Suchoj Su-35

Suchoj Su-35 (v kóde NATO: „Flanker-Е+“) je ruské viacúčelové stíhacie lietadlo na vybojovanie nadvlády vo vzduchu, ktoré vzniklo výraznou modernizáciou stroja Su-27. Na začiatku vývoja malo lietadlo názov Su-27M, ale postupom času došlo k mnohým významným zmenám motorov, radaru, zbraňových systémov i navigácie, takže dostalo názov Su-35. Stíhačky Su-35 sa vyznačujú vysokou obratnosťou.

Vznik a vývoj 

Prvý variant, známy pôvodne pod označením Su-27M, bol vyvíjaný v osemdesiatych rokoch 20. storočia. Vývoj lietadla prebiehal pod vedením Michaila Petroviča Simonova a stroj prvýkrát vzlietol 28. júna 1988. Do polovice deväťdesiatych rokov boli vyrobené 3 sériové kusy a 12 prototypov, vrátane 2-miestneho prototypu, nazvaného Su-35UB. Od roku 1992 bol Su-27M ponúkaný na medzinárodnom trhu pod exportným menom Su-35. Lietadlo sa zúčastnilo viacerých leteckých show a koncom milénia aj tendrov na nákup stíhačiek pre kórejské a brazílske vzdušné sily. Napriek tomu, že Su-27M bol obratnejší ako Su-27, mal modernejšiu avioniku a niesol väčšiu škálu zbraní typu vzduch-zem, Rusko s ním neslávilo žiadne exportné úspechy. Bez ohľadu na to, že sa nepodarilo predať do zahraničia ani jediný kus, išlo skutočne o pokrokovú modernizáciu. Konštruktérom sa podarilo znížiť hmotnosť lietadla použitím kompozitných materiálov a hliníkovo-lítiových zliatin.  Jedným z charakteristických rysov tejto konštrukcie boli kačacie krídla, ktoré zlepšili prúdenie vzduchu nad krídlami. Táto zlepšená aerodynamika v kombinácii s ovládaním lietadla cez systém fly-by-wire umožnila stroju lietať pod uhlom nábehu 120°. O pohon sa staral dvojprúdový motor Ľuľka AL-31FM (AL-35F), ktorý bol väčší a spoľahlivejší ako jeho predchodca a dosahoval maximálny ťah 125 kN. Nový radar N011 mohol sledovať 15 vzdušných cieľov a na šesť z nich súčasne navádzať rakety. Kokpit bol modernizovaný a vybavený farebnými LCD obrazovkami. Dolet bol zvýšený na  a dal sa predĺžiť ešte viac vďaka možnosti tankovania za letu. Zaujímavosťou je, že následnou úpravou Su-27M vzniká v roku 1996 experimentálne lietadlo Su-37 s meniteľným vektorom ťahu. I keď sa Su-37 nikdy nedostal do výroby, niektoré z jeho vylepšení boli integrované do neskorších modernizácií ako je Su-30MKI alebo Su-35S.

V roku 2003 sa Suchoj pustil do druhej modernizácie Su-27, ktorá bola neskôr nazvaná Su-35S. Tento variant má výrazne prepracovaný drak, vylepšenú avioniku, motory s meniteľným vektorom ťahu a znížený čelný radarový odraz. Su-35S je viacúčelová stíhačka generácie 4 ++, využívajúca technológie piatej generácie. Predstavuje technologický medzistupeň medzi Su-30MK a vyvíjaným T-50 PAK FA. Prvý experimentálny Su-35-1 (č. 901) bol dokončený v lete 2007 a prvýkrát sa objavil na verejnosti na ruských leteckých dňoch MAKS-2007. Svoj prvý let absolvoval 19. februára 2008. O osem mesiacov neskôr ho nasledoval aj druhý prototyp Su-35-2 (č. 902). 

Tretí prototyp, určený na letové testovanie, niesol označenie Su-35-4 a 26. apríla 2009 podstupoval rozjazdové skúšky na letisku Dzemgi. Pilot zvýšil ťah motorov a lietadlo sa rozbehlo. Keď sa však pokúšať znížiť ťah, tak motory nereagovali. Začal teda núdzovo brzdiť a vysunul brzdiaci padák. Brzdy však v dôsledku prehriatia zlyhali, stroj sa dostal mimo dráhy a pilot sa musel katapultovať. Následne prototyp havaroval a úplne zhorel.

V auguste 2009 bola podpísaná zmluva v hodnote 66 miliárd rubľov na výrobu 48 stíhačiek Su-35S. Prvá sériovo vyrobená Su-35S vzlietla 3. mája 2011, skúšky lietadla však kvôli problémom s integráciou avioniky postupovali veľmi pomaly. Paralelne so štátnymi skúškami prebiehali aj dodávky Su-35S ruským vzdušným silám, ktoré do 25. decembra 2012 získali prvých šesť lietadiel. Dňa 12. februára 2014 bola 23. stíhaciemu leteckému pluku na letisku Dzemgi slávnostne odovzdaná skupina prvých 12 lietadiel, čo je považované za oficiálny dátum zavedenia stíhačiek Su-35S do ruského letectva. V 23. stíhacom leteckom pluku nahradili stroje Su-27SM, ktoré boli prevedené na Krym. Dňa 25. decembra 2015 si lietadlá Su-35S zo základne Dzemgi začali plniť svoje bojové povinnosti pri ochrane vzdušného priestoru na východe Ruska. Prvé stíhačky Su-35S, vyzbrojené raketami krátkeho doletu R-73 a raketami stredného doletu R-27T, tak dosiahli počiatočných operačných schopností.  

Následne prebiehala druhá fáza štátnych skúšok, ktorá bola dokončená 2. októbra 2017. To je termín, kedy Su-35S kompletne splnila technické požiadavky ruského letectva.

Od samého začiatku sa s Su-35S počítalo ako s prechodným typom, kým nebude v dostatočnom počte zavedená Su-57. Preto bola Su-35S aktívne ponúkaná na export a jedným z prvých zákazníkov sa mala stať Líbya. Rokovania s touto krajinou už boli v pokročilom štádiu, ale v januári 2011 tam však vypukli protivládne protesty, ktoré prerástli do občianskej vojny. Nasledovala vojenská intervencia zo strany Francúzska, Veľkej Británie a Spojených štátov, po ktorej bol režim Muammara Kaddáfího zvrhnutý. Tým bola definitívne pochovaná možnosť predaja Su-35S do Líbye. V novembri 2015 však prejavila o lietadlo záujem Čína, ktorá objednala 24 strojov. O mesiac neskôr si Rusko objednalo ďalšiu várku 50 stíhačiek v hodnote približne 100 miliárd rubľov, ktoré by mali byť dodané do konca roku 2020.

Konštrukcia

Drak 
V konštrukcii Su-35S, na rozdiel od Su-27M, chýbajú kačacie krídla a brzdový štít. K ďalším aerodynamickým úpravám patrí zmenšený hrb za kokpitom a skrátené dozadu vyčnievajúce "žihadlo".  Drak bol zosilnený použitím titánových zliatin, čím sa zvýšila jeho odolnosť asi na 30 rokov alebo 6000 prevádzkových hodín. To zároveň umožnilo zvýšiť maximálnu vzletovú hmotnosť Su-35S na . Kvôli zníženiu hmotnosti boli na niektorých častiach draku použité hliníkovo-lítiové zliatiny a kompozitné materiály z uhlíkových vlákien. Vnútorná kapacita palivových nádrží bola zvýšená o viac než 20% na .

Kokpit 
Su-35S je vybavený novou sadou palubných prístrojov, pozostávajúcich z 2 centrálnych počítačov, indikačného systému, komunikačných a informačných zariadení. Kľúčový je nový Informačný riadiaci systém, ktorý značne zlepšuje interakciu medzi pilotom a lietadlom. Výstupné dáta získava pilot prostredníctvom 2 multifunkčných displejov (uhlopriečka 15", rozlíšenie 1400x1050 pixelov), priehľadového displeja (HUD) a okuliarov pre nočné videnie. Samozrejmosťou je ovládanie lietadla pomocou systému fly-by-wire a v kokpite je využitý koncept HOTAS (najdôležitejšie ovládacie prvky sú umiestnené na plynovej a riadiacej páke). Pilot má k dispozícii dva systémy šifrovanej rádiovej komunikácie – VHF / UHF. Na výmenu dát medzi lietadlami v rámci letky alebo s pozemným riadiacim strediskom slúži dátový systém, odolný voči rušeniu. Navigačný systém pozostáva z inerciálnej navigácie a globálneho navigačného systému (GLONASS).

Avionika 
Su-35S využíva radar Irbis-E typu PESA, t. j. s pasívnym fázovaním a elektronicky vychylovaným lúčom. Anténa má priemer  a je schopná nájsť cieľ s radarovou odrazovou plochou  na vzdialenosť . Môže sledovať 30 vzdušných cieľov naraz a navádzať rakety vzduch-vzduch na 8 cieľov súčasne. Radar má horizontálne uhlové pokrytie priestoru +/− 120o a vertikálne +/− 60o. Dokáže zachytiť letiace objekty s radarovou odrazovou plochou  na vzdialenosť až . 
V móde vzduch-zem dokáže mapovať povrch Zeme s rozlíšením menej ako . Radar môže sledovať  až 4 pozemné ciele súčasne alebo prehľadávať vzdušný priestor a zároveň sledovať 1 pozemný cieľ. Je schopný detegovať lietadlovú loď na , železničný most na  a skupinu tankov na .

Irbis-E je doplnený optoelektronickým zameriavacím systémom OLS-35, ktorý zahŕňa laserový diaľkomer, TV kameru a infračervený vyhľadávač. Tepelný senzor poskytuje horizontálne pokrytie +/− 90 a vertikálne pokrytie + 60 / −15. Vyhľadá cieľ, letiaci bez prídavného spaľovania a zameraný z prednej hemisféry, do vzdialenosti  a do vzdialenosti  zo zadnej hemisféry. Laserový diaľkomer má dosah až  pri vzdušných cieľoch a  pri pozemných cieľoch.

Na koncoch krídel môže byť pripevnený systém elektronického boja Chibiny (produkt L-265), ktorý komplikuje detekciu lietadla nepriateľom.

Motor 
Su-35 je poháňaný dvojicou dvojprúdových motorov Saturn 117S (AL-41F1S) s prídavným spaľovaním a s 3D meniteľným vektorom ťahu. Ide o silne modernizovaný variant AL-31F, vyvinutý v spolupráci firiem Suchoj, NPO Saturn a UMPO. S prídavným spaľovaním poskytuje maximálny ťah 142 kN, čo je o 20 kN viac ako je schopný vyvinúť motor AL-31F v Su-27M. AL-41F1S má odhadovanú životnosť 4000 hodín, čo je výrazne viac ako životnosť 1500 hodín, ktorú dosahuje motor lietadla Su-27M. Vďaka motorom je Su-35S schopný letieť nadzvukovou cestovnou rýchlosťou bez použitia prídavného spaľovania, ale iba ak nenesie žiadnu výzbroj. Prívody vzduchu do motorov a predná časť kompresora každého z motorov sú pokryté materiálom, absorbujúcim radarové vlny.

Výzbroj 
Su-35S môže niesť riadené strely a bomby do hmotnosti , upevnené na 12 externých závesníkoch.

Dňa 25. decembra 2015 dosiahli lietadlá Su-35S počiatočných operačných schopností. Vyzbrojené raketami krátkeho doletu R-73 a raketami stredného doletu R-27T začali chrániť ruský vzdušný priestor. Dňa 6. februára 2016 boli prvýkrát uverejnené fotografie, na ktorých sú vybavené aj novými protilietadlovými riadenými strelami R-77 (verzia RVV-SD, známa tiež ako produkt 170-1). Produkt 170-1 predstavuje radarom navádzanú strelu stredného dosahu typu „vystreľ a zabudni“, ktorá je obdobou americkej AIM-120C. Je vybavená dopplerovským rádiolokátorom 9B-1103М, ktorý umožňuje jej aktívne navádzanie v záverečnej fáze letu. V porovnaní so svojim predchodcom RVV-AE má výrazne zvýšený výkon vysielača i citlivosť prijímača, aktualizovaný softvér, lepšiu odolnosť voči rušeniu a mala by byť schopná zasiahnuť cieľ z prednej polosféry až na vzdialenosť 110 km.

Na základe fotografie uverejnenej v júni 2015 sa možno domnievať, že v súčasnosti prebieha aj integrácia výzbroje, určenej na ničenie pozemných cieľov. Na spomínanom zábere letí stíhačka Su-35S, vyzbrojená tromi laserom navádzanými bombami KAB-1500L a šiestimi neriadenými bombami FAB-500M62.

V októbri 2017 bola do Su-35 plne integrovaná strela Ch-35U, ktorá je určená hlavne na ničenie lodí s výtlakom do 5000 ton, ale aj na ničenie pozemných opevnení a obrnenej techniky.

Operačné nasadenie

Ruská intervencia v Sýrii proti odporcom režimu Bašára al-Assada  
Dňa 30. januára 2016 presunulo Rusko na základňu v Sýrii 4 stroje Su-35S. Ide o prvé bojové nasadenie týchto stíhačiek, vrámci ktorého poskytujú vzdušné krytie lietadlám Su-25SM, Su-24M a Su-34. Lietadlá sú vyzbrojené strelami krátkeho dosahu R-73, ale aj raketami stredného dosahu R-27T a RVV-SD.

Vojna na Ukrajine
Lietadlá boli nasadené ruským letectvom počas invázie na Ukrajinu v roku 2022. Jeden zo strojov bol zostrelený za pomoci pechotného systému rakety zeme-vzduch Igla-1 pri bojovom nasadení súvisiacom s ruským ostreľovaním Kyjeva.[7] Ukrajinské ministerstvo obrany koncom mája 2022 oznámilo, že ďalší ruský Su-35 bol zostrelený ukrajinským letectvom v Chersonskej oblasti, konkrétne prúdovou stíhačkou MiG-29. Rusko stratu svojho lietadla nepotvrdilo.

Používatelia

Súčasní používatelia 
 Čína
 Vzdušné sily Čínskej ľudovej oslobodzovacej armády - v novembri 2015 sa Čína stala prvým zahraničným zmluvným partnerom pre lietadlá Su-35S, keď podpísala zmluvu v hodnote 2 miliardy amerických dolárov na nákup 24 strojov. Dodávky lietadiel začali v decembri 2016 a v novembri 2018 bolo Číne dodaných všetkých 24 strojov Su-35S. 

Na ruskej strane existuje podozrenie, že Čína kúpila malé množstvo Su-35S z dôvodu, aby spätným inžinierstvom vyvinula domácu verziu moderného stíhacieho lietadla. Ako však upozorňuje vojenský analytik Reuben F. Johnson v hre môžu byť ešte aj iné faktory. Čínske letectvo sa v súčasnosti snaží získať kontrolu nad spornými ostrovmi v Juhočínskom mori a ďalšími spornými oblasťami. Po posilnení svojich pozícií nasadením protilodného raketového systému YJ-62 na Woody Island a moderných torpédoborcov typu 052D, sa tak Čína snaží ovládnuť aj vzdušný priestor. Od 6. augusta 2016 v oblasti hliadkujú čínske strategické bombardéry H-6K, sprevádzané stíhačkami Su-30MKK. Množia sa taktiež incidenty, pri ktorých čínske stíhačky J-11 prenasledujú americké špionážne lietadlá. Avšak nevýhodou Su-30MKK a J-11 v porovnaní s Su-35S je kratší dolet, čo môže pri hliadkovaní v takto rozsiahlej oblasti hrať dôležitú rolu. Dolet Su-35 s dvomi prídavnými nádržami je až , čomu nemôže v súčasnosti konkurovať žiadne z lietadiel čínskeho letectva. Ďalšou dôležitou výhodou je i výkonný radar N-035 Irbis, schopný nájsť cieľ s radarovou odrazovou plochou  na vzdialenosť . Čína tak v podobe Su-35S bude mať v Juhočínskom mori najmodernejšie stíhacie lietadlo, alebo presnejšie povedané, druhé najmodernejšie, v prípade že by sa USA rozhodlo vyslať do oblasti svoje F-22, dislokované na leteckej základni Andersen na ostrove Guam. Pomocou Su-35S tak môže Čína až do príchodu stealth stíhačiek J-20 dôraznejšie presadzovať svoje strategické zámery v danej oblasti. 

 Egypt
 Egyptské vzdušné sily - 19. marca 2018 objednal Egypt 26 lietadiel Su-35S. Dodávka prvých 5 stíhačiek (palubné čísla 9210 - 9214) sa uskutočnila 22. júla 2020. 

 Rusko
 Vzdušno-kozmické sily Ruskej federácie: od roku 2009 objednalo Rusko celkovo 106 lietadiel, ktoré boli všetky dodané k 11. septembru 2022. 
Základne:
790. stíhací letecký pluk (Chotilovo, Tverská oblasť) - 12 lietadiel
159. stíhací letecký pluk (Besovec, Karelsko) - 24 lietadiel
22. stíhací letecký pluk (Centraľnaja Uglovaja, Prímorský kraj) - 11 lietadiel
23. stíhací letecký pluk (Komsomoľsk na Amure/Dzemgi, Chabarovský kraj) - 24 lietadiel (4 z nich sú v súčasnosti dislokované v Sýrii)
929. štátne testovacie centrum (Achtubinsk) - 11 lietadiel
4. národné centrum pre výcvik leteckého personálu a vojenských skúšok (Lipeck) - 8 lietadiel
Letecký závod J.A. Gagarina (Komsomoľsk na Amure) - 1 lietadlo, ktoré sa v súčasnosti nevyužíva
 237. gardové centrum ukážok leteckej techniky (Kubinka, Moskovská oblasť):
 Letecká skupina vyššej pilotáže „Ruskie viťazi“ – 4 lietadlá

Špecifikácie (Su-35S)

Technické údaje 
 Posádka: 1
 Dĺžka: 
 Rozpätie: 
 Výška: 
 Plocha krídel: 
 Hmotnosť prázdneho lietadla: 
  Vzletová hmotnosť: 
 Maximálna vzletová hmotnosť: 
 Motor: 2 × dvojprúdový motor Saturn 117S (AL-41F1S) s prídavným spaľovaním a s 3D meniteľným vektorom ťahu
 maximálny ťah: 86.3 kN každý
 ťah s prídavným spaľovaním: 142 kN každý
 Zásoba paliva bez prídavných nádrží: 
 Zásoba paliva s 2 prídavnými nádržami:

Výkony 
 Maximálna rýchlosť: /h (2,35 M)
 Maximálna rýchlosť pri zemi: /h (1,17 M)
 Dolet s 2 prídavnými nádržami: 
 Dolet vo vysokej letovej hladine: 
 Dolet v nízkej letovej hladine: 
 Dostup: 
 Maximálne preťaženie: 9,0 g
 Stúpavosť: > /s
 Plošné zaťaženie krídla: 
 pri normálnom zaťažení: /m²
 pri maximálnom zaťažení: /m²
 Pomer ťah/hmotnosť
 pri normálnom zaťažení: 1,14
 pri maximálnom zaťažení: 0,76

Výzbroj 
 Hlavňová: automatický letecký kanón GŠ-301 kalibru  so zásobou 150 nábojov
 12 externých závesníkov (2 x na konci krídel, 6 x pod krídlami, 4 x pod drakom stroja) s nosnosťou do 
 Rakety vzduch-vzduch: 
 8 x R-27ER (AA-10 Alamo-C)
 4 x R-27ET (AA-10 Alamo-D)
 12 x R-73E (AA-11 Archer)
 6 x R-77 RVV-AE/RVV-SD
 Rakety vzduch-zem: 
 6 x Ch-31P/Ch-31A
 6 x Ch-29T/L
 6 x Ch-25
 6 x Ch-38
 6 x Ch-58
 6 x Ch-59MK
 6 x S-25LD/S-8/S-10
 Ch-35
 Bomby:
 4 – 5 x KAB-500Kr
 2 – 3 x KAB-1500Kr
 2 – 3 x KAB-1500L

Referencie

Pozri aj 
 Suchoj Su-30
 Dassault Rafale
 Eurofighter Typhoon
 McDonnell Douglas F/A-18 Hornet
 McDonnell Douglas F-15 Eagle
 Šen-jang J-11

Iné projekty 
 

Sovietske stíhacie lietadlá
Ruské stíhacie lietadlá
Lietadlá Suchoj