Stanislav Mjartan

Stanislav Mjartan (* 29. október 1931, Michelstetten, Rakúsko† 26. jún 1997, Bratislava) bol slovenský operný spevák (tenor) a pedagóg. Väčšinu života prežil v Bratislave s partnerkou Alžbetou Kubánkovou, s ktorou mal 1 dcéru.

Pôsobenie

Začiatky kariéry, štúdium 
Vyrastal v baníckej obci Cigeľ (okres Prievidza) ako najstarší zo štyroch synov. Ako 18-ročný odišiel do Bratislavy s úmyslom študovať. Svoju záľubu – spev, chcel pretaviť do profesie. V rokoch 19571958 pôsobil vo Vojenskom umeleckom súbore. Následne úspešne urobil konkurz do SĽUK-u, kde účinkoval v období 19591961. Pracovať v umení bez vzdelania ho však neuspokojovalo, a tak ho vedenie SĽUK-u odporučilo na štúdiá do Prahy, neskôr prešiel na VŠMU v Bratislave. Štúdium operného a koncertného spevu (pedagógovia J. Strelec, J. Blaho, I. Godin) úspešne ukončil v roku 1966 absolventským predstavením v barytónovej úlohe Figara v Rossiniho Barbierovi zo Sevilly. V tom období spieval iba talentom, mladosťou hlasu. Neskôr sa zoznámil s ukrajinským emigrantom Ivanom Fiňkom, ktorý výborne ovládal pravú taliansku školu spevu, bel canto, vedecký základ umenia spevu. Fiňko našiel v Mjartanovi pravého oddaného žiaka, ktorý s vďakou a oduševnením túto školu prijal a stal sa jej absolútnym stúpencom.

Divadelné angažmán, pôsobenie na škole 
V divadelnom angažmán vytváral hlavné postavy tenorového odboru. V období rokov 1961 až 1966 bol sólistom spevohry Novej scény v Bratislave. Tu stvárnil operetné postavy Gabriel von Eisenstein (Netopier, 1963), Vojvoda z Urbina (Noc v Benátkach, inscenácia z roku  1960), Barón Mirko Zeta (Veselá vdova, 1964). Neskôr v rokoch 1966 až 1969 účinkoval ako sólista opery Štátneho divadla v Košiciach, kde vystupoval v úlohách: Don José (Carmen, inscenácia z roku 1961), Don Carlos (Don Carlos, 1967), Lenský (Eugen Onegin, 1966), Edgard (Lucia z Lammermooru, 1968) a ďalšie. Hoci už počas svojho pôsobenia v profesionálnych divadlách spev aj vyučoval, neskôr sa rozhodol preniesť celé ťažisko svojej práce do pedagogickej oblasti a v období rokov 1969 až 1972 vyučoval na UPJŠ Košice, na Pedagogickej fakulte so sídlom v Prešove.

Výuka spevu a iné aktivity 
Od roku 1972 až do svojho úmrtia v roku 1997 pôsobil v slobodnom povolaní, predovšetkým ako hlasový pedagóg. Venoval sa praktickej i teoretickej výuke spevu. Metódou bel canta sa snažil presadiť štýl a zvukový ideál klasického spevu. Pre Československý rozhlas vydavateľstvo Opus nahrával operné árie a piesne. Príležitostne pohostinsky vystupoval na operných scénach v Česku a na Slovensku. Hosťoval tiež v zahraničí. Najmä v Nemecku (vtedajšia Nemecká demokratická republika), Rumunsku a Rakúsku. Pedagogicky viedol popredných sólistov opery Slovenského národného divadla, Štátnej opery v Banskej Bystrici a DJGT. Bol autorom mnohých teoretických úvah v odborných časopisoch. Jeho cieľom bolo priblížiť hlasovú kultúru a spevácke umenie bel canta širokému spektru čitateľov a poslucháčov. Vo svojich článkoch v spoločenských a populárnych periodikách, ako aj v reláciách ktoré zostavil pre Československý rozhlas (O umeleckom speve, Modlitba v opere, K výročiu založenia SND, Liečivá sila spevu a iné) objasňoval princípy fungovania ľudského hlasu ako nástroja, ktorého skutočné kvality a krása sa prejavia až po správnom vyškolení. Poukazoval na rozdiely v kvalite a trvácnosti medzi hlasom prírodným a školeným.

Medzi jeho žiakov patrili Marta Nitranová, Mária Murgašová, Boris Šimanovský, Pavol Mauréry, Anna Starostová, Michal Lehotský.

Diskografia 
1979 Sobotienka ide, LP, Opus

Literatúra 
 Encyklopédia dramatických umení Slovenska 2: M – Ž. 1. vyd. Bratislava: Veda, vydavateľstvo SAV, 1990, ISBN 80-224-0001-7. Heslo Mjartan Stanislav, s. 71

Referencie

Pozri aj 
Alžbeta Kubánková

Externé odkazy 
Diskografia
Malý divadelný kalendár, kapitola September 2011

Slovenskí operní speváci
SĽUK
Nová scéna
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Vyučujúci na Prešovskej univerzite v Prešove