joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Roman Berger

Roman Berger (* 9. august 1930, Cieszyn, Poľsko – † 22. december 2020, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, teoretik a publicista poľského pôvodu, žijúci v Bratislave. Bol filozoficko-meditatívneho typu, muzikológ a filozof hudby, ktorý sa snažil vytvoriť systém hudobnej teórie adekvátny súčasnému vedeckému mysleniu a ktorý by bol maximálne všeobecný.

V detstve zažil nacistický útlak, perzekúciu jeho otca a už ako tínedžer musel pracovať v stolárskej dielni. Po vojne v roku 1949 zmaturoval na Poľskom gymnáziu v Českom Těšíne a začal študovať teóriu u Jana Gawlasa a hru na klavír u Marty Gabryś-Furmanikowej na Štátnej vysokej škole hudobnej v Katoviciach. V roku 1952 bol v dôsledku stalinských represií prinútený aj s rodinou emigrovať. Usadili sa Slovensku v Bratislave, kde doštudoval na VŠMU klavír a neskôr aj kompozíciu u Dezidera Kardoša a kde sa zoznámil s avantgardou 60. rokov 
a mladou skupinou skladateľov, reprezentovanou Iljom Zeljenkom, Petrom Kolmanom, Ladislavom Kupkovičom, Ivanom Paríkom a ďalšími.

Referencie

Externé odkazy 
 Roman Berger: Lament, protest, nádej – portrét z cyklu Hudobníci, réžia: Marek Šulík

Slovenskí hudobní skladatelia
Poľskí hudobní skladatelia
Slovenskí muzikológovia
Slovenskí hudobní pedagógovia
Poľskí hudobní pedagógovia
Slovenskí filozofi
Poľskí filozofi
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Gustav Bergmann

Gustav Bergmann (* 4. máj 1906, Viedeň, Rakúsko – † 21. apríl 1987, Iowa City, Iowa, USA) bol rakúsko-americký filozof (pozitivista) a matematik.

Študoval matematiku, právo a filozofiu vo Viedni, v roku 1938 emigroval do USA, kde štyridsať rokov vyučoval na Univerzite Iowa. Bol extrémny realista.

V roku 1928 získal titul PhD. v matematike, krátko predtým ho Friedrich Waismann pozval na sériu stretnutí filozofov, vedcov, matematikov a ostatných intelektuálov. Vtedy sa zapojil do filozofického prúdu logický pozitivizmus. V Berlíne spolupracoval s Albertom Einsteinom na komplexných aspektoch jeho fyzikálnych prác. Po anexii Rakúska Nemeckom emigroval do USA, kde sa začal intenzívnejšie venovať filozofii a v roku 1950 sa stal riadnym vysokoškolským profesorom filozofie a psychológie. Vo svojich filozofických prácach využíval metódy prevzaté z matematiky.

Dielo 
 The Metaphysics of Logical Positivism (N. Y. 1954).
 Meaning and Existence (1959)
 Logic and Reality (1964)
 The Ontological Turn (1974)
 New Foundations of Ontology (1992)

Externé odkazy 
 
WILLIAM HEALD - From Positivism to Realism - The Philosophy of Gustav Bergmann

Rakúski filozofi
Rakúski matematici
Viedenský krúžok
John Francis Bray

John Francis Bray (* 1809, Washington, USA – † 1. február 1897, Pontiac, Michigan, USA) bol anglický utopický socialista, ekonóm, činiteľ robotníckeho hnutia.

Externé odkazy 
 
 životopis na stránke British Library of Political and Economic Science 

Narodenia v 1809
Úmrtia v 1897
Anglickí filozofi
Anglickí ekonómovia
Filozofi USA
Ekonómovia USA
Múlšankar Dajánanda

Múlšankar Dajánanda (pseudonym Sarasvatí) (* 1824 – † 1883) bol indický filozof, náboženský reformátor. Roku 1875 založil v Bombaji 'Árjasamádž' (Spoločnosť árjov), ktorá si vytýčila za cieľ 'návrat k védam', obnovu starovekého náboženstva árjov. Vystupoval proti uctievaniu obrazov, mnohobožstvu, moci kňazov, poverám. Vedecké poznatky sú rozvinutím véd.

Vo filozofii bol pokračovateľom advaitavédánty Madhvu a pokúšal sa na je základe zmieriť všetkých šesť starovekých filozofických sústav. Vyslovoval sa za nezávislý márodný vývoj Indie.

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1824
Úmrtia v 1883
Indickí filozofi
Hans Driesch

Hans Driesch (* 28. október 1867, Bad Kreuznach, Nemecko – † 16. apríl 1941, Lipsko) bol nemecký filozof, pôvodne biológ. Vychádzajúc z Haeckela vypracoval systém kritického, antimaterialistického vitalizmu.

Literatúra 
 Raimund Schmidt (Hrsg. & Einf.): Die deutsche Philosophie der Gegenwart in Selbstdarstellungen. Erster Band: Paul Barth / Erich Becher / Hans Driesch / Karl Joël / Alexius Meinong / Paul Natorp / Johannes Rehmke / Johannes Volkelt. Felix Meiner, Leipzig 1921.
Emil Ungerer: Hans Driesch. Die Eigengesetzlichkeit des organischen Lebens. In: Forscher und Wissenschaftler im heutigen Europa. 2. Mediziner, Biologen, Anthropologen. Hgg. Hans Schwerte & Wilhelm Spengler. Reihe: Gestalter unserer Zeit Bd. 4. Stalling, Oldenburg 1955, S. 218-227.
Thomas Miller: Konstruktion und Begründung. Zur Struktur und Relevanz der Philosophie Hans Drieschs. G. Olms Verlag, Hildesheim 1991. ISBN 978-3-487-09514-1
 H. Driesch, Člověk a svět. Praha 1933
 H. Driesch, Základní problémy psychologie. Praha 1933

Externé odkazy 
 Heslo s bibliografiou v BBKL
 Životopis a vedecké dielo
 Životopis a bibliografia
 Drieschova psycholíogia a parapsychológia

Zdroj  
 

Nemeckí filozofi
Edward Caird

Edward Caird (* 1835 – † 1908) bol anglický filozof, predstaviteľ absolútneho idealizmu.

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1835
Úmrtia v 1908
Anglickí filozofi
Cornelius Castoriadis

Cornelius Castoriadis (* 11. marec 1922, Istanbul, Turecko – † 26. december 1997, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky filozof gréckeho pôvodu, predstaviteľ postmodernej filozofie, psychoanalytik a spisovateľ.

Pozri aj 
 Kultúrna kritika

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Francúzski filozofi
Osobnosti z Konštantínopola
Michel de Certeau

Michel de Certeau (* 17. máj 1925, Chambéry, Francúzsko – † 9. január 1986, Paríž) bol francúzsky filozof, teológ a historik; jeho filozofia je blízka filozofii Foucaulta, Derridu a Levinasa.

Dielo (výber) 
 La Prise de Parole, Paris 1968
 L'Absent de L'Histoire, Paris 1973
 La Culture au Pluriel, Paris 1974
 L'Ecriture de l'Histoire, Paris 1975 
 Politica e Mistica. A Questioni di Storie Religiosa, Miláno 1975
 Une Politique de la Langue: La Révolution Française et les Patois, l'enquête de Grégoire, (spoluautori Dominique Julia a Jacques Revel), Paris 1975
 La Réveil Indien en Amérique Latine, (spoluautor Yves Materne), Paris 1977
 L'Invention du Quotidien. Vol. 1, Arts de Faire, Paris 1980 
 Croire. Une pratique de la différence, Urbino 1981
 Histoire et Psychoanalyse entre Science et Fiction, Paris 1987

Pozri aj 
 Kultúrna kritika

Externé odkazy 
 Anotovaná bibliografia M. de Certeau
 Stránky spoločnosti M. de Certeau

Zdroj 
 

Francúzski filozofi
Osobnosti zo Chambéry
Juraj Cíger

Juraj Cíger (* 17. október 1914, Rudno – † 9. december 2005) bol slovenský filozof, karteziológ. 

Štúdium filozofie absolvoval v roku 1939 na Karlovej univerzite v Prahe. Počas vojny pôsobil na Slovensku ako stredoškolský profesor. Angažoval sa aj v protinacistickom odboji. Po vojne pôsobil vo Filozofickom ústave SAV. Z politických dôvodov bol nútený odísť z ústavu a ďalej pracoval v univerzitnej a neskôr Slovenskej technickej knižnici. Popri zamestnaní študoval na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského a v rokoch 1955 až 1966 pracoval ako asistent na psychiatrickej klinike. Následne pôsobil na Katedre filozofie Lekárskej fakulty UK.

Dielo 
 Základy infinitezimálnej logiky a jej axiómy (Slovenská akadémia vied a umení, Bratislava, 1949)
 Normalita a mravnosť osobnosti (Epocha, Bratislava, 1970)
 Úvahy o osobnosti (Pravda, Bratislava, 1981)
 Logika a norma osobnosti (Osveta, Martin, 1984)
 Duševné zdravie v tisícročí Slovenska (spolu s Jozefom Pogádym, Asklepios, Bratislava, 1991)
 Enigmatický Descartes (1999, Vydavateľstvo Matice slovenskej, Martin)

Referencie

Externé odkazy 
 
 Plašienková, Z.:Enigmatický Cíger

Slovenskí filozofi
Absolventi Karlovej univerzity
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Rudna
Konstantin Eduardovič Ciolkovskij

Konstantin Eduardovič Ciolkovskij (; * 17. september 1857, Iževskoje, Ruské impérium – † 19. september 1935, Kaluga) bol ruský vedec, jeden zo zakladateľov kozmonautiky.

Už v roku 1903 sa vo svojej knihe Issledovanije mirovych prostranstv reaktivnymi priborami, zaoberal možnosťou využitia rakiet na kozmické lety. Známa je tzv. Ciolkovského rovnica, ktorou odvodil zákon pohybu rakety ako telesa s premennou hmotnosťou v beztiažovom priestore a v gravitačnom poli. Venoval sa aj výskumu pôsobenia odporu vzduchu na pohyb rakety, zaoberal sa problematikou raketového paliva, skúmal tiež optimálne dráhy kozmických lodí.

Jeden z kráterov na odvrátenej strane Mesiaca pomenovali podľa neho „Ciolkovskij“.

Spisovateľ sci-fi 
Hoci nie je ako spisovateľ príliš známy, počas svojho života publikoval rad poviedok ilustrujúcich jeho myšlienky. Jeho práca Slobodný priestor, ktorú napísal v roku 1883, bola čistej sci-fi asi najbližšie.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Ruskí vedci
Ruskí autori náučnej literatúry
Osobnosti na ruských poštových známkach
Friedrich Engels

Friedrich Engels (* 28. november 1820, Barmen, Nemecko – † 5. august 1895, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol systematizátor marxistickej filozofie; nemecký sociológ, filozof, ekonóm, žurnalista a továrnik; spolupracovník K. Marxa, vydavateľ 2. a 3. knihy Marxovho "Kapitálu".

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Nemeckí filozofi
Nemeckí ateisti
Politickí filozofi
Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti na bankovkách
Feministi
Paul Karl Feyerabend

Paul Karl Feyerabend (* 13. január 1924, Viedeň, Rakúsko - 11. február, 1994, Genolier, Švajčiarsko) bol rakúsko-americký filozof a historik vedy, predstaviteľ postmodernej filozofie a epistemologického anarchizmu.

Každý vedec podľa neho môže objavovať a rozpracúvať svoje vlastné teórie bez ohľadu na nezrovnalosti, protirečenia a kritiku; činnosť vedca nepodlieha nijakým racionálnym normám. Nové teórie víťazia v dôsledku propagandistickej aktivity ich prívržencov. Veda sa ničím nelíši od mýtu či náboženstva; veda je jednou z foriem ideológie. Vedu treba zbaviť privilegovanosti: v spoločnosti má mať rovnaké práva ako mýtus, mágia a náboženstvo.

Feyerabend radikalizoval názor Thomasa Samuela Kuhna o konkurencii medzi rôznymi paradigmami: nevidí totiž stav otvorenej konkurencie medzi paradigmami ako prechodnú krízovú epizódu, ale ako normálny stav. Vývoj vedeckého poznania a poznania vôbec sa neuskutočňuje kumulatívne-evolučne, ale pluralisticky revolučne.

Pozri aj 
 epistemologický anarchizmus
 filozofia 20. storočia
 súčasná filozofia
 postpozitivizmus

Externé odkazy 
 

Rakúski filozofi
Absolventi London School of Economics
Osobnosti z Viedne
Vojtech Filkorn

Vojtech Filkorn (* 8. apríl 1922, Pravenec – † 14. apríl 2009, Bratislava) bol slovenský logik, univerzitný profesor, zakladateľ slovenskej exaktnej metodológie, predstaviteľ bratislavskej filozoficko-metodologickej školy. Špecializoval sa na otázky teórie vedy, metodológie vied, štruktúry a vývinu logiky v závislosti na dejinách prírodných vied.

V rokoch 1963 až 1966 bol rektorom Univerzity Komenského.

Externé odkazy 
 
 Csáder, V., Prof. PhDr. Vojtech Filkorn, DrSc. Dostupné online
 Piaček, J., Príspevok Vojtecha Filkorna k ontológii (2010) Dostupné online

Osobnosti z Pravenca
Slovenskí filozofi
Slovenskí logici
Slovenskí univerzitní profesori
Rektori Univerzity Komenského v Bratislave
Hans-Georg Gadamer

Hans-Georg Gadamer (* 11. február 1900, Marburg, Nemecko – † 13. marec 2002, Heidelberg) bol nemecký filozof a historik filozofie.

Svoju vlastnú filozofiu chápe ako pokračovanie filozofickej hermeneutiky mladého Heideggera, ktorú sa vo svojom diele Wahrheit und Methode (1960) snaží spojiť s Hegelovou dialektickou filozofiou a s hermeneutickou tradíciou pochádzajúcou od Schleiermachera a Dilthey.

Dielo 
 Das Wesen der Lust nach den platonischen Dialogen, Dissertation, 1922
 Platos dialektische Ethik. Phänomenologische Interpretationen zum >Philebos<, 1931
 Plato und die Dichter, 1934
 Volk und Geschichte im Denken Herders, 1942
 Wahrheit und Methode. Grundzüge einer philosophischen Hermeneutik, 1960
 Kleine Schriften I. Philosophie. Hermeneutik, 1967
 Kleine Schriften II. Interpretationen, 1967
 Idee und Zahl. Studien zur platonischen Philosophie (spolu s Geiser, K./Gundert, H./Krämer, H. J./Kuhn, H.), 1968
 Platos dialektische Ethik und andere Studien zur platonischen Philosophie, 1968
 Um die Begriffswelt der Vorsokratiker (vyd.), 1968
 Hegels Dialektik. Fünf hermenutische Studien, 1971
 Hereneutik und Ideologiekritik. Mit Beiträgen von K.-O. Apel, C. v. Bormann, R. Bubner, H.-G. Gadamer, H. J. Giegel, J. Habermas, 1971
 Kleine Schriften III. Idee und Sprache. Platon-Husserl-heidegger, 1972
 Neue Anthropologie, 7 zv. (spoluvyd.), 1972-1975
 Wer bin Ich und wer bist Du? Ein Kommentar zu Paul celans gedichtfolge >Atemkristall<, 1973
 Hermeneutik, 1974
 Idee und Wirklichkeit in Platos >Timaios<, 1974
 Seminar: Philosophische Hermeneutik (spoluvyd.), 1976
 Kleine Schriften IV. Variationen, 1977
 H.-G. Gadamer, 1977 /autoportrét
 Die Aktualität des Sch"nen. Kunst, Symbol und Fest, 1977
 Poetica. Ausgewählte Essays, 1977
 Die Idee des Guten zwischen Plato und Aristoteles, 1978
 (spoluvyd.) Seminar: Die Hermeneutik und die Wissenschaften, 1978
 Heideggers Wege. Studien zum Spätwerk, 1983
 Lob der Theorie. Reden und Aufsätze, 1983
 Gesammelte Werke, 10 zv., 1985 an.
 Das Erbe Europas. Beiträge, 1989
 Gedicht und Gespräch. Essays, 1990

Pozri aj 
 hermeneutika
 filozofická hermeneutika

Externé odkazy 
 

Nemeckí filozofi
Storoční ľudia
Držitelia Radu Pour le Mérite
Osobnosti z Marburgu
Kurt Gödel

Kurt Gödel (* 28. apríl 1906, Brno – † 14. január 1978, Princeton, New Jersey, USA) bol rakúsko-uhorský, neskôr americký logik, matematik a matematický filozof, súkromný docent Viedenskej univerzity  (1933 – 1938), od 1953 profesor Princetonského inštitútu pokročilých štúdií, člen Národnej Akadémie vied USA a Americkej filozofickej spoločnosti.

Jeho najznámejšou prácou je teorém neúplnosti (Gödelova veta, 1931), ktorý hovorí, že každý samokonzistentný systém axióm dostatočne rozvinutý na opis celočíselnej aritmetiky umožní predpoklady o celých číslach, ktoré sa nedajú ani dokázať, ani vyvrátiť na základe axióm. Tiež napísal známu prácu o hypotéze kontinua, o ktorej dokázal, že sa nedá vyvrátiť na základe axióm prijatej teórie množín, za predpokladu, že sú konzistentné. Gödel významne prispel do teórie dôkazov; objasnil spojenie medzi klasickou logikou, intuicionistickou logikou a modálnou logikou tým, že definoval prechody medzi nimi.

Diskutuje sa o tom, že Kurt Gödel je jedným z najvýznamnejších logikov dvadsiateho storočia a jedným z troch najväčších logikov všetkých čias (ostatní dvaja sú Aristoteles a Gottlob Frege).

Občianstvo 
Narodil sa v roku 1906 v Brne ako občan Rakúsko-Uhorska, po rozpade Rakúsko-Uhorska stal sa vo veku 12 rokov československým občanom. Neskôr, vo veku 23 rokov získal rakúske občianstvo a po tom čo Adolf Hitler v roku 1938 anektoval Rakúsko sa stal automaticky občanom nemeckej Ríše. Po druhej svetovej vojne a emigrácii do USA v roku 1940 získal občianstvo Spojených štátov.

Dielo 
 Über formal unentscheidbare Sätze der Principia Mathematica und verwandter Systeme I, 1931.
 My philosophical viewpoint, c. 1960, unpublished.
 The modern development of the foundations of mathematics in the light of philosophy, 1961, unpublished.

Iné projekty

Externé odkazy 

Jiří Procházka: Kurt Gödel /19O6-1978/ Curriculum vitae. Volumen I, Brno, Wien, Princeton 2O17, ITEM,

ISBN 978-8O-9O3476-9-4

Jiří Procházka: Kurt Gödel /19O6-1978/ Curriculum vitae, Volumen II, Brno, Wien Princeton  2O19, ITEM,

ISBN 978-8O-903476-1-8

Rakúski filozofi
Rakúski matematici
Matematici USA
Filozofi USA
Naturalizované osobnosti USA
Osobnosti z Brna
Nicolai Hartmann

Nicolai Hartmann (lotyšsky: Nikolajs Hartmanis, * 20. február 1882, Riga, Lotyšsko – † 9. október 1950, Göttingen) bol nemecký filozof, zakladateľ kritickej/novej ontológie, podľa ktorej má bytie vrstevnatú štruktúru.

Dielo 
 Grundzüge einer Metaphysik der Erkenntnis, 1921
 Die Philosophie des deutschen Idealismus, Bd. 1, 1923
 Ethik, 1926
 Die Philosophie des deutschen Idealismus, Bd. 2 (Hegel), 1929
 Das Problem des geistigen Seins,, Untersuchungen zur Grundlegung der Geschichtsphilosophie und der Geisteswissenschaft, 1933
 Zur Grudlegung der Ontologie, 1935
 Möglichkeit und Wirklichkeit, 1938
 Neue Wege der Ontologie, 1942
 Die Anfänge des Schichtungsgedankens in der alten Philosophie, 1943
 Leibniz als Metaphysiker, 1946
 Ziele und Wege der Kategorienanalyse, Bd. II, 1948
 Kurze Selbstdarstellung N. Hartmanns Philosophie, 1949
 Der Aufbau der realen Welt. Grunriss der allgemeinen Kategorienlehre, 1949 (2. vyd.)
 Einführung in die Philosophie (Vorlesungsnachschrift), 1950
 Philosophie der Natur, 1950
 Teleologisches Denken, 1951
 Ästhetik, 1953
 Philosophische Gespräche, 1954
 Kleinere Schriften, 3 Bde., 1955-1958

Knižné zdroje článku 
 Alessandro Gamba, In principio era il fine. Ontologia e teleologia in Nicolai Hartmann, Vita e Pensiero, Milano 2004. ISBN 88-343-1970-2

Externé odkazy 
 
 Levels of Reality in the Ontology of Nicolair Hartmann

Narodenia v 1882
Úmrtia v 1950
Nemeckí filozofi
Absolventi Tartuskej univerzity
Hipparchia z Maróneie

Hipparchia z Maróneie alebo Hipparchiá z Maróneie bola starogrécka filozofka, predstaviteľka kynizmu, manželka Kratesa z Téb, sestra Metrokla.

Externé odkazy 
 

Filozofi starovekého Grécka
Paul Heinrich Dietrich von Holbach

Paul Heinrich Dietrich von Holbach (* 8. december 1723, Edesheim, Nemecko – † 21. január 1789, Paríž, Francúzsko), tiež známy ako Paul Henri Thiry Baron d'Holbach, bol francúzsky filozof, senzualista, determinista, ateista, hlavný predstaviteľ francúzskeho materializmu 18. storočia, encyklopedista nemeckého pôvodu. Kritizoval Berkeleyho učenie a kritizoval aj Voltaira. Idealizmus je chiméra, ktorá protirečí zdravému rozumu. Hmota a myslenie sú tá istá realita a riadia sa prísnymi zákonmi.

Dielo 
 Systeme de la nature ou des lois du monde physique et du monde moral = Systém prírody , 1770 / hlavné dielo

Iné projekty

Externé odkazy 
 Holbach: Ateismus a morálka

Zdroj 

Francúzski filozofi
Francúzski ateisti
Osvietenci
Axel Honneth

Axel Honneth (* 18. júl 1949, Essen, Nemecko) je nemecký filozof, sociológ, a predstaviteľ kritickej teórie spoločnosti. 

Je jedným z najznámejších žiakov Jürgena Habermasa a je považovaný za najdôležitejšieho žijúceho prestaviteľa kritickej teórie spoločnosti, tzv. Frankfurtskej školy. Od roku 2001 je vedúcim Inštitútu pre sociálny výskum (Institut für Sozialforschung, IfS) na Johann-Wolfgang-Goethe-Universität vo Frankfurte nad Mohanom, ktorý v 50-tych rokoch založili Max Horkheimer a Theodor Adorno. Venuje sa najmä rozvíjanie svojej teórii sociálneho uznanie, pomocou filozofickej teórie modernej spoločnosti a rozborom dejín sociálnych učení. Pozornosť upriamuje najmä na dejinné premeny fenoménu uznania, moci a rozkladu tradičných mocenskych väzieb.

Preklady 

 Axel Honneth: Sociální filosofie a postmoderní etika, Praha, Filosofia 1996.
 Axel Honneth, Nancy Fraser: Přerozdělování nebo uznání?, Praha, Filosofia 2004.
 Axel Honneth (ed.): Zbavovat se svéprávnosti. Paradoxy současného kapitalismu, Praha, Filosofia 2007.
 Axel Honneth: Patologie rozumu. Dějiny a současnost kritické teorie, Praha, Filosofia 2011.
 Axel Honneth: Právo svobody. Nárys demokratické mravnosti. Praha, Filosofia 2018.

Bibliografia 

 Kampf um Anerkennung (1992)
 Desintegration - Bruchstücke einer soziologischen Zeitdiagnose (1994)
 Das Andere der Gerechtigkeit. Aufsätze zur praktischen Philosophie (2000)
 Kritik der Macht (2000)
 Leiden an Unbestimmtheit. Eine Reaktualisierung der Hegelschen Rechtsphilosophie (2001)
 Michel Foucault - Zwischenbilanz einer Rezeption (2003)
 Kommunikatives Handeln (2002)
 Umverteilung oder Anerkennung? (2003)
 Dialektik der Freiheit (2005)
 Verdinglichung - Eine anerkennungstheoretische Studie (2005)
 Schlüsseltexte der Kritischen Theorie (2005)
 The Tanner Lectures on Human Values (2005)
 Pathologien der Vernunft. Geschichte und Gegenwart der Kritischen Theorie (2007)
 Bob Dylan. Ein Kongress (2007)
 Erneuerung der Kritik. Axel Honneth im Gespräch (2009)
 Das Recht der Freiheit - Grundriss einer demokratischen Sittlichkeit (2011)

Literatura 

 Marek Hrubec a kol.: Etika sociálních konfliktů. Axel Honneth a kritická teorie uznání, Praha, Filosofia 2012.
 Marek Hrubec: Od zneuznání ke spravedlnosti. Kritická teorie globální společnosti a politiky, Praha, Filosofia 2011.
 Bert van den Brink, David Owen: Recognition and Power: Axel Honneth and the Tradition of Critical Social Theory, Cambridge University Press 2007.
 Jean-Philippe Deranty: Beyond Communication: A Critical Study of Axel Honneth's Social Philosophy, Brill 2009.
 Rauno Huttunen: Habermas, Honneth and Education, Lambert Academic Publishing 2009.
 Marek Hrubec, Nythamar de Oliveira, Emil Sobottka, Giovani Saavedra, eds. Justice and Recognition. On Axel Honneth and Critical Theory, Porto Alegre, PUCRS, and Praha, Filosofia 2015.

Externé odkazy 
 Stránka na Columbia University
 Profil na Institut für Sozialforschung
 Stránka na Universität Frankfurt
 Arbeit, Liebe, Anerkennung 
 Der Kampf um Anerkennung
 "On becoming things: An interview with Axel Honneth"

Zdroj 
 

Nemeckí filozofi
Osobnosti z Essenu (Nemecko)
Stanislav Hubík

Stanislav Hubík (* 23. január 1949, Kroměříž) je český filozof špecializujúci sa na filozofiu jazyka a komunikácie, výskum filozofie Ludwiga Wittgensteina a postmodernizmu. 

Vyštudoval Filozofickú faultu UJEP v Brne. V súčasnosti prednáša na Fakulte humanitných štúdií Karlovej univerzity v Prahe (mimo iné predmet Znaková tvorba skutočnosti).

Externé odkazy 
 

Českí filozofi
Alonzo Church

Alonzo Church (* 14. jún 1903, Washington D.C., USA – † 11. august 1995, Hudson, Ohio) bol americký logik a filozof zodpovedný za niektoré základy teoretickej informatiky. Bol jedným z prvých systematických rozpracovateľov teórie algoritmov.

Narodil sa vo Washingtone. V roku 1924 získal bakalársky titul na Princetonskej univerzite, kde aj v roku 1927 pod Oswaldom Veblenom dokončil svoje PhD. Neskôr, v rokoch 1929-67, vyučoval v Princetone a v rokoch 1967-90 na Kalifornskej univerzite v Los Angeles. 

Je známy predovšetkým kvôli objavu λ-kalkulu, ktorý popísal v roku 1936 v članku ukazujúcom existenciu nerozhodnutelného problému. Na tento článok neskôr naviazal Alan Turing v svojej práci o probléme zastavenia. Church spolu s Turingom dokázali, že λ-kalkul má výpočetnú silu Turingového stroja, čo otvorilo cestu k Church-Turingovej téze.

Dielo 
 Introduction to Mathematical Logic, 1956
 The Calculi of Lambda-Conversion 
 A Bibliography of Symbolic Logic''

Externé odkazy 
 Princeton University Library, Manuscripts Division, The Alonzo Church Papers, 1924–1995: finding aid.
 A bibliography of Church's reviews for The Journal of Symbolic Logic, with a link to each

Zdroj 
 

Filozofi USA
Logici USA
Absolventi Princeton University
Osobnosti z Washingtonu D.C.
Roman Osipovič Jakobson

Roman Osipovič Jakobson (* 23. október 1896, Moskva, Rusko – † 18. júl 1982, Boston, Massachusetts, USA) bol americký lingvista ruského pôvodu, najvýznamnejšia osobnosť jazykovedy 20. storočia, jeden zo zakladateľov pražskej školy, tvorca binaristickej fonologickej teórie dištinktívnych príznakov. Zakladateľ komunikačnej teórie jazyka.

Jakobson ovplyvnil celú modernú jazykovedu, dal impulzy aj na rozvoj teórie informácie, ovplyvnil francúzsku štrukturalistickú antropológiu (C. Lévi-Strauss)

Roku 1915 založil Lingvistický krúžok v Moskve, v rokoch 19201939 bol profesor na Masarykovej univerzite v Brne, potom pred fašizmom utiekol do USA, kde bol od roku 1941 profesor na Kolumbijskej univerzite, potom profesor slovanských jazykov a literatúry na Harvardovej univerzite a od roku 1957 profesor všeobecnej jazykovedy na Massachusettskom technologickom inštitúte (MIT). V USA založil Harvardov lingvistický krúžok.

Dielo 
Na poli filozofie jazyka prispel Jakobson teóriou jazykových funkcií. Stavia v nej na komunikačnom modeli vypracovanom Karlom Bühlerom.

Komunikačný model podľa Bühlera:  1. kontext 2. zdelenie, správa 3. hovoriaci (odosielateľ) 4. poslucháč (prijímateľ, adresát) 5. komunikačný kanál 6. (jazykový) kód

V súvislosti s týmto modelom rozlišuje Jakobson vo svojej teórií 6 jazykových funkcií:
informačná (alebo referenčná) – prenos informácie (napr. „Vonku svieti slnko.“ – prenos informácie o počasí)
poetická – forma zvoleného jazykového kódu (napr. rým, aliterácia, usporiadanie textu do slohy, osadenie textu atď.)
emotívna – vyjadrenie pocitov hovoriaceho (napr. sťažovanie sa – prenos emócie)
apelatívna – ovplyvňovanie konania poslucháča (napr. „Prestaň!“, „Počúvaj ma!“)
fatická – kontrola funkčnosti jazykového kanála (napr. „Počujeme sa?“)
metatalinguálna – rozprávanie o jazyku samotnom (napr. „Čo si vravel?“, „Mená sa píšu s veľkým písmenom.“)

Tento model je používaný aj v dnešnej modernej jazykovede.

Výber z diela 
(názvy v jazyku vydania)
 Remarques sur l’ évolution phonologique du russe (1929)
 Základy českého verše (1929)
 Projet de terminologie phonologique standardisée (1931)
 Z fonologie spisovné slovenštiny (1931)
 Prinzipien der historischen Phonologie (1931)
 K harakteristichke yevraziyskogo yazykovogo soyuza (1931)
 Zur Struktur des russischen Verbums (1932)
 Fonéma (1933)
 Beitrag zur allegemeinen Kasuslehre (1936)
 Kindersprache (1941)
 Aphasie und allgemeine Lautgesetze (1941)
 Preliminaries to Speech Analysis (s G. Fantom a M. Halleom, 1952)
 Fundamentals of Language (s M. Halleom, 1956)
 Phonology and Phonetics (s M. Hallom, 1956)
 Linguistics and Poetics: Closing Statement (v Style in Language, Hg. Thomas Sebeok, 1960)
 Linguistics and Communication Theory (1961)
 Child Language Aphasia and Phonological Universals (1968)
 Phonological Studies (1971)
 Dialogues (s manželkou a kolegyňou Krystynou Pomorskou, 1983)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Život a dielo Romana Jakobsona na stránkach Monoskopu

{{DEFAULTSORT:Jakobson, Roman Osipovic]}}

Jazykovedci USA
Osobnosti z Moskvy
Ján Scotus Eriugena

Johannes Scotus Eriugena (* 810/815 – † 877) bol stredoveký filozof írskeho pôvodu pôsobiaci vo Francúzsku pri dvore Karola Holého, kde riadil jeho školu.

Bol panteista a predstaviteľ realizmu. Vychádzal z novoplatonizmu. Jeho najvýznamnejšie dielo je "O rozdelení prírody", v ktorom sa snaží podať výklad biblie. Uviedol do latinskej podoby Dionysia Pseudoareopagitu a komentoval ho. Usiloval sa o vyhradenie samostatného miesta pre filozofiu vedľa teológie. Filozofiu berie ako "partnerku" teológie.

Eriugena bol predstaviteľom krajného realizmu a jedným z najvýznamnejších mysliteľov ranej scholastiky.

Všetko, čo nejakým spôsobom existuje, nazýva natura alebo fysis, čiže príroda. Tú môžeme skúmať v štyroch rovinách: 
 príroda nestvorená a tvoriaca (Boh v pôvodnej jednote a nerozčlenenosti (Boh Otec), skôr negatívna teológia)
 príroda stvorená a tvoriaca (pochádza od Boha, sú to božie myšlienky, pravzory, všeobecné pojmy, Kristus stvoril ideu a každá vec je napodobeninou idey)
 príroda stvorená a netvoriaca (náš reálny svet)
 príroda nestvorená a netvoriaca (všetko, čo sa v bohu začalo, to sa v bohu aj končí; jednota, ktorá bola na začiatku, bude aj na konci)

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Stredovekí filozofi
Írski filozofi
Narodenia v 10. rokoch 9. storočia
Úmrtia v 877
Osobnosti na bankovkách
Pierre Janet

Pierre Janet (* 30. máj 1859, Paríž, Francúzsko – † 24. február 1947, Paríž) bol francúzsky psychiater, jeden zo zakladateľov vedeckej psychoterapie. 

Prvotnou podľa neho je reálna činnosť, vykonávaná v podmienkach spolupráce medzi ľuďmi. Neskôr sa z tejto činnosti stáva verbálna činnosť, prechádza do vnútornej roviny, do roviny nezvučnej (vnútornej) reči a nakoniec sa mení na zdanlivo nehmotný rozumový akt. Všetky vnútorné operácie sú transformované vonkajšie procesy a uskutočňujú ich vždy jednotlivci v podmienkach spolupráce.

Dielo 
 Malebranche et les esprits animaux. De la Recherche de la vérité. Paris, Alcan, 1886.
 L' automatisme psychologique. Paris, Felix Alcan, 1889. () 
 Baco verulamius alchemicis philosophis quid debuerit (Bacon et les alchimistes). Angers, Imprimerie Burdin, 1889.
 L'État mental des hystériques. Bibliothèque médicale Charcot-Debove. Paris, Rueff et Cie, 2 vol. I. Les stigmates mentaux, 1893. II. Les accidents mentaux, 1894.
 Manuel de philosophie du baccalauréat de l'enseignement secondaire classique. Paris, Nony, 1896.
 Névroses et idées fixes. Paris, Alcan, 1898, 2 Vol.() 
 Les Obsessions et la psychasthénie. Avec Fulgence Raymond, Paris, Alcan, 1903, 2 Vol. 
 The Major Symptoms of Hysteria. Londres et New York, Mac Millan, 1907.
 Les Névroses. Paris, Flammarion, 1909. () 
 Les Médications psychologiques. Paris, Alcan, 1919. 3 Vol.
 La Médecine psychologique. Paris, Flammarion, 1923. (en ligne) 
 Les Stades de l'évolution psychologique. Paris, Chanine-Maloine, 1926.
 De l'Angoisse à l'extase. Études sur les croyances et les sentiments. Paris, Alcan. Vol. 1: Un délire religieux. La croyance, 1926. Vol. II. Les sentiments fondamentaux, 1928. () 
 La Pensée intérieure et ses troubles. Paris, Chanine-Maloine, 1927, 452 p.
 L'Évolution de la mémoire et de la notion du temps. Paris, Chahine, 1928. () 
 L'Évolution psychologique de la personnalité. Paris, Chahine, 1929. () 
 La Force et la faiblesse psychologiques. Paris, Maloine, 1932.
 L'Amour et la haine. Paris, Maloine, 1932. () 
 Les Débuts de l'intelligence. Paris, Flammarion, 1935. () 
 L'Intelligence avant la langage. Paris, Flammarion, 1936. ()

Externé odkazy 
 Autobiographie de Pierre Janet extraite de C. Murchison (dir.) History of Psychology in Autobiography.
 Ouvrages de Pierre Janet en ligne
 La psychologie de la conduite. In: Encyclopédie française, tome VIII, La Vie mentale, dirigé par Henri Wallon, 1938.
 Institut Pierre Janet
 Bibliographie de Pierre Janet (sur le site de l'Institut Pierre Janet)
 Bibliographie sur Pierre Janet (sur le site de l'Institut Pierre Janet)
 Janetian Studies Revue électronique sur Pierre Janet
 Henri F. Ellenberger, La Vie et l'œuvre de Pierre Janet.
 Pierre Janet au Collège de France par Serge Nicolas et Ludovic Ferrand
 Mais où est donc Pierre Janet ? Claude M. Prevost

Zdroj 

Francúzski psychiatri
Členovia Académie des sciences morales et politiques
Členovia American Philosophical Society
Osobnosti z Turína
Arthur Koestler

Arthur Koestler (* 5. september 1905, Budapešť, Maďarsko – † 3. marec 1983, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol maďarský spisovateľ, politický aktivista a spoločenský filozof.

Koestler o človeku rozumnom
Homo sapiens je obeťou nespočetných chýb evolúcie: také chyby môžu negatívne ovplyvniť
vývoj mozgu. K nápadným symptómom duševnej choroby, ktoré sa zdajú byť pre náš
rod endemické, sú:
 všade v dávnoveku sa vyskytujú rituály ľudských obetí;
 zaryté konanie intrašpecifických vojen, ktoré sprvu mohli spôsobovať len obmedzené škody, dnes však ohrozujú celú planétu;
 paranoidné rozštiepenie medzi racionálnym myslením a iracionálnou, na afektoch spočívajúcou vierou;
protiklad medzi genialitou ľudstva pri podmaňovaní si prírody a jeho neschopnosťou vyporiadať sa s vlastnými problémami - choroby symbolizované novou hranicou na Mesiaci a mínové pole naprieč Európou.

Ak sú symptómy našej patológie druhovo špecifické, t. zn. výlučne ľudské, musíme pre ne hľadať vysvetlenie výlučne v ľudskej oblasti.

Obrysy diagnózy sú: je explozívny rast ľudského neokortexu a jeho nedostatočná kontrola mozgového koreňa; je trvajúca bezmocnosť novorodencov a z toho vyplývajúce ich nekritické podriaďovanie sa autorite; je dvojaké prekliatie jazyka ako nástroja demagógie a ako bariéry medzi národmi; je objavenie smrti a rozum preťažujúci strach pred ňou.

Externé odkazy 
 

Maďarskí filozofi
Maďarskí spisovatelia
Filozofi židovského pôvodu
Spisovatelia židovského pôvodu
Maďarské osobnosti židovského pôvodu
Maďarskí politickí aktivisti
Osobnosti z Budapešti
Obete samovrážd
Karel Kosík

Karel Kosík (* 26. jún 1926, Praha – † 21. február 2003) bol český komunistický politik a filozof, ktorý reflektoval protiklad medzi revolučnou teóriou marxizmu a praxou uplatňovania moci.

Bol čelným propagandistom myšlienky komunizmu z radov tzv. "pracujúcej inteligencie". V roku 1952 sa intenzívne osobne zapojil do kampane, ktorá viedla k jednému z najrozsiahlejších zinscenovaných procesov v komunistickom tábore a ktorá odsúdila tzv. "kozmopolitných zločincov a rozvracačov" z radov KSČ na tresty smrti v známom procese s Rudolfom Slánskym.

V rokoch 1968–1969 bol členom ÚV KSČ.

Referencie

Externé odkazy 
 
 Karel Kosík
 bibliografia
 Karel Kosík's biographic

Českí filozofi
Českí literárni teoretici
Osobnosti z Prahy
Členovia Ústredného výboru Komunistickej strany Česko-Slovenska
Českí esejisti
Mikuláš Kopernik

Mikuláš Kopernik  (po česky a staršie po slovensky: Mikuláš Koperník [t.j. s dlhým í], v dobovej nemčine: Niklas Koppernigk, v modernej nemčine: Nikolaus Kopernikus, polatinčená podoba: Nicolaus Cop(p)ernicus, v modernej poľštine: Mikołaj Kopernik; * 19. február 1473, Toruň, Kráľovské Prusko – † 24. máj 1543, Frombork, Kráľovské Prusko) bol nemecký astronóm, matematik, filozof, humanista, kanonik v katolíckej cirkvi a ekonóm, ktorý pôsobil na území Poľska. Bol to významný predstaviteľ renesančnej filozofie; nahradil geocentrický obraz sveta heliocentrickým. 

Kopernikovo učenie obsahovalo kinematickú schému slnečnej sústavy, ktorá sa stala začiatkom vývinu nebeskej mechaniky a umožnila aplikovať pojmy zemskej mechaniky na kozmos. V Kopernikovom učení sa začalo zbližovanie astronómie so zemskou mechanikou.

Pôvod
Jeho materinským jazykom bola nemčina a obaja rodičia boli Nemci. 

Mestá, v ktorých sa narodil a zomrel, patrili v tom čase (od roku 1466) do Kráľovského Pruska, čo bolo špecifické územie uznávajúce zvrchovanosť poľského kráľa, ale inak majúce (v tom čase ešte) vlastný snem a vlastného správcu. 

Mesto Toruň bolo navyše v tom čase členom Hanzy a fungovalo ako do značnej miery nezávislé územie pod ochranou poľského kráľa.

Heliocentrizmus 

Mikuláš Kopernik bol veľmi dobrý pozorovateľ oblohy, dokázal z faktov dedukovať správne závery. Všimol si, že vnútorné planéty sa na oblohe ukazujú len na rannej a večernej oblohe, vonkajšie planéty sú viditeľné aj cez hlbokú noc. Z tohto pozorovania usúdil poznatok, že centrom slnečnej sústavy nie je Zem, ako si v tej dobe mysleli všetci učenci, ale Slnko, okolo ktorého sa pohybujú planéty po kruhových dráhach. Tomuto systému hovoríme heliocentrizmus. Svoje poznanie stihol detailne rozpracovať vo svojej najznámejšej knihe De revolutionibus orbium coelestium, v ktorej dôkladne spochybnil geocentrizmus. Kniha vyšla v roku jeho úmrtia.

Hrob 

Po smrti bol pochovaný vo Fromborskej katedrále pri oltári o ktorý sa staral, ako bolo zvykom u kanonikov. Nebolo však známe, ktorý oltár mal na starosti. Poľskí archeológovia hľadali jeho hrob v katedrále mnoho rokov a 3. novembra 2005 oznámili, že v auguste nájdená lebka s veľkou pravdepodobnosťou patrila Mikulášovi Kopernikovi. Dôkazom má byť počítačová rekonštrukcia tváre v Ústrednom kriminalistickom laboratóriu vo Varšave. Stopercentnú istotu však nešlo dosiahnuť, pretože chýbali testy DNA jeho potomkov (ako duchovný nemohol mať Kopernik deti). Autentickosť pozostatkov bola preukázaná až v roku 2008, keď poľskí vedci s pomocou švédskych kolegov porovnali DNA vlasu z knihy, ktorú Kopernik vlastnil a DNA jeho zuba z objaveného hrobu.

Diela 
 Obehy nebeských sfér – 1543 (slovenský preklad vyšiel v roku 1974)
 Commentariolus – nevydané, rukopis nájdený v roku 1877

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy

Zdroje 

Nemeckí astronómovia
Nemeckí filozofi
Nemeckí matematici
Poľskí astronómovia
Poľskí filozofi
Poľskí matematici
Osobnosti na poľských bankovkách
Osobnosti na brazílskych poštových známkach
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti na poštových známkach USA
Osobnosti z Torune
Krates z Téb

Krates z Téb alebo Kratés z Téb (* asi 365 – † 285 pred Kr.) bol starogrécky filozof, predstaviteľ kynizmu, žiak Diogena zo Sinope. Pôvodne bol bohatým občanom, keď sa však priklonil ku kynickej filozofii, vzdal sa svojho majetku a viedol prostý život podľa zásad kynizmu. Pre svoj zvyk vchádzať do cudzích domov a propagovať tam kynickú náuku ho nazývali otvárač dverí. Pre kynickú filozofiu získal o. i. bohatú a krásnu dievčinu Hipparchiu z mesta Maróneia, ktorá si ho vzala za muža. Získal aj jej brata Metrokla. Najvýznamnejším žiakom Krateta bol Zenón z Kitia, ktorý založil stou.

Externé odkazy 

Filozofi starovekého Grécka
Lao-c’

Lao-c’ (, , v preklade Starý majster, vlastným menom Er Li; približne * 604 pred Kr.† 517 pred Kr.) bol čínsky filozof, zakladateľ taoizmu. Patrí k najväčším mysliteľom ľudstva. Spolu s Kchung-c' ho považujú za reformátorskú postavu, ktorá natrvalo poznamenala čínsku kultúru, čínsku politiku a čínske náboženstvo.

Lao-c’ bol archivárom v cisárskom archíve hlavného mesta čínskej ríše a dá sa o ňom predpokladať, že na cisárov rozkaz putoval po celej ríši a zapisoval a zbieral najrôznejšie literárne i historické materiály a dokumenty pre cisárske archívy. Tým bol v neustálom styku so životom i so spoločenskými problémami svojej doby.

Učenie Lao-c’a 
Nadväzuje na čínsku koncepciu nebeských princípov, a síce pojmom tao. Podľa Lao-c’a je tao chaotická jednota skutočnosti, prv než sa z nej odlúčili nebo, zem i vesmír. Tao je čosi celkom beztvaré, veľké a najväčšie, samostatné, nekonečné a neobmedzene sa pohybujúce, prirodzené a samozrejmé. Je to najjednoduchšia bezmenná entita, pramatka všetkého súcna, prvotný pramateriál, z ktorého vzniklo každé jestvovanie. Lao-c` hovorí: Jestvovalo čosi chaotické, ale celistvé, čo určite bolo už pred nebom a zemou. nemalo ani hlas, ani formu. Jestvovalo samostatne, nevzrastalo ani sa nezmenšovalo, bolo v neustálom, nepretržitom, ničím nehatenom pohybe. Možno to pokladať za matku všetkých vecí na svete. Nepoznám jeho meno, teda to nazývam Tao a musím mu dať prívlastok veľké. Veľké je vzdialené, a ak je vzdialené, je veľmi ďaleko, a keď je veľmi ďaleko, odvracia sa na druhú stranu. Teda Tao je veľké, aj nebo je veľké, i zem je veľká a človek je veľký tiež. Na svete sú štyri veľké veci a človek je jednou z nich. Človek ide za príkladom zeme, zem za príkladom neba, nebo za príkladom Tao a Tao za vlastným príkladom. Je prirodzené a samozrejmé. Tao je v sebe nedeliteľné a zároveň je začiatkom každej mnohosti, je vo večnom pokoji i prameňom pohybu a všetko zároveň samo vytvára. Jeho podstatou je neurčitosť, má beztvarý tvar a vzhľad nepredmetu, ale napriek tomu reálne a vecne jestvuje.

Referencie

Ďalšia literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 老子 Lǎozĭ 道德經 Dàodéjīng Chinese+English+German

Čínski filozofi
Narodenia v 7. storočí pred Kr.
Úmrtia v 6. storočí pred Kr.
Jacques Le Goff

Jacques Le Goff (* 1. január 1924, Toulon, Francúzsko – † 1. apríl 2014, Paríž) bol francúzsky historik (medievalista), predstaviteľ tretej generácie školy Annales.

V roku 2004 získal Cenu Dr. H. P. Heinekena za históriu, ktorá je každoročne udeľovaná Holandskou kráľovskou akadémiou vied.

Dielo 
 Les intellectuels au Moyen Âge, 1956 (české vydanie: Intelektuálové ve středověku, Karolinum, 2000)
 La Civilisation de l'Occident médiéval, 1967 (čes.: Kultura středověké Evropy, Odeon, 1991)
 Hérésies et société dans L'Europe préindustrielle XIe-XVIIIe sciecles, (red.) 1968
 Pour un autre Moyen Age, 1977
 La naissance du purgatoire, 1981 (čes.: Zrození očistce, Vyšehrad, 2003)
 L'imaginaire médiéval, 1985 (čes.: Středověká imaginace, Argo, 1998)
 Histoire et mémoire, 1988 (čes.e: Paměť a dějiny, Argo, 2007)
 Une histoire du corps au Moyen Âge (spolu s Nicolasom Truongom), 2003 (čes.: Tělo ve středověké kultuře, Vyšehrad, 2006)

Referencie

Externé odkazy 
 
 Večer na tému, epizóda Jacques le Goff, stredovek ako moderna (rozhlasová diskusia publicistu Michala Havrana a historikov Juraja Šedivého a Vincenta Múcsku, odvysielané 23. mája 2014 o 20:00 na Rádiu Devín)
 „Jsem trochu romantik, a hlavně nenapravitelný optimista“: Rozhovor českého historika Martina Nejedlého s Jacquesom Le Goffom pre časopis Dějiny a současnost

Francúzski historici
Osobnosti z Toulonu
Michail Vasilievič Lomonosov

Michail Vasilievič Lomonosov () (* 19. november 1711, Mišaninskaja, Ruské cárstvo – † 15. apríl 1765, Petrohrad, Ruská ríša) bol ruský prírodovedec, filozof, chemik, spisovateľ a maliar; iniciátor založenia univerzity v Moskve 1755. Zakladateľ súčasného ruského spisovného jazyka.

Život 
Narodil sa v dedinke Mišaninskaja pri Cholmogore na severe Ruska. Bol nesmierne nadaný, sám sa naučil latinsky čítaním Biblie v tomto jazyku. V Moskve, kam údajne hnaný túžbou po vzdelaní prišiel pešo, poznali jeho talent a umožnili mu štúdiá v nemeckom Freibergu. Po návrate do vlasti založil Akadémiu vied.

Je významnou osobnosťou svetových i samotných ruských dejín vedy hlavne v Rusku.

Mal široký záber a venoval sa viacerým problematikám. Zjednodušil formuláciu zákona zachovania hmotnosti. Objavil atmosféru Venuše. Vytvoril novú teóriu o teple. Písal básne. Bol polyhistorom. Nezávisle od Benjamina Franklina a Prokopa Diviša zostrojil bleskozvod, je konštruktérom horizontoskopu. Zostrojil aj anemometer a refraktometer.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Ruskí filozofi
Ruskí chemici
Ruskí fyzici
Ruskí spisovatelia
Ruskí básnici
Ruskí jazykovedci
Ruskí maliari
Ruskí filológovia
Ruskí polyhistori
Osobnosti z Petrohradu
Osobnosti s ulicami
Filozofi osvietenstva
Vyučujúci na Petrohradskej štátnej univerzite
Členovia Kráľovskej švédskej akadémie vied
Členovia Ruskej akadémie vied
Jean-François Lyotard

Jean-François Lyotard (* 10. august 1924, Versailles, Francúzsko – † 21. apríl 1998, Paríž) bol francúzsky filozof a literárny teoretik.

Ako filozof bol hlavný predstaviteľ filozofického postmodernizmu alebo postmodernej filozofie. Pod titulom postmoderna formuluje ako základný problém súčasnosti neriešiteľnosť sporu heterogénnych typov diskurzov, spôsobov vedenia a životných foriem, a snaží sa v „relektúre“ moderných filozofov ako Kant a Wittgenstein vyvinúť filozofiu, ktorá by dokázala čeliť oným  rozporom.

Podľa Lyotarda je postmoderná situácia daná zlyhaním moderného projektu emancipácie ľudstva, pričom predpoklady adekvátnej reakcie na túto situáciu tkvejú v avantgardách. Lyotard podáva vehementnú obhajobu predvojnových avantgárd.

Dielo 
 Réponse à la question : Qu'est-ce que le postmoderne? (Odpoveď na otázku: Čo je postmoderno?) (1982)

Slovenské preklady 

 Fenomenológia. Bratislava: Sofa 1992
 Hrobka intelektuála a iné články. Bratislava: Archa 1997
 Čo maľovať? Adami, Arakawa, Buren. Bratislava: Petrus 2002

Externé odkazy 
 

Francúzski filozofi
Osobnosti z Versailles
Osobnosti pochované na Père-Lachaise
Charles Babbage

Charles Babbage (* 26. december 1791, Londýn – † 18. október 1871, Londýn) bol anglický matematik, filozof a informatik. Ako prvý vymyslel programovateľný počítač a pokúšal sa ho aj zostrojiť, ale nepodarilo sa mu dielo dokončiť.

Diferenčný stroj dostal konkrétne črty v roku 1821. Vtedy sa Babbage stretol s astronómom Johnom Herschelom a po tom, čo dlho preverovali zložité a nesprávne výpočty, Babbage zvolal: „Preboha, kiež by bol býval tieto kalkulácie robil parný stroj!“ 
O dva roky začal svoju myšlienku stvárňovať. Najskôr načrtol plán Diferenčného stroja I. Bol to však zložitý a drahý projekt, a vynálezca utratil vládne peniaze, za ktoré by sa dali postaviť dve bojové lode. Po tom, čo sa pohádal aj s hlavným inžinierom, ktorého upodozrieval, že nadsadzuje výdavky (inak povedané - kradne), vymyslel lepší projekt: Diferenčný stroj II. Veľa vecí v ňom zdokonalil a urobil z neho obrovský „drvič“ čísel, ktorý zefektívnil zložité výpočty. Ani ten však nedokončil. 
Babbageov projekt Analytického stroja však znamenal historický prechod od mechanických strojov k programovateľnému počítaču.

Je po ňom pomenovaný kráter Babbage na privrátenej strane Mesiaca.

Referencie

Iné projekty 
 

Anglickí matematici
Anglickí filozofi
Anglickí informatici
Filozofi 19. storočia
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Držitelia Gold Medal of the Royal Astronomical Society
Absolventi University of Cambridge
Osobnosti z Londýna
Thomas Macho

Thomas Macho (* 2. júl 1952, Viedeň, Rakúsko) je rakúsky filozof; skúma formy, v ktorých sa človek pokúša vyrovnať s faktom smrti.

Weblinks 

 Homepage am Kulturwissenschaftlichen Seminar der Humboldt-Universität zu Berlin
 Forschungsprojekt zur Verschränkung von Bild, Schrift und Zahl im Kalender unter der Leitung von Prof. Thomas Macho
 Thomas Macho beim IKKM

Zdroj
 

Rakúski filozofi
Osobnosti z Viedne
Matúš

Matúš je mužské krstné meno. Pôvod má v hebrejskom mene Matitjahu (skrátene: Mattitja) s významom „dar Boha Jahveho“. Meniny na Slovensku má 21. septembra.

Známi Matúšovia 
 Apoštol Matúš

Referencie 

Krstné mená
Mužské mená
Melissos zo Samu

Melissos zo Samu (polovica 5. storočia pred Kr.) bol grécky filozof, predstaviteľ eleatskej školy, komentátor Parmenidových myšlienok.

Učenie Melissa zo Samu je jednak komentárom základných predpokladov Parmenidovho učenia a jednak výsledkom skúmania bytia KATÁ TÉN HYLÉN, čiže nakoľko je bytie čímsi vecným, materiálnym. Melissos pravdepodobne ako prvý v dejinách filozofie zavádza pojem HYLÉ ako pojem niečoho, čo je telesné alebo ako pojem hmoty. Starý homérsky významový útvar HYLÉ Melissos obohacuje o nový filozofický obsah. Melissos popiera najmä možnosť absolútneho prázdna, pretože logicky ho nemožno definovať na základe pojmu bytia. Bytie v materiálnom zmysle je všetkým, je mimo konkrétneho miesta a mimo času a ako také je absolútne neohraničené, a teda jedno a výlučne jediné, vylučujúce akúkoľvek možnosť jestvovania čohokoľvek mimo seba, teda aj absolútneho prázdna. Pojem bytia teda zahrnuje v sebe i pojem prázdna i pojem HYLÉ (hmoty). Logika stojí nad DOXAI čiže nad vedením o zmyslovom svete. Zmyslovému poznaniu chýba filozofická hodnota, pretože zmyslové poznanie podlieha ustavičnej zmene, a teda nemôže chápať ani predstavovať v stálych a nemenných kategóriách bytia. Keďže človek nemôže vyjsť za zmyslové poznanie, teda pravdivé, čisto rozumové poznanie je preň celkom nemožné. Melissovo učenie vyúsťuje do sofistického skepticizmu a koniec koncov do nihilizmu.

Zdroje 
 
 

Predsokratici
Métrokles

Métrokles alebo Métroklés alebo Metrokles bol starogrécky filozof, predstaviteľ kynizmu, brat Hipparchie.

Externé odkazy 

Filozofi starovekého Grécka
Obete samovrážd
Květoslav Minařík

Květoslav Minařík (* 21.2. 1908, Horní Litvínov – † 4.7. 1974, Praha) bol český mystik a zároveň šiesty člen Belostnej Dynastie Guruov, nasledujúci hneď po Milaräpovi.

V mladosti do najhlbších podrobností spoznal a sám na sebe uskutočnil najvyššie duchovné a mystické ideály Východu, bez toho aby pritom stratil kontakt s občianskym životom. Svoje skúsenosti potom formuloval ako originálnu, z kníh nevyčítanú duchovnú náuku, ktorá vychádza z psychológie a spôsobu myslenia súčasného Európana. Vedie ho životom a zdokonaľuje jeho bytosť ako celok; nezaoberá sa iba fyzickou, mravnou alebo mentálnou zložkou, ale harmonicky ich rozvíja všetky naraz. Z veľkých svetových duchovných smerov má jeho náuka najbližšie k mahájánskemu budhizmu.

Dielo 
 Praxe Přímé Stezky 3
 Praxe Přímé Stezky 2
 Praxe Přímé Stezky 1
 Přímá Stezka
 Vnitřní smysl Nového Zákona
 Cesta k dokonalosti
 Světlo géniů
 Beseda bohů
 Spása
 Jóga v životě současného člověka
 Malý mystický slovník naučný
 Tajemství Tibetu 1
 Tajemství Tibetu 2
 Mahájánské texty
 Milaräpa
 Kéčara
 Tajné zasvěcení
 Drahokamy 1,2
 Slovo Buddhovo, Komentáře ke Slovu Buddhovu
 Pronikavý vhled
 Pataňdžaliho jógasútra
 Lao-c’ovo Tao-te-ťing

Externé odkazy 
 www.canopus.cz
 www.mahayana.cz

Narodenia v 1908
Úmrtia v 1974
Českí filozofi
Jan Mukařovský

Jan Mukařovský (* 11. november 1891, Písek – † 8. február 1975, Praha) bol český literárny vedec a estetik, profesor Karlovej univerzity, v medzivojnovom období jedna z vedúcich postáv českého štrukturalizmu, člen Pražského lingvistického krúžku. 

Venoval sa štúdiu poetiky českého verša a prózy. Jeho hlavné dielo sú Kapitoly z české poetiky.

Dielo 
 Příspěvek k estetice českého verše, 1923
 Máchův Máj, 1928
 Příspěvek k dnešní problematice básnického zjevu Máchova, 1936
 Obecné věci básnictví, 1941
 K vývoji české poezie a prózy, 1941
 Výbor z prózy Karla Čapka, 1946
 Máchovské studie, 1948
 Božena Němcová, 1950
 Ke kritice strukturalismu v naší literární vědě, 1951– 
 Dějiny české literatury I–III, 1959, 1960, 1961
 Z české literatury: Studie a portréty, 1961
 Studie z estetiky, 1966 – súbor statí a prednášok
 Cestami poetiky a estetiky, 1971 – súbor článkov, dôležitá časť Protichůdci, 1936
 Básnická sémantika, 1995

Externé odkazy 
 Heslo v Slovníku české literatury po roce 1945
 Heslo v Slovníku českých filosofů
 J. Mukařovský na webe Bohuslava Brouka
 Články Jana Mukařovského v Slově a slovesnosti

Zdroj 
 

Českí filozofi
Českí estetici
Českí literárni teoretici
Českí univerzitní profesori
Absolventi Karlovej univerzity
Rektori Karlovej univerzity
Členovia Pražského lingvistického krúžku
Osobnosti z Písku