rovine, podobne ako napr. Šepseskafova mastaba. Vďaka dnešnému zlému stavu je ťažko stanoviť niektoré základné parametre pyramídy a ďalších objektov, ktoré k nej patria. Superštruktúra pyramídy je v ruinách a je odhalené jej jadro, vybudované z vodorovne kladených zle opracovaných vápencových blokov. Obklad bol z kvalitne opracovaného jemného bieleho vápenca. Vnútorné priestory ležia tesne nad základňou a pozostávajú z mierne klesajúcej a vzápätí stúpajúcej chodby, ktorá má na začiatku rozšírený priestor a na konci predsieň a pohrebnú komoru. Obe miestnosti sa nachádzajú vo vertikálnej osi pyramídy a majú sedlový strop tvorený z veľkých vápencových blokov. Stav vnútorných priestorov je dnes žalostný a je vôbec problém určiť ich pôvodný stav. Medzi ich troskami sa našiel úlomok čadičového sarkofágu. Zádušný chrám bol pri východnej stene pyramídy. Rozdeľoval sa na tzv. verejnú a súkromnú časť a mal veľmi bohatú reliéfnu výzdobu, o časti ktorej sa donedávna (do roku 1994) vôbec nevedelo. Z údolného chrámu sú dnes rozvaliny a je zatopený blízkym jazerom. Objekty pyramídového komplexu mali na to obdobie nezvyčajnú skladbu materiálu, z ktorého boli postavené, čo sa prejavovalo v ich farebnosti. Podlaha bola z čierneho čadiča, spodná časť múrov z červeného granitu a vrchná časť z kvalitného vápenca. Steny boli na niektorých miestach ozdobené kolorovanými reliéfnymi výjavmi. Reliéfne scény boli aj na stenách pozdĺž vzostupnej cesty. Satelitná pyramída je pri juhovýchodnom rohu kráľovskej pyramídy.

Výskum pyramídy prebiehal len zvoľna. Do vnútra sa dostal Perring, ale systematicky ju skúmal až začiatkom 20. storočia Ludwig Borchardt (1902–08). V 1994 Záhí Hawáss objavil pri rekonštrukcii areálu množstvo dovtedy neznámych reliéfnych blokov. Tento výskum pokračuje dodnes.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam egyptských pyramíd
 Lepsiusov zoznam pyramíd

Iné projekty

Literatúra 
 
 
 

Pyramídy v Egypte
Pevnosť If

Pevnosť If (fr. Château d'If) je hrad na malom ostrove If v Stredozemnom mori v zálive pri prístavnom meste Marseille na juhu Francúzska.

Pevnosť dal postaviť medzi rokmi 1524 až 1531 František I. Je známa ako väzenie a preslávil ju najmä Alexandre Dumas starší románom Gróf Monte Cristo.

Pozri aj 
 Marseille
 Dejiny Francúzska

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fotografie

Zdroj 

Hrady a zámky vo Francúzsku
Stavby v Marseille
William Westmoreland

William Childs Westmoreland (* 26. marec 1914 Spartanburg County, Južná Karolína, USA – † 18. júl 2005 Charleston, Južná Karolína) bol americký generál, ktorý velil americkým vojenským operáciám počas vietnamskej vojny v rokoch 1964 až 1968. Neskôr v rokoch 1968 až 1972 slúžil ako náčelník štábu armády USA.

Život

Kariéra v armáde 
Počas 2. svetovej vojny slúžil v 82. výsadkovej divízii. Neskôr po skončení vojny ho veliteľ divízie James M. Gavin navrhol do funkcie veliteľa pluku. V roku 1947 sa oženil s Katherine Stevens Van Deusen. Mali 3 deti: 2 dcéry Katherine a Margaret a 1 syna Jamesa. Počas vojny v Kórei velil 187. pluku 101. výsadkovej divízie. 

Koncom roku 1953 bol Westmoreland povýšený do hodnosti brigádneho generála a ďalších 5 rokov strávil na veliteľstve ozbrojených síl v Pentagóne. V roku 1956 vo veku 42 rokov sa stal najmladším generálmajorom v americkej armáde. O dva roky neskôr bol poverený velením 101. výsadkovej divízie. Ako veliteľ divízie začal realizovať koncept výcviku Recondo, ktorým skvalitnil tréning pechotných jednotiek. Neskôr tento princíp výcviku kombinujúci lacný výcvik klasickej pechoty so zvláštnym výcvikom Rangers zaviedol aj v ďalších jednotkách. V roku 1960 sa stal riaditeľom vojenskej akadémie vo West Pointe, a roku 1963 sa stal veliteľom XVIII. výsadkového zboru.

Vietnamská vojna 
V júni 1964 sa stal veliteľom amerického vojenského kontingentu vo Vietname (tzv. MACV), keď nastúpil na miesto generála Harkinsa. V tomto období sa v krajine nachádzalo okolo 16 000 amerických vojakov. V dôsledku narastajúcej aktivity severovietnamských síl však žiadal o posily a zvýšenie počtu amerických vojakov. Toto obdobie známe ako „amerikanizácia“, malo za následok nárast početného stavu amerických vojsk v krajine v roku 1968 na 535 000 mužov. Ako veliteľ amerických síl vo Vietname presadzoval energické a rázne akcie, ktoré nemali nepriateľovi nechať čas na oddych. Po skončení ofenzívy Tet bol pre upokojenie verejnej mienky odvolaný. V júli 1968 ho vo funkcii veliteľa MACV nahradil generál Creighton Abrams. Dovtedajšie neúspechy amerických síl pri boji s komunistickými partizánmi nemožno vyčítať iba chybám amerického veliteľstva síl vo Vietname (MACV) ale aj chybnej koncepcii protipartizánskeho boja a nesprávnym krokom, ktoré presadzovalo politické vedenie USA, ako počas vlády Johnsona, tak i počas éry Nixona, kedy už Westmoreland nebol veliteľom MACV.

Povietnamské obdobie 
Po odvolaní z funkcie veliteľa vojsk vo Vietname bol Westmoreland poverený vedením generálneho štábu. V tejto funkcii zotrval až do roku 1972, kedy odišiel do výslužby. Ako veliteľ štábu riadil armádu práve v zložitom období počas premeny z armády založenej na povinnej vojenskej povinnosti na dobrovoľnícky systém. V roku 1974 neúspešne kandidoval na post senátora za štát Južná Karolína.

Zomrel 18. júla 2005 vo veku 91 rokov v Charlestone v Južnej Karolíne. 23. júla 2005 bol pochovaný na cintoríne vo West Pointe.

Zdroj

Iné projekty 

Generáli United States Army
Osobnosti USA vietnamskej vojny
Osobnosti roka časopisu Time
Osobnosti z Južnej Karolíny
Osobnosti USA studenej vojny
Alžbeta Seymourová

Alžbeta Seymourová (* 1513 – † 1563) bola jedným z deviatich detí Sira Johna Seymoura a Margery Wentworthovej. Bola tiež sestrou Jany Seymourovej (tretia manželka Henricha VIII.).

Životopis 
Alžbeta Seymourová sa prvýkrát vydala za sira Anthony Ughtreda, ktorý zomrel v roku 1534. Toto manželstvo bolo bezdetné.

Neskôr sa Alžbeta, spolu so svojou sestrou Janou, stali dvornými dámami Anny Boleynovej, ktorá bola ich sesternica z druhého kolena. Po poprave Anny Boleynovej a sobáši svojej sestry sa Alžbeta stala sestrinou hlavnou dvornou dámou. V roku 1538 sa vydala za Gregory Cromwella, ského baróna, syna Thomasa Cromwella, essexského grófa a hlavného ministra Henricha VIII. Mali spolu päť detí.

Alžbeta sa zúčastnila oficiálneho prijatia Henrichovej štvrtej manželky Anny Klévskej, ktorá prišla z Nemecka v roku 1540. Po anulovaní tohto štvrtého Henrichovho manželstva sa stala dvornou dámou Henrichovej piatej manželky Kataríny Howardovej.

Po poprave Thomasa Cromwella v roku 1540 za zradu a kacírstvo stratila jej rodina vplyv a bohatstvo. Alžbeta sa potom stala dvornou dámou Henrichovej šiestej manželky Kataríny Parrovej. Po smrti Henricha VIII. v roku 1547 sa jej brat Thomas Seymour tajne oženil s vdovou po kráľovi Katarínou, ktorá následne v roku 1548 zomrela.

Alžbetini dvaja bratia, Thomas a Eduard, boli popravení počas vlády Eduarda VI. za zradu. Následne sa opäť stala vdovou po smrti Gregory Cromwella v roku 1551. O tri roky neskôr sa vydala tretíkrát – vzala si Johna Pauleta, winchesterského markíza.

Zomrela v roku 1563.

Pozri aj 
 Jana Seymourová
 Henrich VIII.

Zdroj 

Narodenia v 1511
Úmrtia v 1563
Seymourovci
NHL draft (2009)

NHL draft v roku 2009 bol v poradí 49. vstupný draft NHL. Konal sa 26. – 27. júna 2009 v Bell Centre v Montreale.

Prvé kolo

Druhé kolo

Tretie kolo

Štvrté kolo

Piate kolo

Šieste kolo

Siedme kolo

Externé odkazy 
 2009 NHL Entry Draft Order of Selection

NHL draft
Ľadový hokej v 2009
Zoznam 100 najväčších kanadských miest

Toto je zoznam 100 najväčších kanadských miest podľa počtu obyvateľov, podľa údajov zo sčítania obyvateľstva z roku 2006.

Zdroj 
 Statistics Canada

Kanadské zoznamy
 Zoznam
Zoznamy miest
Marcel Lomnický

Marcel Lomnický (* 6. júl 1987, Nitra) je slovenský atlét, ktorý sa venuje hodu kladivom.

Marcel študoval na Virginia Polytechnic Institute and State Univerzity v Blacksburgu, USA, odbor business management a marketing.

Úspechy 
 Svetová Univerziáda
 Shenzhen, Čína 2011 - 2. miesto (73,90 m)
 Kazaň, Rusko 2013 - 2. miesto (78,73 m)

 Majstrovstvá Európy do 23 rokov
 Debrecín, Maďarsko 2007 - 3. miesto (72,17 m)

 Juniorské majstrovstvá sveta
 Peking, Čína 2006 - 3. miesto (77,06 m)

Osobné rekordy v ďalších vrhačských disciplínach: vrh guľou 15,73 m (Ostrava 2007), hod diskom 40,72 (Ostrava 2006).

Referencie 
 http://nitra.dnes24.sk/profil-olympionika-kladivar-marcel-lomnicky-139590

Externé odkazy 

 Oficiálna stránka

Slovenskí kladivári
Osobnosti z Nitry
Slovenskí olympionici
Atléti na Letných olympijských hrách 2012
Atléti na Letných olympijských hrách 2016
Atléti na Letných olympijských hrách 2020
Barytón

Barytón (, , , ) je podľa základnej definície označenie pre klasický mužský stredný hlas, ktorého poloha a farba sa nachádza medzi tenorom a basom. U mužov je to najbežnejší typ hlasu. Tiež ide o pomenovanie dychového hudobného nástroja, pr. barytón saxofón, ktorý má najhlbší zvuk spomedzi štyroch druhov saxofónov (alt, soprán, tenor a barytón). Pojem však súvisí aj s inými hudobnými nástrojmi.

Slovo barytón ma pôvod v gréckom βαρυτονος, znamenajúc hlboké, alebo ťažké znenie. Hudba pre tento typ hlasu je v zborovej hudbe obyčajne písaná v rozpätí od F (F veľké) po f1 (jednočiarkové), v opere môže siahať až po a1. U žien ide v hlasovom rozpätí o jednu oktávu pod mezzosopránom.

 

Spev
Hudobná terminológia
Anatolij Pavlovič Arcebarskij

Anatolij Pavlovič Arcebarskij (; ; * 9. september 1956, Prosianaja) je bývalý ruský kozmonaut, ktorý má za sebou päť mesiacov pôsobenia na orbitálnej stanici Mir.

Život 
Po absolvovaní leteckého učilišťa v Charkove roku 1977 pokračoval v štúdiu v škole testovacích pilotov, pritom vykonával svoje povolanie vojenského letca. Bol zaradený do Kyjevského vojenského okruhu resp. Severokavkazského vojenského okruhu. V roku 1983 úspešne zakončil štúdium a odišiel študovať do Moskvy na Moskovský letecký inštitút (letecké inžinierstvo). Štúdium tu ukončil roku 1987. Medzitým pri štúdiu v rokoch 1985-1987 absolvoval základný kozmonautický výcvik. V roku 1991 absolvoval let do vesmíru. V Hviezdnom mestečku žil v rokoch 1988-1994. Po návrate z vesmíru nastúpil na štúdium na Vojenskú akadémiu Generálneho štábu, doštudoval roku 1996. V rokoch 1999-2003 bol poradcom pre vesmírne systémy pre Hlavný vojenský štáb Ruskej federácie v Moskve. Je ženatý.

Let do vesmíru 
Do vesmíru sa dostal na palube kozmickej lode Sojuz TM-12 (misia katalogizovaná v COSPAR ako 1991-034A) v máji roku 1991. Loď s volacím znakom Ozón odštartovala z kozmodrómu Bajkonur a na jej palube bola trojica Arcebarskij, Sergej Krikaľov a Helen Sharmanová zo Spojeného kráľovstva. Dva dni po štarte sa loď spojila so stanicou Mir, posádka do nej prestúpila a krátko potom začala pracovať spoločne s predchádzajúcou posádkou. Tá zo stanice aj so Sharmanovou 26. mája odletela na Zem. Arcebarskij s Krikaľovom tu ostali ako deviata základné posádka a strávili na stanici päť mesiacov. Anatolij tiež absolvoval šesť výstupov do otvoreného vesmíru kvôli práci mimo stanice. Strávil pri nich vo skafandre 31 hodín. Na stanici prijali nákladné lode Progress M-8 a Progress M-9. V októbri boli vystriedaní ďalšou základnou posádkou, ktorá priletela v lodi Sojuz TM-13. Dňa 10. októbra vzali na palubu Franza Viehböcka z Rakúska zo Sojuzu TM-13 a odleteli vo svojej lodi Sojuz TM-12 na Zem. Ešte toho istého dňa sa vrátili do Hviezdneho mestečka. 

Je registrovaný ako 248. človek vo vesmíre so 144 dňami strávenými v kozme.  

 Sojuz TM-12, Mir (18. máj 1991 - 10. október 1991)

Externé odkazy 

 Osobná stránka na MEK
 Misia Sojuzu
 Osobná stránka na encyklopédii Space 40

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Ukrajinskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Ukrajinskí letci
James Craig Adamson

James Craig Adamson (* 3. marec 1946, Warsaw, New York, USA) je bývalý americký vojenský letec a astronaut z letov raketoplánmi.

Životopis   
V roku 1969 absolvoval United States Military Academy a v roku 1977 ukončil štúdium na Princeton University.  

V roku 1980 potom nastúpil do výcvikového strediska v Houstone ako jeden z veliteľov a neskôr prešiel astronautickým výcvikom.

Lety do vesmíru   
Prvýkrát sa do vesmíru dostal na palube raketoplánu Columbia na konci leta roku 1989. Bol to päťdňový let a Adamson sa tu stal 218. človekom vo vesmíre. Zameranie misie bolo z väčšej časti vojenské, počas nej bola vypustené špionážne satelity na monitorovanie územia ZSSR. Spolu s Adamsonom boli v raketopláne Brewster Shaw, Richard Richards, David Leetsma a Mark Brown. Štart bol z mysu Canaveral, pristátie na základni Edwards. 

Druhý let absolvoval v raketopláne Atlantis o dva roky neskôr. Aj tentokrát letelo päť ľudí, kapitán John Blaha, ďalej Michael Baker, Shannon Lucidová, David Low a James Adamson. Štart aj pristátie boli na Floride, let bol dlhší, s množstvom experimentov a s vypustením satelitu TDRS-E. 

 STS-28 Columbia (8. august 1989 - 13. august 1989) 
 STS-43 Atlantis (2. august 1991 - 11. august 1991)

Po letoch
Po svojich letoch sa stal viceprezidentom Lockheed Engineering and Sciences Co. V roku 2002 sa vrátil do NASA.

Zdroj

Externé odkazy 

http://mek.kosmo.cz/bio/usa/00217.htm
http://mek.kosmo.cz/pil_lety/usa/sts/sts-28/index.htm
http://mek.kosmo.cz/pil_lety/usa/sts/sts-43/index.htm
http://www.lib.cas.cz/space.40/INDEX2.HTM

Kozmonauti USA
Absolventi Princeton University
Osobnosti zo štátu New York
Nábrežie-Vrbica

Nábrežie-Vrbica je mestská časť Liptovského Mikuláša.

Polohopis 
Vytvára južnú časť intravilánu mesta a jej súčasťou sú sídliská Nábrežie a Vrbica-Sever, vo Vrbici sa nachádza zástavba rodinných domov. K 30. júlu 2009 tu žilo 8 535 obyvateľov.

Mestskú časť z juhu obteká rieka Váh, na východe hraničí s mestskou časťou Okoličné a na severe so Starým Mestom. Má prevažne obytnú funkciu, vo východnej časti sa nachádza priemyselný areál (Kožiarske závody, bývalý Maytex). Severným okrajom mestskej časti prechádza cesta I. triedy č. 18. Osami mestskej časti sú Ulica 1. mája, Priemyselná ulica, Alexyho ulica, Borbisova ulica, Ulica J. Janošku, Vrbická ulica a Kollárova ulica.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Evanjelický kostol, jednoloďová tolerančná stavba s pravouhlo ukončeným presbytériom a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty z roku 1785. Kostol bol nazývaný Zbierka, vznikol zo zbierky miestnych obyvateľov a okrem bohoslužobných účelov slúžil aj ako obecný priestor. Zásadnou prestavbou a rozšírením v duchu klasicizmu s prvkami baroka prešiel v rokoch 1839-1841. V interiéri sa nachádza kazateľnica a oltár z roku 1806 s obrazom Juraja Martinku Ukrižovanie Spasiteľa. V druhej svetovej vojne bol kostol poškodený, následne prešiel v rokoch 1947-1951 opravami vedenými architektom M. M. Harmincom. Fasáde kostola dominuje priečelie s vysokým rádom polostĺpov, termálnym oknom nad vstupom a trojuholníkovým štítom s tympanónom. Fasády kostola sú členené pilastrami. Veža má korunnú rímsu s terčíkom a hodinami, ukončená je barokovou helmicou s laternou.

Občianska vybavenosť 
Je tu lokalizovaný centrálny cintorín Vrbica. Z významných inštitúcií tu sídlia napr. Úrad životného prostredia, Stredné odborné učilište (bývalé SOU kožiarske a textilné), Evanjelická spojená škola, dve základné školy, Rímskokatolícky farský úrad Vrbica a iné.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta Liptovský Mikuláš

Mestské časti Liptovského Mikuláša
Dušan Kaniansky

Prof. RNDr. Dušan Kaniansky DrSc. (* 8. december 1946, Ráztočno – † 6. jún 2010, Bratislava) bol slovenský analytický chemik, vedecký pracovník a vysokoškolský pedagóg. V rokoch 19901997 a 20032010 bol vedúcim Katedry analytickej chémie Prírodovedeckej fakulty UK.

Vzdelanie 
 1966 Stredná priemyselná škola chemická v Bratislave
 1971 Prírodovedecká fakulta Univerzity Komenského v Bratislave

Ocenenia 
 Vedec roka SR za rok 2001
 Najlepší exponát výstavy vysoké školy SSR
 Čestné uznanie Svetovej výstavy mladých vynálezcov 1985
 Zlatá medaila Incheba 1983
 Zlatá medaila Univerzity Komenského 2006

Členstvá 
 Vedecká rada Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
 Redakčné rady medzinárodných vedeckých časopisov
 Vedecká rada medzinárodných vedeckých sympózií o kapilárnej elektroforéze a elektroseparáciách
 Slovenská chemická spoločnosť
 Americká chemická spoločnosť

Zdroj 
 Životopis
 Katedra analytickej chémie Univerzity Komenského v Bratislave
 Prof. RNDr. Dušan Kaniansky v relácii Nočná pyramída na Rádiu Slovensko

Slovenskí chemici
Slovenskí univerzitní profesori
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Vyučujúci na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Absolventi Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského
Osobnosti z Ráztočna
Amazonky (hra)

Amazonky (v španielčine, El Juego de las Amazonas; často skracované na Amazonky) je abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov vytvorená Walterom Zamkauskasom z Agentíny v roku 1988. Patrí do rodiny teritoriálnych hier ako je napríklad Go. El Juego de las Amazonas (Hra Amazoniek) je ochranná známka Ediciones de Mente.

Pravidlá 
Hra sa hrá na hracej doske o rozmeroch 10x10 políčok. Políčka na hracej doske môžu byť jednofarebné. Jeden z hráčov je biely a druhý je čierny. Každý hráč má k dispozícii štyri figúrky (amazonky), ktoré sa na začiatku hry nachádzajú v štartovacej pozícii (biely na a4, d1, g1, f4 a čierny na a7, d10, g10, j7). 

V každom ťahu musí hráč vykonať jeden pohyb amazonkou a jeden výstrel šípom. Výstrel musí vykonať amazonka, ktorá vykonala pohyb v danom ťahu. Hru začína biely a po každom ťahu sa hráči striedajú. 

Amazonky sa pohybujú rovnako ako dáma v šachu: o ľubovolný počet políčok v priamom smere - ortogonálne alebo diagonálne. Po každom pohybe amazonka musí vystreliť šíp z pozície na ktorú prišla svojim ťahom. Šíp musí byť vystrelený o jedno alebo viac políčok v diagonálnom alebo ortogonálnom smere. Políčko na ktorom šíp pristane sa potom vyznačí značkou (minca,...), ktorá značí blokované políčko. Žiadny šíp ani amazonka nesmie prejsť cez blokované políčko. 

Posledný hráč, ktorý je schopný vykonať pohyb víťazí. Hra obvykle končí vtedy, keď sú všetky amazonky v oddelených regiónoch, pretože hrať do posledného možného pohybu býva nudné. V takomto prípade víťazí hráč s najväčšou plochou regiónov.

Stratégia 

Stratégia hry je založená na použití šípov (a amazoniek), za pomoci ktorých je možné blokovať pohyb súperových amazoniek. Hráči sa snažia dostať súpera do pasce v menších regiónoch a zároveň získať väčšie regióny pre seba. Každý ďalší herný pohyb zmenšuje voľnú hraciu plochu a každá amazonka, ktorá sa ocitne v regióne je odrezaná od ostatných amazoniek.

História 
Hra bola po prvýkrát vydaná v v španielčine v argentínskom magazíne El Acertijo (číslo 4, december 1992). Verziu v angličtine napísal Michael Keller a článok sa po prvýkrát objavil v šachovom magazíne NOST-Algia.

Michael Keller vytvoril v roku 1994 prvý počítačový program na hru Amazonky (vo Fortrane; neskôr vo Visual Basicu). Niekoľko ďalších programov vytvorili neskôr rôzni vývojári.

Externé odkazy 
 Little Golem - Amazonky online 
 Amazonky na boardgamegeek.com 
 Game of the Amazons 
 Gamazons - opensource program pre Linux 
 Amazons - shareware program pre Windows 
 Iggamecenter - možnosť hrať Amazonky online na iGoogle 

Doskové hry
Abstraktné doskové hry
Vladimír Petrík

Vladimír Petrík (* 1. marec 1929, Liptovský Trnovec† 19. november 2017, Bratislava) bol literárny kritik a historik.

V rokoch 1950 - 1955 študoval na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity slovenčinu a literárnu vedu. Po skončení štúdia pracoval v Ústave slovenskej literatúry SAV. Venoval sa najmä výskumu slovenskej medzivojnovej prózy a prózy po roku 1945.

Výber z knižných publikácií 
 Literárne dielo Dr. Ladislava Nádašiho Jégého (1956)
 Dejiny slovenskej literatúry 2 (spoluautor, 1965)
 Hľadanie prítomného času (1970)
 Človek v Jégého diele (1979)
 Hodnoty a podnety (1980)
 Dejiny slovenskej literatúry 4 (spoluautor, 1987)
 Proces a tvorba (1990)
 Biele miesta v slovenskej literatúre (spoluautor, 1991)
 Hľadanie minulého času (2009, spolu s V. Barboríkom)
Slovenský intelektuál Alexander Matuška ; editori Vladimír Barborík, Magdalena Bystrzak. Bratislava : LIC, 2019.

Referencie 

Držitelia Radu Ľudovíta Štúra II. triedy
Slovenskí literárni vedci
Slovenskí literárni historici
Osobnosti z Liptovského Trnovca
Corgoň liga 2009/2010 – zápasy jesennej časti

V jesennej časti Corgoň ligy 2009/2010 sa odohrá 18. kôl so 108 ligovými zápasmi. Prvý zápas sa hral 10. júla.

Súťažné kolá

1. kolo 

 Pre FK Senica to bol prvý zápas v histórii, ktorý odohrala v najvyššej slovenskej či československej súťaži.
 Prvý gól novej sezóny 2009/2010 strelil Pavol Masaryk v 42. minúte.
 Zápas sa predohrával 10. júla, lebo ŠK Slovan odohral 15. júla zápas 2. predkola Ligy majstrov UEFA proti klubu z Bosny a Hercegoviny Zrinjski Mostar.

 MFK Petržalka odohrala tento zápas na štadióne Národného tréningového centra v Senci, kvôli rekonštrukcii štadióna na Pasienkoch. Predpokladá sa, že aj ďalšie tri zostávajúce zápasy odohrajú tu.

 Zápas sa odohral 12. júla, lebo Spartak Trnava hral vo štvrtok 9. júla odvetný zápas prvého predkola Európskej ligy UEFA.

2. kolo 

 Prvý gól FK Senice v najvyššej slovenskej súťaži strelil Ivan Belák.
 Bol to prvý zápas na štadióne FK Senica v najvyššej slovenskej súťaži.

3. kolo 

 Derby

4. kolo

5. kolo

6. kolo

7. kolo

8. kolo

9. kolo

10. kolo

11. kolo

12. kolo

13. kolo

14. kolo

15. kolo

Referencie

Pozri aj 
 Corgoň liga 2009/2010
 Corgoň liga 2009/2010 – zápasy jarnej časti

Externé odkazy 
 futbalportal.sk
 profutbal.sk
 osporte.sk

Zápasy jesennej časti
Európska liga UEFA 2009/2010

Európska liga UEFA 2009/2010 je prvý ročník futbalovej Európskej ligy, ktorá je nástupníckou súťažou Pohára UEFA, ktorý existoval 39 rokov.

Finále sa hralo v Hamburgu na štadióne HSH Nordbank Arena.

Prideľovanie tímov 
193 tímov z 53 asociácii UEFA budú prideľované podľa tzv. Ligového koeficientu UEFA. Víťaz posledného ročníka FK Šachtar Doneck má istý postup do skupinovej fázy.

Základná schéma prideľovania počtu tímov (Držiteľ titulu sa nepočíta):
Asociácie na 1.-6. mieste nasadia tri tímy
Asociácie na 7.-9. mieste nasadia štyri tímy
Asociácie na 10.-53. mieste nasadia tri tímy, Lichtenštajnsko, Andorra, San Maríno nasadia len jeden tím.

Rozdelenie tímov

1. predkolo (46 tímov) 
 14 vicemajstrov líg (s výnimkou Lichtenštajnska)
 29 tímov na treťom mieste v lige (s výnimkou Lichtenštajnska)
 3 tímy z Fair Play iniciatívy

2.predkolo (80 tímov) 
 23 tímov z 1. predkola
 24 víťazov líg (asociácií na 30.-53. mieste)
 18 vicemajstrov líg (asociácií na 19.-36. mieste)
 6 tímov na treťom mieste v lige (asociácií na 16.-21. mieste)
 6 tímov na štvrtom mieste v lige (asociácií na 10.-15. mieste)
 3 tímy na piatom mieste v lige (asociácií na 7.-9. mieste)

3.predkolo (70 tímov) 
 40 víťazov 2. predkola
 12 víťazov líg (asociácií na 18.-19. mieste)
 3 vicemajstri (asociácií na 16.-18. mieste)
 6 tímov na treťom mieste v lige (asociácií na 10.-15. mieste)
 3 tímy na štvrtom mieste v lige (asociácií na 7.-9. mieste) 
 3 tímy na piatom mieste v lige (asociácií na 4.-6. mieste) vrátane víťaza francúzskeho pohára. 
 3 tímy na šiestom mieste v lige (asociácií na 1.-3. mieste)

Play-off kolo (76 tímov) 
 35 víťazov 3. predkola
 17 víťazov líg (asociácií na 1.-17. mieste)
 3 tímy na treťom mieste v lige (asociácií na 7.-9. mieste) 
 3 tímy na štvrtom mieste v lige (asociácií na 4.-6. mieste)
 3 tímy na piatom mieste v lige (asociácií na 1.-3. mieste) 
 15 porazených tímov v treťom predkole Ligy majstrov

Skupinová fáza (48 tímov) 
 38 víťazov play-off kola
 10 porazených v play-off kole Ligy majstrov

Finálová fáza (32 tímov) 
 12 víťazov skupín
 12 vicemajstrov skupín
 8 tímov na tretích miestach v skupinách Ligy majstrov

Tímy

Kalendár

Zápasy

1.predkolo 

Úvodné zápasy sa odohrali 2. júla , odvety 9. júla .

2.predkolo 
Úvodné zápasy sa odohrali 16. júla , odvety 23. júla .

3. predkolo 
Úvodné zápasy sa odohrali 30. júla, odvety 6. augusta.

4. predkolo 
Úvodné zápasy sa odohrali 20. augusta, odvety 27. augusta.

Hlavná fáza 
 Žreb základných skupín sa uskutočnil 28. augusta 2009 v Monaku.

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Skupina D

Skupina E

Skupina F

Skupina G

Skupina H

Skupina I

Skupina J

Skupina K

Play-off

1. kolo 
Úvodné zápasy sa odohrali 18. februára, odvety 25. februára.

Osemfinále 
Zápasy sa odohrali 11. marca, odvety 18. marca.

Štvrťfinále 
Zápasy sa odohrali 1. apríla, odvety 8. apríla.

Semifinále 
Zápasy sa odohrali 22. apríla, odvety 29. apríla.

Finále

Pozri aj 
 Liga majstrov UEFA 2009/2010

2009
Futbal v 2009
Futbal v 2010
Letisko Svätý Tomáš

Medzinárodné letisko Svätého Tomáša (port. Aeporto International de São Tomé) je najväčšie a hlavné medzinárodné letisko štátu Svätý Tomáš a Princov ostrov. Nachádza sa približne 5 km severozápadne od mesta Svätý Tomáš.

Aerolínie a destinácie 

 Air Service Gabon (Libreville)
 CEIBA International (Libreville, Malabo)
 STP Airways (Lisabon, Santo António (Princov ostrov))
 TAAG Angola Airlines (Luanda, Sal)
 TAP Portugal (Lisabon)

Externé odkazy 

 World Aero Data (Anglicky)
 Informácie o prevádzkovateľovi (Anglicky)

Letiská vo Svätom Tomáši a Princovom ostrove
Karaguni

Karaguni (po grécky Karagunides) môžu byť:
 etnická skupina obyvateľstva v južnej Tesálii, pozri Karaguni (Tesália)
 etnická skupina obyvateľstva v Epire, pozri Karaguni (Epirus)
(akíkoľvek) Arvanitovlasi (teda Arumuni v Grécku, ktorí pôvodne prišli z Albánska) v dnešnej Rumélií, najmä  v Epire, Akarnánii a Aitólii,  pozri Arvanitovlasi
macedónski Arumuni (t. j. Arumuni (Aranitovlasi) v štáte Macedónsko)

Zdroje 
,  (angl.)
 (nem.)
 (nem.)

 brunodam.blog.kataweb.it/2007/01/25/yoruk/ (angl.)
Chrenová

Chrenová je mestská časť Nitry ležiaca v jej juhovýchodnej časti. Mestská časť vznikla pričlenením rovnomennej obce k Nitre v roku 1960. Názov Chrenová sa však používa len od roku 1948, predtým bola (vtedajšia) obec známa ako Tormoš. V súčasnosti má 15 055 obyvateľov.

Sídlisko Chrenová 
Koncom 60-tych rokov sa asanovalo niekoľko stoviek rodinných domov a začalo sa tak s výstavbou vtedy najväčšieho nitrianskeho sídliska Chrenová.

Rozdeľuje sa na časti: 
 Chrenová I. - 1965-1970 (oblasť od rieky Nitry po Triedu A. Hlinku a Chrenovskú ul.)
 Chrenová II. - 1970-1972 (oblasť od Triedy A. Hlinku po Výstavnú, Dlhú a Akademickú ul.)
 Chrenová III. - 1972-1974 (oblasť od Výstavnej ul. po Dlhú ul. a Výstavisko Agrokomplex)
 Chrenová IV. (oblasť od Dlhej ul. a Triedy A. Hlinku po Levickú ul.)
 Stará Chrenová (oblasť od Chrenovskej a Levickej ul. smerom na severovýchod)

Stavby 
V mestskej časti Chrenová sa nachádzajú budovy Univerzity Konštantína Filozofa a Slovenskej poľnohospodárskej univerzity, ďalej výstavisko Agrokomplex, či jediná ženská väznica na Slovensku.

Najvýznamnejšou kultúrnou pamiatkou v mestskej časti je socha Krista Trpiteľa, vytvorená neznámym umelcom v roku 1770, pravdepodobne pri príležitosti spomienky na vypálenie pôvodnej obce Tormoš kuruckým vojskom Imricha Tököliho v roku 1678. Táto cenná historická pamiatka je vystavená v areáli farského kostola svätého Martina.

Referencie

Pozri aj 
Zoznam ulíc v Nitre - časť Chrenová

Zdroje
Točka, I.; Točka, G.: TORMOŠ - CHRENOVÁ v zrkadle času; vlastné vydanie; Nitra 2015; ISBN: 978-80-972096-2-9

 
Mestské časti Nitry
Sanfermines

Sanfermines (názov vznikol z výrazu fiesta de San Fermín = slávnosť svätého Fermína) sú od roku 1591 každoročné oslavy v meste Pamplona (v Španielsku) konajúce sa od 6. júna do 14. júla. Stredobodom pozornosti je Encierro, býčie zápasy známe na celom svete.

Literatúra 
So Sanfermines sa zaoberajú viaceré diela svetovej literatúry, na čele s románom Slnko aj vychádza od Ernesta Hemingwaya. Následkom tohto v roku 1926 vydaného románu je, že Sanfermines dodnes navštevujú v hojnom počte i Američania.

Iné projekty

Externé zdroje 
Stránka mesta Pamplona o Sanfermines '' 

Španielsko
HBCD

1,2,5,6,9,10-hexabrómcyklododekán (skratka HBCD alebo HBCDD) je cyklická organická zlúčenina, brómderivát cyklododekánu. Používa sa ako spomaľovač horenia, najmä v polystyrénových penách, ktoré sa využívajú ako obalový alebo izolačný materiál.

HBCDD je prezistentná, bioakumulatívna a toxická látka, ktorá bola preukázaná vo vzorkách pôdy a sedimentov, ale aj v tkanivách rýb, vtákov alebo cicavcov

Zvýšené množstvá boli nájdené v úsekoch riek, ktoré prechádzali aglomeráciami a kaloch čističiek.

28. októbra 2008 Európska chemická agentúra zverejnila oficiálny kandidátsky zoznam nebezpečných chemikálií, ktoré budú podliehať autorizácii podla smernice REACH, zahrnujúci aj HBCDD.,

Referencie

Externé odkazy 

 ECHA: MEMBER STATE COMMITTEE SUPPORT DOCUMENT FOR IDENTIFICATION OF HEXABROMOCYCLODODECANE AND ALL MAJOR DIASTEREOISOMERS IDENTIFIED AS A SUBSTANCE OF VERY HIGH CONCERN, 8 October 2008 
 An Overview of Alternatives to Tetrabromobisphenol A (TBBPA) and Hexabromocyclododecane (HBCD), University of Massachusetts Lowell, marec 2006 
 Miroslav Šuta: Bromované zpomalovače hoření a jejich rizika 

Halogénderiváty
Robert Louis-Dreyfus

Robert Louis-Dreyfus (* 14. jún 1946, Paríž, Francúzsko – † 4. júl 2009, Zürich, Švajčiarsko) bol francúzsko-švajčiarsky miliardár.

Životopis 
Louis-Dreyfus vstúpil do rodinnej firmy Louis-Dreyfus, ktorá existuje od roku 1861 v máji 2000.

Bol predsedom Neuf Telecom do roku 2004 a slúžil aj na predstavenstve tejto firmy. Až do februára 2001, bol aj generálny riaditeľ spoločnosti Adidas-Salomon, nemeckého výrobcu športových potrieb. V rokoch 1989 až 1993 pôsobil ako generálny riaditeľ v britskej reklamnej agentúre Saatchi & Saatchi.

Od roku 1982 do 1988 pôsobil ako riaditeľ a generálny riaditeľ na IVS (medzinárodný prieskum trhu pre farmaceutický priemysel). Louis-Dreyfus získal magisterský titul v odbore Business Administration na Harvard University. V športovej oblasti bol majoritným akcionárom v Olympique Marseille od roku 1996 až do svojej smrti.

Zomrel 4. júla 2009 po dlhom boji s leukémiou. Prezident FIFA Sepp Blatter sa o ňom vyjadril, že bol veľkým prínosom pre futbal.

Jeho sesternica Julia je herečka.

Referencie

Zdroj 

 

Osobnosti z Paríža
Francúzski podnikatelia
Švajčiarski podnikatelia
Ján Steinhübel

Mgr. Ján Steinhübel, CSc. (* 21. máj 1957, Modra) je slovenský historik. Zameriava sa na výskum príchodu Slovanov na Slovensko, Veľkú Moravu a počiatky arpádovského Uhorska.

V roku 1981 vyštudoval odbor archívnictvo na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.  V súčasnosti je vedeckým pracovníkom Historického ústavu Slovenskej akadémie vied v Bratislave.

Známy je najmä rozsiahlou monografiou Nitrianske kniežatstvo z roku 2004 (²2016 , angl. The Nitrian Principality : The Beginnings of Medieval Slovakia. Leiden : Brill, 2020. ), ktorá vychádza z jeho početných štúdií a článkov vydaných v minulosti.

Poznámky

Zdroje 

Životopis na stránkach SAV

Slovenskí historici
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Osobnosti z Modry
Lochnesská príšera

Lochnesská príšera (iné názvy: lochneská príšera, lochnes(s)ká obluda, lochnesský netvor; hovorovo: lochneska, lochnesska, Nessie) je tvor, údajne žijúci v jazere Loch Ness (Lochnesskom jazere) v Škótskej vysočine. Okolo jej existencie či neexistencie sa vedú dlhodobé spory, samotný vzhľad a opis tvora sa líši od jedného pozorovania k druhému. Záujem a viera v jeho existenciu narastal od roku 1933. Dôkazy o jeho existencii sú z veľkej časti neoficiálne a anekdotické s výnimkou nepočetného, a aj to sporného, fotografického materiálu a sonarových meraní. Vedecká obec označuje lochnesskú príšeru ako moderný mýtus a vysvetľuje pozorovania ako zmes kanadských žartov a zbožných želaní, napriek tomu je tvor aj naďalej jedným z najznámejších príkladov kryptozoológie.

Dejiny 
Prvýkrát bola lochnesská príšera videná pri jazere Loch Ness v roku 1933 manželmi Spiceovcami, ktorí ju vraj videli ako sa plazila po ceste. O rok potom anglický chirurg Robert Wilson, ktorý šiel okolo jazera so svojou priateľkou v aute, uvidel na jazere dlhý čierny pás a vyfotografoval ho. To bola prvá fotografia dokazujúca existenciu lochnesskej príšery. Odvtedy už jazero Loch Ness navštívilo mnoho vedcov, amatérov, novinárov aj turistov, ale nikdy sa nedokázalo, že by lochnesská príšera existovala.

Iné projekty

Zdroje

Externé odkazy 
HENRY H. BAUER: Common Knowledge about the Loch Ness Monster: Television, Videos, and Films. Journal of Scientific Exploration, Vol. 16, No. 3, pp. 455–477, 2002 

Mýtické živočíchy
Kryptozoológia
Kuang-čou tcha

Kuang-čou tcha (, , , , doslova Kantonská veža, Kantonská televízno-turistická veža;  alebo Guangzhou TV & Sightseeing Tower) je veža v čínskom meste Kanton. Bola dokončená koncom roka 2009, aby bola hotová počas Ázijských hier 2010. Slúži ako televízna veža a rozhľadňa. Okrem technológií sa vo veži nachádzajú reštaurácie, obchody, konferenčné priestory a kiná.

Výstavba začala v novembri 2005 a po dokončení sa stala druhou najvyššou voľne stojacou stavbou na svete (v súčasnosti (jún 2011) tretia po Burdž Chalífa a Tokyo Sky Tree) s výškou . Má 108 poschodí nad terénom a 2 pod. Výška strechy je 459,2. Má tvar hyperboloidu, ktorý je tvorený dvoma elipsami.

Galéria

Pozri aj 
 Zoznam najvyšších veží v Číne
 Zoznam najvyšších veží na svete

Iné projekty 

Veže v Číne
Stavby v Kantone
World Federation of Great Towers
Architektúra z 2010
Jiřina Švorcová

Jiřina Švorcová (* 25. máj 1928, Kociánovice (dnes lokalita v Hradci Králové-Slezskom Předměstí) – † 8. august 2011, Praha) bola česká divadelná a filmová herečka a komunistická politička. Hrala množstvo postáv poplatných jej komunistickému presvedčeniu. Iniciovala a riadila rad politických aktivít v českej kultúre.

Kariéra 
Absolvovala pražskú DAMU a stala sa členkou Divadla na Vinohradoch. Politická činnosť a presadzovanie politických tém v kultúre jej prinieslo povesť angažovanej a presvedčenej komunistky. V 70. a 80. rokoch bola predsedníčkou Zväzu českých dramatických umelcov, po potlačení „pražskej jari“ bola jednou z kľúčových postáv riadiacich normalizáciu v českej a československej kultúre. Aktívne pôsobila pri príprave a prezentácii Anticharty. V roku 1976 sa stala členkou ÚV KSČ. 

V roku 1978 jej bol udelený Rad Víťazného februára, v roku 1984 titul národná umelkyňa. Svoje postoje nezmenila ani po nežnej revolúcii. Pokračovala v angažovaní sa v prospech komunistickej myšlienky, pôsobila na kampaniach a akciách KSČM ako recitátorka poézie. V roku 1996 neúspešne kandidovala za KSČM do Senátu. V roku 2011 dostala od TV Barrandov cenu Prominent roka.,

Populárnou sa stala, keď stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriáli Jaroslava Dietla Žena za pultom.

Zomrela po ťažkej chorobe v pražskej liečebni dlhodobo chorých v Malvazinkách.

Filmografia 
 Král Šumavy, 1959
 Smyk, 1960
 Horoucí srdce, 1962
 Jakou barvu má láska, 1973
 Putování Jana Amose, 1983
 Žena za pultom, 1977
 Matka
 Člověk není sám, 1971

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil na serveri Totalita
 Profil na serveri CFN

České divadelné herečky
České filmové herečky
České televízne herečky
Českí politici
Česko-slovenskí národní umelci
Členovia KSČ/KSS
Ženy v politike
Osobnosti z Hradca Králové
Členovia Ústredného výboru Komunistickej strany Česko-Slovenska
Pedro de Mendoza

Pedro de Mendoza y Luján (* 1487 , Guadix  -  † 23. jún 1537, Atlantický oceán) bol španielsky conquistador a kolonizátor Južnej Ameriky, prvý guvernér (po španielsky adelantado) oblastí v okolí La Plata, zakladateľ Buenos Aires.

Narodenia v 1487
Úmrtia v 1537
Španielske vojenské osobnosti
Conquistadori
Hrad Rožmberk

Rožmberk je rozsiahly hradný komplex v Česku položený na ostrohu nad riekou Vltavou. 

Jeho pôvodná ranogotická časť z 13. storočia (tzv. Horný hrad) po požiari v roku 1522 už nebola udržiavaná. Zachovala sa len kruhová veža Jakobínka. Dnešné jadro hradu tvorí takzvaný Dolný hrad, vystavaný v 30. rokoch 14. storočia ako zmenšenina dnešného krumlovského zámku. Neskôr bol prestavovaný, prvýkrát ešte v gotickom slohu, začiatkom 16. storočia renesančne, v 19. storočí opäť regotizovaný. V miestach pôvodného Horného hradu stojí tzv. Nový zámek - obytná budova z 19. storočia, verejnosti neprístupná. Slúži ako rekreačné stredisko Českej pošty.

Iné projekty 

Rožmberk
Národné kultúrne pamiatky v Juhočeskom kraji
Renesančné stavby v Česku
Stavby v okrese Český Krumlov
Rožmberk nad Vltavou
Sedem (film)

Sedem (v origináli Se7en) je americký kriminálny film, ktorého režisérom bol David Fincher. 

Detektív William Somerse (herec Morgan Freeman) a detektív David Mills (herec Brad Pitt) vyšetrujú sériu brutálnych vrážd, ktoré sú motivované siedmimi hlavnými hriechmi. 

Rolu Sommerseho písal scenárista pre Williama Hurta, neskôr bol zvažovaný aj Al Pacino, ktorý sa ale rozhodol pre film Vyšší záujem. Režisér mal na konte film Votrelec 3 a k scenáru Sedem sa vyjadril ako o dokumente nehumánnosti. Spracovanie filmu skutočne ani tak nevysvetľuje prečo bola vražda spáchaná, ale ako bola prevedená.

Dej sa odohráva v neupresnenom meste, plnom hluku, smogu a neprestávajúceho dažďa. Dokreslovalo to násilnosť, surovosť deja, depresie a zlé nálady postáv. Tmavý vzhľad bol dosiahnutý aj pomocou tzv. "bleach bypass", ktorý prehlbuje tmavé odtiene, začo bol kameraman nominovaný na Academy Awards (nominácia filmu aj za strih).

Zápletka 

Somerset odchádza do výslužby a stretáva sa s novo nastupujúcim Millsom pri prípade vraždy, ktorá podľa staršieho určite nie je vhodná pre "nováčika". Sám odmieta ďalej pracovať na brutálnom prípade, ktorý je zrejme počiatkom série vrážd a nejasného uzatvorenia.

Mills sa drzo a hrubo vyjadruje ku všetkým udalostiam a situáciam, neustále odmieta pozíciu "nováčika". Somerset je typ detektíva, ktorý má rozhľad, skúsenosti, znalosť hraníc zákona. Vysvetlenie motívu vrážd, ktoré spájajú hriechy : OBŽERSTVO, LAKOMSTVO, PÝCHA, LENIVOSŤ, SMILSTVO, ZÁVISŤ a HNEV hľadá aj v Danteho Božskej komédii (zoradené podľa výskytu v deji).

Externé odkazy 
 Zaujímavosti z filmu na ČSFD

Filmy z 1995
Filmy podľa názvu
Filmy USA
Filmy režírované Davidom Fincherom
Kosmos-482

Kosmos-482 bola sovietska sonda, ktorá odštartovala 31. marca 1972, 04:02:33 UTC smerom k Venuši. Sonda bola neúspešná, pretože sa jej nepodarilo opustiť obežnú dráhu Zeme.

Od roku 1962 sa názov Kosmos dával sovietskym vesmírnym sondám, ktoré ostali na obežnej dráhe Zeme aj napriek tomu, aký bol ich pôvodný cieľ. Označenie tejto misie ako plánovanej planetárnej sondy je založené na evidencii od sovietskych a nesovietskych zdrojov a historických dokumentov. Typické sovietske planetárne misie boli pôvodne vynášané na parkovaciu orbitu okolo Zeme ako odpaľovacie platformy s raketovým motorom a pripojenou sondou. Sondy boli potom odpálené proti ich cieľom so zapáleným motorom po dobu približne 4 minúty. Ak motor zlyhal alebo úplne nedohorel, sondy boli ponechané na obežnej dráhe Zeme a označené ako Kosmos.

Kosmos-482 odštartoval 31. marca 1972 pomocou SL-6/A-2-e odpaľovacieho zariadenia štyri dni po atmosférickej sonde Venera-8 a pravdepodobne mal podobný dizajn a plán misie. Po dosiahnutí zemskej parkovacej orbity sa sonda pokúsila o štart smerom k Venuši. Roztrhla sa na štyri časti, dve ostali na nízkej obežnej dráhe Zeme a do 48 hodín sa zrútili na juh Nového Zélandu (známe ako Incident Ashburtonských gulí), zvyšné dva kusy sa dostali na 210 x  vyššiu obežnú dráhu. Predpokladá sa, že sonda ostala na eliptickej obežnej dráhe Zeme z dôvodu poruchy spôsobenej zážihom motorov, ktoré nedosiahli dostatočnú rýchlosť pre štart k Venuši.

O 01:00 ráno 3. apríla 1972 štyri žeravé 13,6 kg vážiace gule z titánovej zliatiny spadli na Nový Zéland v oblasti Ashburton v okruhu 16 km. Pri havárii nebol nikto zranený.

Podľa vesmírneho práva, vesmírny odpad má byť navrátený jeho vlastníkovi, ale ZSSR odmietol vlastníctvo tohto satelitu. Tým pádom vlatníctvo získal farmár, na ktorého pôdu sonda spadla. Kosmos-482 bol preskúmaný vedcami z Nového Zélandu, kde sa zistilo, že skutočne pochádza zo Sovietskeho Zväzu, kvôli výrobným prvkom a pokročilému spôsobu zvárania titánu. Vedci prišli k záveru, že išlo o natlakované teleso používané v odpaľovacích raketách satelitov alebo vesmírnych lodí, ktoré sa rozpadlo v atmosfére.

NSSDC ID: 1972-023A

NORAD ID: 05919

Pozri aj 

 Federálna vesmírna agentúra Ruska
 Kozmos (program)

Program Venera
Prieskum Venuše
Neúspešné sondy
Kozmonautika v 1972
Georgio Babulic

Juraj „Georgio“ Babulic (* 3. apríl 1975, Myjava) je slovenský bubeník, hudobný skladateľ  a textár. Je spoluzakladateľom skupiny Gladiator, v ktorej hrá a tvorí piesne.

Diskografia so skupinou Gladiator

LP 
Štúdiové:
 Designation (1992) 
 Made Of Pain (1993)
 Third Eye (1994) 
 Dogstime (1996)
 Legal Drug (1997)
 … viem, kde boh spí (1999)
 Babylon Hotel (2000)
 Črepy (2002)
 Cesta do neba (2004)
 Mesto (2006)
 … ako predtým (2007)
 Hlavu maj hore (2009)
Koncertné:
 Live (2008)
Výberové:
 Single 1994 – 2002 (2002)
 20 rokov. 1991 – 2011 (2011)
Neoficiálne:
 Predohra smrti (Overture Of Death) (1990)

DVD 
 Live (2008)

Referencie

Externé odkazy 
 Gladiator.sk
 Gladiatorfanklub

Gladiator
Slovenskí rockoví bubeníci
Slovenskí heavymetaloví bubeníci
Slovenskí textári piesní
Slovenskí skladatelia modernej hudby
Osobnosti z Myjavy
Mig 21

Mig 21 je česká hudobná skupina. Jej členmi sú Jiří Macháček, Pavel Hrdlička, Jan Hladík, Tomáš Polák a Adam Stivín.

V roku 2008 sprevádzala skupinu MIG21 na turné dychová kapela LELEK orchestra. DVD so záznamom tohto turné bolo sa júli 2009 distribuovalo v papierovom obale v sieti novinových stánkov.

Diskografia

CD
 Snadné je žít (2001)
 Udělalo se nám jasno (2002)
 Pop Pop Pop (2004)
 Best of (2007)
 Mig21 & LELEK Orchestra - Naživo (2009)
 Album (2014)

DVD
 Best of (2007)
 Mig21 & LELEK Orchestra - Naživo (2009)

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

České hudobné skupiny
Jadranka Kosorová

Jadranka Kosorová, (* 1. júl 1953, Pakrac) je chorvátska politička, spisovateľka. 

Od 6. júla 2009 bola predsedníčka vlády, po náhlom odchode jej predchodcu Iva Sanadera. Od roku 1995 je členkou stredo-pravicovej strany Hrvatska Demokratska Zajednica (chorvátska skratka HDZ), od 4. júla 2009 je jej predsedníčkou.

Život 

Jadranka Kosorová, základnú dochádzku dokončila v Lipiku. Študovala právo na vysokej škole v Záhrebe, kde začala pracovať ako žurnalistka od roku 1972 korešpondent Večernji listu a Rádia Záhreb. V roku 1971 bola jej kniha poézie Koraci publikovaná v Pakrackej pobočke Matice chorvátskej. 

Počas Chorvátskej vojny za nezávislosť pracovala ako žurnalistka v rádiu, kde sa venovala problémom utečencov a invalidných vojenských veteránov. Krátko bola korešpondentkou britského BBC. Získala ceny od chorvátskej novinárskej asociácie Hrvatsko novinarsko društvo a Európskeho spoločenstva za jej humanitne orientovanú prácu.

Do roku 2008 vydala štyri knihy, z toho dve poézie a dve súvisiace so spomínanou vojnou. Má syna Lovra.

Politická činnosť

Kandidatúra na prezidenta 

Jadranka Kosorová kandidovala v prezidentských voľbách v roku 2005, v prvom kole skončila druhá s 20 % hlasov, získala až 60 % hlasov zahraničných Chorvátov. Keďže žiaden kandidát nezískal nadpolovičnú väčšinu, konalo sa druhé kolo. Vyhral Stjepan Mesić, ktorý mal v prvom kole 49 % hlasov.

Premiérka 

Keď 1. júla 2009, dovtedajší chorvátsky premiér Ivo Sanader nečakane odstúpil, navrhoval Kosorovú, jeho dlhoročnú pravú ruku, do funkcie predsedníčky vlády s mandátom zostaviť novú vládu. Chorvátsky parlament vyslovil dôveru jej novej vláde už v pondelok 6. júla 2009, stala sa tak prvou ženou na poste premiéra. Získala 83 hlasov zo 153-členského parlamentu, 44 hlasov bolo proti. Kosorovej príhovor v Chorvátskej televízii bol o politickom pláne šetrenia peňazí, ale nie za cenu „zmien platov alebo dôchodkov“.

Po parlamentných voľbách v novembri 2011 Kosorová a HDZ odchádza do opozície. Vládnou sa stáva opäť SDP s predsedom a ďalším premiérom Zoran Milanović.

Referencie

Zdroj

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kosorová na vládnych stránkach 

Predsedovia vlády Chorvátska
Chorvátski politici
Premiérky