joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Giovanni Sartori

Giovanni Sartori (* 13. máj 1924, Florencia, Taliansko – † 4. apríl 2017, tamže) bol taliansko-americký politológ, teoretik demokracie, profesor humanitných vied na Columbia University v USA.

Sartori je predstaviteľom nového obdobia rozvoje talianskej politológie; vzhľadom na svoju úzku spojenosť s americkou politilógiou sa neskôr presídlil do USA.

Od 60-tych rokov 20. stor. reprezentuje záujem talianskych politológov o komplexný výskum strán a straníckych systémov, o rozbor vzťahov medzi demokraciou a politickou kulturou mocenskej elity a stále viac aj o metodologické otázky politickovýskumnej praxe.

Sartori o demokracii 
Demokracia je zo všetkých politických systémov najviac závislá od jasného myslenia, od zopovedného a primeraného pochopenia. Ak je teda tak, dnes je najviac potrebné uviesť do poriadku a prehľadnosti pomotané tkanivo argumentov o tom, čím by demokracia mala byť, čím môže byť, čím nie je a čím by sa nemala stať. A toto by moja teória demokracie mala predovšetkým určiť.

Do akej miery obrat v roku 1989 a pád komunistických režimov ovplyvní teóriu demokracie? Myslím si, že je potrebný čas, aby sa to dalo povedať. V súčasnosti je isté, že teória liberálnej demokracie obstála a naopak, teoretizovanie o komunistickej demokracii inkasovalo smrteľný úder. Znamená to, že nemá zmysel, aby sme sa v perspektíve smerom k roku 2000 natoľko zaoberali marxizmom? Na tuto otázku odpovedám, že koniec ideológie (marxizmu) má dve polohy. Ideológia sa môže oficiálne zrútiť - so sklonenou zástavou a stíchnutými bubnami - a napriek tomu prečkať nezranená vo svojich Gestált, v nanávistiach a láskach. Skutočne porážka v bitke môže vystupňovať potlačené fóbie. Potom je tu stále poloha recidívy spočívajúca v tvrdení, že chyba bola v uplatnení, nie v ideách a ideáloch. V tomto prípade je dôležité ukázať, že aj idey boli nesprávne uchopené, a že to, čo bolo dnes uznané post factum, pod účinkom sily faktov, bolo už dávno presne predpovedané ante factum. Stále si teda myslím, že teória liberálnej demokracie musí byť chápaná v kontexte jej zápasov počas posledných stopäťdesiatich rokov.

Chybné predstavy o demokracii ju vedú ku skaze.

Dielo 
 Democrazia e Definizioni, 1957
 Democratic Theory, 1962
 Il Parlamento Italiano, 1963 (ed.)
 Stato e Politica nel Pensiero di B. Croce, 1966
 Antologia di Scienza Politica, 1970 (ed.)
 Parties and Party Systems, 1976
 La Politica: Logica e Metodo in Scenze Sociali, 1979
 Teoria dei Partiti e Caso Italiano, 1982
 Social Science Concepts: A Systematic Analysis, 1984 
 Elementi di Politica, 1987
 The Theory of Democracy Revisited, 1987

Preklady 
 Teória demokracie, 1993, Bratislava: Archa
 Srovnávací ústavní inženýrství. Zkoumání struktur, podnětů a výsledků, 2001, Praha: SLON
 Strany a stranické systémy. Schéma pro analýzu, 2005, Praha: CDK
 Pluralismus, multikulturalismus a přistěhovalci. Esej o multietnické společnosti, 2005,  Praha: Dokořán

Externé odkazy 
 

Talianski politológovia
Politológovia USA
Talianski univerzitní profesori
Univerzitní profesori USA
Talianski autori náučnej literatúry
Autori náučnej literatúry USA
Osobnosti USA talianskeho pôvodu
Osobnosti z Florencie
Trickster

Trickster (z ) je vybitá ľudská alebo zvieracia postava, schopná premieňať sa, postava figliarska, ktorá existuje v mýtoch všetkých svetadielov a často sa maskuje ako niektoré z božstiev alebo polobožstiev veľkých náboženstiev, ako Set v egyptskom náboženstve, Prometeus v gréckom náboženstve alebo Loki v náboženstve škandinávskom. 

Vo väčšine prípadov je trickster mužského pohlavia, ale existujú aj typické mýty, v ktorých je hlavným predstaviteľom trickster ženského pohlavia. V celej jednej kategórii mýtov vystupuje trickster ako druhý stvoriteľ sveta alebo časti sveta a plní najmä rolu toho, kto kazí stvorenie najvyššieho božstva tým, že do sveta uvádza všetko nešťastie, ktoré sa v ňom dnes vyskytuje: smrteľnosť ľudí, pôrodné bolesti atď. Obvykle ide o mýtické epizódy, patriace k radikálnemu dualizmu.

Externé odkazy 
 

Božské, duchovné a mýtické bytosti
René Magritte

René François Ghislain Magritte (* 21. november 1898, Lessines, Belgicko – † 15. august 1967, Brusel) bol belgický surrealistický maliar.

Magritte hľadal špecificky metafyzickú formu. Na diváka pôsobí snovými, priepastnými asociáciami na základe sugestívnej vyžarujúcej sily. Pre Magritta sa rozhodujúcim impulzom výlučnej orientácie na surrealistickú artikulačnú gestiku stala konfrontácia s metaforickou rečou vecí v Chiricových obrazoch. Skúma možnosti manipulovateľnej deformácie identity predmetov a pritom vychádza z fundamentálneho dadaistického zistenia, že veci prezentujú svoju identitu viac alebo menej nezávisle od svojho zjavu z konvenčných foriem svojej kauzálnej použiteľnosti. 

Magritte uvoľňuje veci z ich zaužívaného kontextu a zasadzuje ich do totálneho zmätku tým, že komponuje zdanlivo nezmyselné vecné konštelácie, v ktorých predmety obrazu zasvietia v ambivalentnej dvojsúvzťažnosti tak izolovane, ako aj v symbolickom rámci vzťahov mimo kauzálnych foriem označenia. Magritte integruje do procesu iritácie aj písané slovo, to znamená jazykovologické definície vecí, a to začleňovaním úžitkových predmetov do intenzívnych emotívnych vzťahov, ktoré nemajú nijaký logický vzťah k namaľovanému predmetu.

Toto rozdvojenie identity medzi predmet a obvyklé zobrazenie cestou slova a obrazu vyvoláva interpretatívnu činnosť ducha pozorovateľa, ktorá sa prejavuje podobne ako Dalího paranoická kritika. Rozpad jednoty javu a pojmového označenia berie predmetu auru mysteriózneho, ktorú pôvodne mali fenomény sveta a ktorá je dnes prisúdená iba nemnohým realitám vymykajúcim sa ľudskému úžitkovému mechanizmu. 

Magritte nahrádza kauzálno-logickú identitu predmetov pojmom podobnosť, ktorý definuje ako kreatívny poriadok zobrazovania, analogický realite sveta. Veci sa dostávajú tak ako v kauzálnom úžitkovom mechanizme rozumu do dispozičnej symbolickej štruktúry, ktorá však už nevyplýva z ratia, ale zo spontánnej vôle klamnej predstavy. Podobnosť kreatívne figuralizujúceho aktu s viditeľnými konšteláciami reality umožňuje asociatívny vstup pozorovateľa do spontánneho umeleckého myšlienkového procesu mystického zvnútornenia, takže obrazové zobrazenie sa stáva sugestívnym impulzom k subjektívnym symbolickým asociáciám.

Pozri aj 
 Surrealizmus

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Belgickí maliari
Surrealistickí maliari
Osobnosti na bankovkách
Úmrtia na rakovinu pankreasu
Zimný štadión Vladimíra Dzurillu

Zimný štadión Vladimíra Dzurillu je zimný štadión v Bratislave v mestskej časti Ružinov na Ružinovskej ulici 4 neďaleko Štrkoveckého jazera. Jeho kapacita je okolo 3 500 ľudí. Hala je domovským stánkom HK Ružinov 99 Bratislava a bola dočasným domovom pre hokejistov HC Slovan Bratislava, počas rekonštrukcie zimného štadiónu Ondreja Nepelu.

Od roku 2016 sa stal Zimný štadión V. Dzurilu domácim stánkom pre hokejový klub HC OSMOS Bratislava, ktorý od sezóny 2017/18 pôsobí v ST. Nicolaus Lige (1. hokejová liga). 

Okrem toho na štadióne pôsobí aj hokejová akadémia Zdena Cígera.

V roku 2008 bola dostavaná tréningová hala, ktorú oficiálne otvorili 15. mája 2009.

Podujatia 
Výber najvýznamnejších športových podujatí:

2020
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov

Dopravné spojenie

Referencie

Externé odkazy 
 športoviská.sk

Ružinov
Hokejové štadióny na Slovensku
Štadióny v Bratislave
Leopard snežný

Leopard snežný (iné názvy: irbis vrchovský, ľudovo alebo pomiestne irbis, ľudovo snežný leopard; lat. Panthera uncia alebo staršie Uncia uncia)  je druh mačkovitej šelmy s dlhou hustou srsťou. Novšie sa zaraďuje do rodu Panthera, staršie sa zaraďoval ako jediný druh monotypického rodu irbis (Uncia).

Charakteristika
Má podobne širokú škálu potravy ako leopard škvrnitý. Dokáže zdolať aj jaka alebo somára, no zväčša loví menšie druhy – divé ovce, kozy, svište, pískavky, zajace a vtáky. V jednom brlohu máva 4 – 5 mláďat. Leopard snežný je prenasledovaný pre kožuch a za útoky na dobytok. Je zaradený do zoznamu zraniteľných druhov.

Výskyt 
Vyskytuje sa v pohoriach Strednej Ázie. Preferuje horské oblasti a hornaté stepi, skalnaté krovinaté planiny a otvorené ihličnaté lesy vo výškach od 3 000 do  

Odľahlé horské oblasti v Strednej Ázii, ktoré sú domovom tejto šelmy, znemožňujú presnejšie stanoviť početnosť populácie. Jeho populácia sa odhaduje od 4 do 6,5 tisíc jedincov.

Súhrnné informácie 
 Dĺžka: 1
 Chvost: 80
 Hmotnosť: 25
 Sociabilita: Samotár
 Status: Zraniteľný 
 Biotopy výskytu: Pohoria a skalné útesy

Referencie

Iné projekty 

Mačkovité
Ohrozené druhy
Gulliverove cesty

Gulliverove cesty (1726, vylepšené vydanie 1735) je román Jonathana Swifta, ktorý je satirou na ľudskú podstatu a zároveň paródiou cestopisného literárneho podžánra. Je to Swiftova najoslavovanejšia práca a jedno z anglických klasických diel. Dielo bolo viackrát sfilmované (pozri Gulliverove cesty (rozlišovacia stránka)).

Gulliverove cesty je fantastické rozprávanie príhod, kde sa hlavný hrdina (lodný lekár) stretáva s rôznymi bytosťami zo sveta rozprávok. V spôsobe vykresľovania života sa ale objavuje mnoho realistických rysov. Dielo je rozdelené na štyri cesty. Swift zosmiešňuje ľudskú hlúposť, strieľa si, preháňa, ironizuje.

Román je satira na jeho súčasníkov, zradný minister je karikatúrou vtedajšieho premiéra Roberta Walpolea. Voltaire sa ho podujal prekladať do francúzštiny, tak sa touto paródiou na vtedy populárne cestopisy nadchol. Swift, ako bolo jeho zvykom, toto dielo vydal pod pseudonymom Richard Sympson, aby sa vyhol žalobám.

Iné projekty 

Satirické romány
Sfilmované knihy
Leopard škvrnitý

Leopard škvrnitý (iné názvy: leopard, panter, pardál; zastarano: levhart alebo levopard ; lat. Panthera pardus) je mäsožravý cicavec z čeľade mačkovité. 

Leopard škvrnitý je výzorom a potravou veľmi premenlivý a veľmi rozšírený (strava zahŕňa chrobáky lajniaky či veľké cicavce). Veľká korisť mu vystačí na 2 týždne. Rodia sa v priemere 2 mláďatá po 90 - 105 dňoch gravidity. Mláďatá sa rodia slepé. Veľká hlava má silné čeľustné svaly, ktoré umožňujú zahryznúť sa do koristi, usmrtiť ju a roztrhať, aj plecia a predné nohy sú veľmi svalnaté. Leopard je vynikajúci lezec a vďaka nesmiernej sile vytiahne korisť na korunu stromu, kde ju hneď požiera alebo si ju skryje na neskôr. 

U leoparda škvrnitého sa vyskytuje melanizmus. Výsledkom genetickej mutácie je to, že koža a srsť obsahuje veľa tmavého pigmentu-melanínu. Melanické leopardy, známe ako „čierne pantery“, žijú hlavne vo vlhkých hustých pralesoch a voľakedy sa považovali za samostatný druh. Na púšťach sú leopardy krémovožlté, v trávnatých oblastiach tmavožlté.

Súhrnné informácie 
 Dĺžka: 0,9 - 1,9 m
 Chvost: 60-110 cm
 Hmotnosť: 37-90 kg
 Výskyt: z.,str.,j.,v. a jv. Ázia,Afrika
 Výška v kohútiku:45 až 80 cm
 Spoločenskosť: Samotár
 Status: Menej ohrozený
 Biotopy výskytu: Tropické lesy, pohoria, skalné útesy, púšte, polopúšte a trávnaté oblasti

Poddruhy (22) 
 Panthera pardus adersi
 Panthera pardus adusta
 Panthera pardus delacouri
 Panthera pardus fusca
 Panthera pardus iturensis
 Panthera pardus japonensis
 Panthera pardus jarvisi
 Panthera pardus kotiya
 Panthera pardus leopardus
 Panthera pardus melanotica
 Panthera pardus melas
 Panthera pardus millardi
 Panthera pardus nanopardus
 Panthera pardus nimr
 Panthera pardus orientalis = villosa
 Panthera pardus panthera
 Panthera pardus pardus
 Panthera pardus pernigra
 Panthera pardus saxicolor
 Panthera pardus shortridgei
 Panthera pardus suahelica
 Panthera pardus tulliana = ciscaucasica

Iné projekty

Galéria

Zdroje 

Mačkovité
Zraniteľné druhy
Papierová chromatografia

Papierová chromatografia (angl. paper chromatography — PC) je analytická metóda používaná na separáciu a identifikáciu zložiek kvapalných zmesí a roztokov. Pre svoju jednoduchú realizáciu patrí k najčastejšie používaným chromatografickým technikám.

Princíp 
Stacionárnu fázu pri papierovej chromatografii tvorí voda absorbovaná na  chromatografickom papieri a mobilnú fázu kvapalina (napr. butanol, pentán, acetón). Pri papierovej chromatografii sa kladie veľký dôraz na čistotu mobilnej fázy a homogénnu štruktúru papiera. Niekedy je možné namiesto chromatografického papiera použiť obyčajný filtračný papier.

Mobilná fáza postupne pomocou kapilárnych síl vzlína po papieri, na ktorom sú v jednej línii (tzv. štart) nanesené pomocou kapiláry separované zmesi a štandardy (t. j. zložky, ktoré v zmesi očakávame). Jednotlivé zložky zmesi sú  rôzne rozpustné vo vode absorbovanej na papieri a v mobilnej fáze  a preto sú mobilnou fázou unášané rôznou rýchlosťou. 

Po určitom čase sa škvrna nanesenej zmesi rozdelí na viacero škvŕn v rôznej vzdialenosti od štartu. Samotný štart nie je nikdy ponorený v mobilnej fáze.

Podmienkou toho, aby sa zmes dala rozdeliť papierovou chromatografiou je, že všetky zložky musia byť farebné, alebo ľahko vyfarbiteľné. Na vyfarbovanie (tzv. vyvolanie) chromatogramu sa používa najčastejšie amoniak, pary jódu, ninhydrín a UV žiarenie.

Pre každú vytvorenú škvrnu možno vypočítať retardačný (retenčný) faktor RF:
 
 a — vzdialenosť škvrny od štartu
 b — vzdialenosť čela mobilnej fázy od štartu
Hodnota retardačného faktora je pri rovnakých podmienkach (teplota, rozpúšťadlo atď.) reprodukovateľná a slúži na identifikáciu zložiek v zmesi.

Referencie

Pozri aj 

 chromatografia na tenkej vrstve

Analytická chémia
Chromatografia
Jamestown (Svätá Helena)

Jamestown je hlavné mesto Svätej Heleny.

Nachádza sa na severozápadnom pobreží, má rozlohu 3,6 km² a v roku 2008 ho obývalo 714 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1659 a najväčší rozkvet dosiahlo pred otvorením Suezského prieplavu v roku 1869.

Externé odkazy 
 hlavné mesto Jamestown
 fotografie mesta Jamestown

Iné projekty 

Mestá v Svätej Helene
Hlavné mestá v Afrike
Sucre

Sucre (historické názvy: Charcas, La Plata alebo Chuquisaca) je oficiálne hlavné mesto Bolívie. 

Je sídlom Najvyššieho súdneho dvora, Ústavného súdu, Súdnej rady a Hlavnej republikovej prokuratúry, vláda však sídli v La Paze. Mesto, ktoré má v súčasnosti asi 230 000 obyvateľov, sa nachádza v strede južnej časti krajiny v nadmorskej výške . Je jedným z najvyššie položených hlavných miest na svete. 

V roku 1991 bolo jeho historické centrum zaradené do Zoznamu svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

Dejiny 
Mesto založili Španieli v prvej polovici 16. storočia.

Partnerské mestá 
  La Plata, Argentína
  Quito, Ekvádor

Iné projekty 

Mestá v Bolívii
Hlavné mestá v Južnej Amerike
Lokality Svetového dedičstva v Bolívii
Vojny hmyzu

Vojny hmyzu () je názov science fiction románu od Roberta Asprina. Na rozdiel od väčšiny jeho ostatných románov, tento nepatrí k humoristickým dielam. V slovenskom preklade kniha zatiaľ nevyšla.

Obsah 

Román by sa dal zaradiť do oblasti vojnovej sci-fi. Nevystupujú v ňom ľudia, ale dej sa točí okolo vojny inteligentnej rasy jašterov a rasy hmyzu. „Neľudská“ mentalita oboch rás je v knihe veľmi dobre vystihnutá, no história a pozadie vojnového konfliktu je len naznačené.

Dej románu sa odohráva vo dvoch rovinách:
 medzihviezdna vojna jašteroidnej rasy Tzen proti „štvorkoalícii hmyzu“ - žiadna zo strán nebola ešte nikdy porazená a prehra v tomto konflikte znamená vyhubenie jednej z nich
 vývoj zmeny myslenia jašterov, ktorá sa od pre nás cudzej forme, blíži postupne k „ľudskému“ spôsobu myslenia
Obe dejové línie sa vzájomne prelínajú.

Vydania knihy

1. české vydanie 
Rok vydania: 1998, paperback 
Vydavateľ: Perseus
Prekladateľ: Helena Emmerová
Obálka: Petr Bauer
Počet strán: 267
ISBN 80-86030-46-6

Ostatné vydania

Paperback od Dell 
Rok vydania: jún 1980 (prvé paperbackové vydanie)
Vydavateľ: Dell Publishing Company
Obálka: Walter Velez
Jazyk: anglicky
Počet strán: 269
ISBN 0-440-10806-3

Paperback od NEL 
Rok vydania: 1980 (prvé britské vydanie)
Vydavateľ: New English Library
Obálka: Rodney Matthews
Jazyk: anglicky
Počet strán: 220
ISBN 0-450-04576-5

Holandské vydanie 
Názov: De Tzen Oorlog
Rok vydania: 1981
Vydavateľ: Elmar
Jazyk: holandsky
Počet strán: 264
ISBN 90-6120-258-2

Paperback od Ace 
Rok vydania: apríl 1993 
Vydavateľ: Ace Books
Obálka: Richard Hescox
Jazyk: anglicky
Počet strán: 217
ISBN 0-441-07373-5

Ruské vydanie 
Názov: Войны империи Тзен
Rok vydania: 1996
Vydavateľ: Яуза (Lauza)
Jazyk: rusky
Počet strán: 400
ISBN 58-78490-50-1

Vydanie od Meisha Merlin 
Rok vydania: január 2007 (paperback), 14. február 2007 (tvrdá väzba) 
Vydavateľ: Meisha Merlin Publishing, Inc.
Jazyk: anglicky
ISBN 1-592-22041-X (paperback)
ISBN 1-592-22040-1 (tvrdá väzba)

Elektronická kniha od Embiid 
Rok vydania: máj 2007 (v príprave)
Vydavateľ: Embiid
Jazyk: anglicky
ISBN 1-59222-068-1

Knihy science fiction
Knihy Roberta Lynn Asprina
Knihy z 1979
Romány USA
Sfilmované knihy
Tokamak

Tokamak je typ fúzneho reaktora. Slovo pochádza z ruského токамак, čo je skratka výrazu "тороидальная камера в магнитных катушках" //. Význam doslovného prekladu je toroidná komora v magnetických cievkach .

Princíp 

Cieľom je vytvoriť prstenec plazmy s teplotou mnoho miliónov stupňov, čím by sa naštartovala jadrová fúzia. Plazma je ionizovaná, preto sa dá udržovať v tvare prstenca za pomoci silných magnetických cievok. Ďalšie alebo tieto isté cievky sa súčasne dajú použiť na odoberanie vyrobenej energie.

Použitie 

Perspektívne sa uvažuje o použití tokamaku ako bezpečnej jadrovej elektrárne. Problém je, že zatiaľ všetky postavené exempláre spotrebujú viac energie ako vyrobia.

Fyzika plazmy
Fúzne reaktory
Julian Tuwim

Julian Tuwim (* 13. september 1894, Lodž, Poľsko – † 27. december 1953, Zakopané) bol poľský básnik a prekladateľ.

Diela 
 Czyhanie na Boga (1918) 
 Sokrates tańczacy (1920) 
 Siódma jesień (1922) 
 Wierszy tom czwarty (1923) 
 Słowa we krwi (1926) 
 Rzecz Czarnoleska (1929) 
 Biblia cygańska (1933) 
 Treść gorejąca 
 Kwiaty polskie

Bibliografia 
 Koźniewski Kazimierz, Historia co tydzień: szkice o tygodnikach społeczno-kulturalnych, Wydawnictwo Czytelnik, Warszawa 1976
 Kostyrko Hanna, Podróż w dalekie lata: antologia, Instytut Wydawniczy „Nasza Księgarnia”, Warszawa 1976
 Sawicka Jadwiga, Julian Tuwim, Wiedza Powszechna, Warszawa 1986, ISBN 83-214-0377-8.

Iné projekty

Externé odkazy 
 životopis 
 Citáty

Poľskí básnici
Poľskí prekladatelia
Absolventi Varšavskej univerzity
Osobnosti z Lodže
Plazmatická bunka

Plazmatická bunka je oválnabunka s bazofilnou cytoplazmou (zafarbí sa zásaditými farbivami) a guľatým jadrom, ktorého chromatín je typicky usporiadaný do štruktúry „kolesa od voza“. Ich hlavnou funkciou je produkcia protilátok. Vývojovo sú konečným štádiom bunkovej rady, ktorá začína nezrelým B-lymfocytom. Vývoj na plazmatickú bunku je podmienený kontaktom s cudzorodým antigénom.

Vo väzivách sa nachádza v pomerne malom množstve, jej hojný výskyt je pozorovaný v kostnej dreni, lymfatických uzlinách a v sliznici tráviaceho traktu.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Histology at wadsworth.org

Typy buniek
Imunológia
Bratislavské listy

Bratislavské listy boli samizdatové noviny, ktoré v júli 1988 založil Ján Čarnogurský. Náklad bol 500 kusov. 

Spolu s Jánom Čarnogurským boli hlavnými tvorcami časopisu Ján Langoš a František Mikloško. Šéfredaktorom prvých piatich čísel legálnych BL v roku 1990 bol Ladislav Szalay, potom šéfredaktorovanie prevzal Rudolf Lesňák.

Ján Čarnogurský v čísle 11 z roku 1990 uviedol, že Bratislavské listy ako samizdat bol „prvý a jediný časopis na Slovensku, otvorene opozičný voči komunistickému režimu, vychádzajúci pod plným menom a adresou vydavateľa“.

Číslom 5 v roku 1990 Bratislavské listy prešli do legality a po vzniku Kresťanskodemokratického hnutia sa táto politická strana stala ich vydavateľom.

V redakcii v tom čase sedeli: šéfredaktor Ladislav Szalay, Mária Krížová, Peter Kováčik, Rudolf Lesňák, Peter Smolík, Pavla Vaňoučková. Bratislavské listy tlačila firma ZT Bratislava.

Prvé číslo v roku 1991 vyšlo opäť v novom šate. Okrem grafických zmien boli Bratislavské listy rozšírené na 32 strán, cena sa zvýšila na 8 Kčs. Od IV. ročníka si BL dali podtitul kultúrno-spoločenský mesačník. Bratislavské listy obsahovali sekcie
 Naše východiská a ciele
 Dejiny – osobnosti – národ
 Kultúra a umenie
 Etika nášho života
 Kresťanstvo a súčasnosť
 Ekonómia a ekológia
 Glosy – záznamy – ohlasy

Od tretieho čísla z roku 1991 pribudla sekcia Listy politického vzdelávania KDH.

Od roku 1992 mali Bratislavské listy rozsah 24 strán, letné dvojčíslo 48 strán. BL majú v podtitule Kultúrno-spoločenský mesačník, stoja 5 Kčs. Na titulnej strane sa nachádzajú fotografie a obsah čísla. Šéfredaktorom je Rudolf Lesňák, predsedom redakčnej rady Ján Čarnogurský.

Bratislavské listy obsahujú tieto rubriky: Naše východiská a ciele, Dejiny-udalosti-osobnosti, Listy politického vzdelávania, Kresťanstvo a súčasnosť, Kultúra a mravnosť, Diskutujeme, Rozličnosti, Glosy-oznamy-ohlasy, Ekonomika. Na poslednej strane BL uverejňovali reklamy. 

V poslednom čísle roku 1992 Bratislavské listy vydali prílohu Bibliografia časopisu Bratislavské listy 19881992, v ktorej vypísali mená všetkých autorov a ich závažnejších textov. Niektorí vybraní autori: Ivan Čarnogurský, Ján Čarnogurský, Pavol Čarnogurský, Rudolf Dobiáš, Mikuláš Dzurinda, Milan S. Ďurica, Edo Gombala, Ján Gunčaga, Anton Habovštiak, Milan Hamada, Ladislav Hanus, Anton Hlinka, Ivan Hoffman, Augustín Marián Húska, Anton Hykisch, Dušan Jedinák, Július Krempaský, Ján Langoš, Rudolf Lesňák, Ján Letz, František Mikloško, Anton Neuwirth, Milan Nič ml., Michael Novak, Viliam Oberhauser, Vladimír Palko, Ladislav Pittner, Ferdinand Peroutka, Ľubo Roman, Milan Rúfus, Peter Smolík, Ján Sokol, Anton Srholec, Pavol Strauss, Ladislav Szalay, Milan Šimečka, Martin M. Šimečka, Ivan Šimko a ďalší.

Od roku 1993 vydáva Bratislavské listy Interslovakia, s.r.o. Šéfredaktorom je Rudolf Lesňák, predsedom redakčnej rady Konštantín Viktorin.

Časopisy na Slovensku
Listy
Jean Cocteau

Jean Cocteau celým menom Jean Maurice Eugène Clément Cocteau (* 5. júl 1889, Maisons-Laffitte, Francúzsko – † 11. október 1963, Milly-la-Forêt) bol francúzsky básnik, grafik a filmár, dlhoročný priateľ francúzskeho populárneho herca menom Jean Marais.

Iné projekty

Externí odkazy 
 Oficiálna stránka
 Jean Cocteau na stránke Francúzskej akadémie
 
 

 

Francúzski básnici
Francúzski spisovatelia
Členovia Francúzskej akadémie
Francúzske LGBT osobnosti
Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Pogonofóry

Pogonofóry (lat. Pogonophora) sú kmeň špirálovcov. Sú to tenké červovité morské živočíchy, obývajúce rúrky z látky veľmi blízkej tunicínu (z neho je aj plášť u Urochordata). 

Žiabrové štrbiny aj tráviaca sústava chýbajú, potravu prijímajú bunky vláknitých ramien v prednej časti tela. Trávenie je vnútrobunkové (intracelulárne). Viaceré druhy (Riftia spp.) žijú na miestach s podmorským vulkanizmom, so značným obsahom H2S. Tieto obsahujú chemoautotrofné baktérie – vďaka symbióze sú to teda autotrofné živočíchy. Nervová sústava je posunutá na chrbtovú stranu, obehová sústava je uzavretá; v hemolymfe je rozpustený hemoglobín. Vajíčka obsahujú dosť žĺtka, vývin je priamy, pričom veľmi skoro je zreteľná tetraméria coelomu.

Systematika
Do kmeňa patrí asi len 70 druhov, dlhých cca 10 – 80 cm. Ich postavenie v systéme bolo dlho nejasné a nie je celkom jasné ani dnes. Pogonophora sú často hodnotené ako trieda a radené k Enteropneusta (Matis & Vil�ek, 1987), alebo do „zberného“ kmeňa Hemichordata (Kratochvíl, 1973), alebo vystupujú ako samostatný kmeň (Buchar in Novék et al., 1969); vo všetkých týchto prípadoch však patria k druhoústovcom. Napriek uloženiu nervovej sústavy na chrbte ich najnovšie systémy preraďujú k prvoústovcom (Matis et al., 1996, 2002), čo býva zdôvodňované deficitom žiabrových štrbín a priamym vývinom – primitívne druhoústovce sa vyvíjajú cez dipleuruloidnú larvu.

Externé odkazy
 

 
Špirálovce
Madeira

Madeira je súostrovie v Atlantickom oceáne západne od Maroka. Jedinými obývanými ostrovami sú Madeira a Porto Santo.

V minulosti Rimanmi nazývané súostrovie Purpurové ostrovy bolo neskôr náhodne znovuobjavené portugalskými moreplavcami a osídlené v roku 1418. V súčasnosti je to autonómna oblasť Portugalska s hlavným mestom Funchal.

Ostrovy sú obľúbenou celoročnou dovolenkovou destináciou. Typické pre toto miesto sú celosvetovo známe víno madeira, vyšívané práce, oslavy Nového roku s pôsobivými ohňostrojmi, ideálne podnebie, znamenité scenérie a nádherné kvety.

Osobnosti
 Cristiano Ronaldo
 Krištof Kolumbus
 Karol I. (Rakúsko-Uhorsko)

Administratívne členenie 
 Calheta
 Câmara de Lobos
 Funchal
 Machico
 Ponta do Sol
 Porto Moniz
 Porto Santo
 Ribeira Brava
 Santa Cruz
 Santana 
 São Vicente

Iné projekty
World Jump Day

World Jump Day (Svetový deň skoku) bol prvý globálny Flashmob naplánovaný na 20. júla 2006 o 12:39.13 SEČ. Organizácia deklarovala ako cieľ, aby v tom momente poskočilo naraz 600 miliónov ľudí nachádzajúcich sa na západnej zemskej pologuli (k 13. marcu 2006 bolo zaregistrovaných 464.308.014 „skákačov“). Tvrdila, že toto by posunulo Zem z jej terajšej obežnej dráhy do novej, ktorá by nespôsobovala globálne otepľovanie. Stránka, z ktorej sa táto informácia rozšírila, je predovšetkým umeleckým dielom a v žiadnom prípade nie je seriózna.

Tvrdenie týkajúce sa World Jump Day je absolútne nevedecké. Je nemožné natrvalo zmeniť obežnú dráhu Zeme okolo Slnka použitím vlastnej hmotnosti Zeme, ktorá zahŕňa aj ľudskú populáciu, pokiaľ by táto hmota neopustila planétu. Aj pri zanedbaní niektorých zákonov fyziky by bol rozdiel bezvýznamný: skombinovaná váha celého ľudstva je veľmi malá na to, aby zapríčinila nejaký významný posun v obežnej dráhe Zeme aj keby získala druhú kozmickú rýchlosť (formulovanú Isaacom Newtonom) potrebnú na opustenie Zeme. 

Pre porovnanie, keďže obežná dráha Zeme je eliptická, už teraz sú medzi jednotlivými vzdialenosťami od Slnka rozdiely približne 5 miliónov kilometrov. Tieto rozdiely však nespôsobujú nijaké nápadné zmeny počasí a nezodpovedajú, ako si niekedy ľudia myslia, za zmeny ročných období. Zmeny ročných období sú spôsobené sklonom rotačnej osi Zeme, následkom ktorého slnečné žiarenie dopadá na Zem v priebehu roka pod rôznym uhlom. Zima vrcholí na severnej pologuli práve keď je Zem najbližšie k Slnku a letné horúčavy nastávajú približne v čase, keď je od neho najďalej.

Externé odkazy 

 World Jump Day
 World Jump Day Slovensko
 World Jump Day Poľsko

Módne výstrelky
Astronómia
Zoznam internetových domén najvyššej úrovne

Toto je zoznam internetových domén najvyššej úrovne (TLD). Pre viacej informácií o TLD, ktoré nie sú založené na norme ISO 3166-1, pozri v články doména najvyššej úrovne.

Externé odkazy 
Anglicky:
IANA's information on TLDs
The Internet Domain Survey!

Internet
Štefanová (Vrátna dolina)

Štefanová je osada vo Vrátnej doline v Malej Fatre. Táto bývalá pastierska osada patrí administratívne do obce Terchová. Rozprestiera sa pod masívom Boboty a Veľkým Rozsutcom v samom závere Vrátnej doliny v časti Nová dolina. Je vyhľadávaným turistickým miestom s viacerými možnosťami na turistiku. Nachádza sa tu niekoľko ubytovacích a stravovacích zariadení a informačné stredisko NP Malá Fatra.

Počas oslobodzovacích bojov dňa 6. apríla 1945 bola osada oslobodená a bola tak prvou v Žilinskom okrese. V roku 1848 zasiahol osadu veľký príval vody a zničil veľkú časť osady. Zahynulo 14 ľudí, ktorým je venovaná pamätná tabuľa na Symbolickom cintoríne.

Niektoré turisticky zaujímavé trasy v okolí Štefanovej (výber)

Vychádzky 
 Náučný chodník „Štefanová – Jánošíkove diery – Boboty“ so zameraním na poznávanie a ochranu prírody. Má 14 zastávok. Stredne náročný. Prevýšenie: 220 m
 Štefanová – Podžiar – Hotel Boboty – Štefanová (2 hod)
 Štefanová – Šlahorka (59 Z) a späť (1,5 hod)
 Štefanová – Vyhnaná a späť (1,5 hod) (len v lete)

Poldenné túry 
 Tiesňavy – Boboty – Vrchpodžiar (76 Z) – Štefanová (61 Ž) (3 hod)
 Štefanová – Podžiar (61 Ž) – Dolné diery (63 M) – Nové diery – Podžiar (61 Ž) – Horné diery – Pod Pálenicou (63 M) – Huty (62 Ž) – Štefanová (64 Z) (3 hod)
 Štefanová – Medziholie (59 Z) – Stoh – Stohové sedlo (57 Č) – Poludňový grúň (53 Č) – Chata na Grúni (54 Ž) – Štefanová (56 M) (5 hod)

Ubytovanie v Štefanovej (výber) 
 Chata vo Vyhnanej (49 lôžok), Penzión pod Skalným mestom (23 lôžok + 15 prístelkov) a Penzión pod Lampášom (12 lôžok + 6 prístelkov).

Referencie 

Vrátna dolina
Terchová
Krivánska Fatra
Štefan Hríb

Ing. Štefan Hríb (* 9. január 1965, Bratislava) je slovenský novinár a moderátor, šéfredaktor časopisu .týždeň.

Životopis 
Štefan Hríb sa narodil 9. januára 1965 v Bratislave a vyrastal v bratislavskej Petržalke. V rokoch 19791983 študoval na gymnáziu, potom v rokoch 19841988 na Elektrotechnickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave, odbor mikroelektronika. Po skončení školy pracoval tri roky ako výskumný pracovník v Elektrotechnickom ústave Slovenskej akadémie vied.

Od roku 1991 bol korešpondentom českých Lidových novín. V rokoch 19931998 bol moderátorom a komentátorom Rádia Slobodná Európa v Mníchove a v Prahe a v rokoch 19992004 pôsobil ako šéfredaktor týždenníka Domino fórum. Od konca roku 2004 je šéfredaktorom a spoluzakladateľom časopisu .týždeň.

Dielo 

V novembri 2013 vyšla kniha Hríbových rozhovorov s bývalým arcibiskupom Róbertom Bezákom Medzi nebom a peklom.

Pod lampou 

Štefan Hríb je tiež dlhoročným moderátorom diskusnej relácie Pod lampou (neskôr Večer pod lampou). Vysielanie relácie začalo v januári 2004 na verejnoprávnej Slovenskej televízii. V priebehu rokov prešlo vysielanie viacerými slovenskými médiami, v poslednej dobe je dostupné online a prostredníctvom TV NOE.

Ocenenia 
 2006: Novinárska cena 2005 v kategórii „Najlepší krátky publicistický príspevok v printových médiách“ za sériu piatich editorialov (.týždeň)
 2006: Novinárska cena 2005 v kategórii „Najlepší rozhovor, beseda, diskusia v elektronických médiách“ za diskusiu Pod lampou: Einstein – teória relativity (STV)
 2007: Novinárska cena 2006 v kategórii „Cena otvorenej spoločnosti“ za reláciu Pod lampou (STV)
 2011: Novinárska cena 2010 v kategórii „Najlepší rozhovor, beseda, diskusia v elektronických médiách“ za reláciu Lampa (TV JOJ PLUS)
 2012: Novinárska cena 2011 v kategórii „Najlepší rozhovor, beseda, diskusia v elektronických médiách“ za diskusiu Lampa: Cervanová (RTVS)
 2014: Novinárska cena 2013 v kategórii „Najlepší rozhovor, beseda, diskusia v elektronických médiách“ za diskusiu Večer pod lampou: Karol Sidon: Svet rabína (RTVS)
 2016: Novinárska cena 2015 v kategórii „Audiovizuálna žurnalistika – Najlepší rozhovor, beseda, diskusia“ za diskusiu Pod lampou: Západ versus Rusko (.týždeň)

Referencie

Literatúra 
 (dvanásť rozhovorov s kresťanmi z rôznych cirkví: Karol Mika, Róbert Bezák, Michal Valčo, Terézia Lenczová, Daniel Pastirčák, Miloš Kovačka, Štefan Hríb, Ľudovít Fazekaš, Branislav Škripek, Slavomír Slávik, Daniel Hevier, Ján Grešo)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Štefan Hríb – profil a články na webe časopisu .týždeň
 Štefan Hríb: Nepovažujem sa za veľmi rozumného ani dobrého človeka – rozhovor Karola Sudora v Denníku N

Slovenskí elektrotechnici
Slovenskí novinári
Slovenskí rozhlasoví moderátori
Slovenskí televízni moderátori
Šéfredaktori periodík na Slovensku
Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Laureáti Novinárskej ceny
.týždeň
Absolventi Elektrotechnickej fakulty Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Osobnosti z Bratislavy
Kokot (Štúrovo)

Kokot (iné názvy: Cacat, Chokot, Kokat, Kakat, Kakath, Gockern a podobne) bola osada a hrad na území dnešného Štúrova. Hrad aj osada boli zničené Turkami (ÚGKK SR uvádza vpád v roku 1543), neskôr  bola v 40. rokoch 16. storočia v jej tesnej blízkosti založená nová osada „Parkán“ (t. j. podľa názvu „opevnenie“), z ktorej sa vyvinulo postupne i vlastné Štúrovo, ako ho poznáme dnes. Samotný názov Kokot sa ale používal až do 19. storočia ako hovorový alternatívny názov pre (celé?) Štúrovo (vtedy oficiálne v maďarčine Párkany).

Osada bola založená ako rybárska osada. Prvá zmienka je z roku 1075 ako „Kokot“, ďalšie zmienky sú už aj v podobe Chokot a pod.

Referencie

Externé odkazy 
 Informácia o hrade na slovenskehrady.sk

Hrady a zámky na Slovensku
Zaniknuté stavby na Slovensku
Stavby v Štúrove
Henry Adams

Henry Adams (* 16. február 1838, Boston, Massachusetts, USA – † 27. marec 1918, Washington) bol americký románopisec, historik, esejista a tvorca viacerých životopisných diel.

Životopis 
Narodil sa v rodine Adamsovcov, ktorá bola známa vďaka svojej politickej angažovanosti. Jeho prastarý otec bol 2. prezident USA John Adams, jeho starý otec bol John Quincy Adams, 6. prezident USA. Miesto toho, aby využil rodinné konexie a vplyv, začal sa venovať literatúre. 

Pôsobil ako profesor európskych a amerických dejín na Harvardovej univerzite (18701877), prispieval do North American Revue. Neskôr sa venoval cestovaniu, literatúre a vede. Vo svojich dielach sa kriticky zamýšľal nad súčasným svetom a nad jeho budúcim vývojom. Jeho diela prinášajú svedectvo o zmene amerického zmýšľania, keď sa od náboženského základu presúva ku konfrontáciám nových spoločenských problémov. Pre mnohé štúdie sa stal literárnym vzorom a zdrojom.

Dielo 
 1880 Demokracia (Democracy), dielo vydané anonymne
 1889 / 1891 História Spojených štátov amerických počas prezidentského obdobia T. Jeffersona a J. Madisona (History of the United States of America During the Administration of Thomas Jefferson and James Madison), diely 19
 1904 (1913) Mont-Saint-Michel a Chartres (Mont-Saint-Michel and Chartres), dielo vydané najprv súkromnou tlačou, až neskôr vydavateľstvom
 1907 (1918) Výchova Henryho Adamsa (The Education of Henry Adams), dielo vydané najprv súkromnou tlačou, až neskôr vydavateľstvom
 1919 Degradácia demokratickej dogmy (The Degradation of the Democratic Dogma), dielo vydané až posmrtne

Iné projekty 

Spisovatelia USA
Absolventi Harvard University
Absolventi Humboldt-Universität zu Berlin
Osobnosti z Bostonu (Massachusetts)
James Matthew Barrie

Sir James Matthew Barrie, Baronet (* 9. máj 1860, Kirriemuir, Škótsko – † 19. jún 1937, Londýn), bol škótsky spisovateľ a dramatik. Je autorom známej literárnej postavičky Petra Pana.

Barry sa narodil ako druhý najmladší syn z desiatich detí. Študoval na akadémiách v Glasgow, Forfar, Dumfries a na Univerzite v Edinburgu. Stal sa žurnalistom v Nottinghame aj v Londýne. Potom začal písať romány a neskôr aj hry. V roku 1913 bol vymenovaný za baróna. Pochovaný je vedľa svojich rodičov v Kirriemuir. 

James Matthew Barrie napísal niekoľko kníh, ktoré boli určené pre deti, najznámejšou z nich je určite divadelná hra Peter Pan, alebo chlapec, ktorý nechcel vyrásť. Pred touto hrou napísal pre deti dve prozaické diela, v tom čase cenené Sentimental Tommy a Tommy and Grizel. Tieto knihy majú v sebe niektoré časti, ktoré sú predzvesťou neskoršieho Petra Pana.

Peter Pan je zložený z piatich príbehov, ktoré Barrie vymyslel pre piatich synov svojich priateľov Arthura a Sylvie Daviesovcov. Neskôr po ich smrti sa o chlapcov staral. 

V roku 1904 sa hralo prvé predstavenie Petra Pana a o dva roky neskôr, v roku 1906 dostala hra knižnú podobu s názvom Peter Pan in Kensington Gardens. O rok neskôr vyšiel knižne aj Peter Pan or the boy who would not grow up.

Iné projekty 
 

Narodenia v 1860
Úmrtia v 1937
Škótski spisovatelia
Škótski dramatici
Martin Gálik

Martin Gálik (* 7. jún 1979, Bratislava) je slovenský hokejový útočník.

Klubový hokej  
Je odchovancom Slovana Bratislava, v tomto klube odohral 10 zápasov v sezóne 1996/97, následne strávil štyri roky v nižších zámorskych súťažiach. Pred sezónou 2001/02 sa vrátil na Slovensko, rok odohral v extraligovom klube MsHK Žilina, ďalší začal v materskom Slovane, no už po piatich zápasoch sa vrátil do Žiliny. Jeho niekoľkoročné pôsobenie v klube bolo korunované v ročníku 2005/06 majstrovským titulom, prvým pre neho i mužstvo.

2006/07 
Po zisku majstrovského titulu došlo k výpredaju hráčov a klub sa zaradil na úplný koniec extraligy. 16. januára 2007 vedenie klubu oznámilo Gálikov predaj do českého tímu HC Energie Karlovy Vary, na druhý deň však Žilina získala nové vedenie a to jeho prestup pozastavilo,aby ho na ďalší deň potvrdilo, s upresnením, že pôjde o hosťovanie do konca sezóny. Vo farbách nového klubu skóroval už v piatej minúte na ľade Vsetína. V mužstve však napokon odohral len štyri stretnutia a vrátil sa do slovenskej najvyššej súťaže, keď osem zápasov pred play-off posilnil MHC Martin. Jeho klub vypadol v úvodnom kole vyraďovacej časti s Duklou Trenčín.

2007/08 
Po sezóne sa dohodol so Žilinou na predčasnom rozviazaní kontraktu (ktorý mal platiť ešte rok), pretože neakceptovala jeho finančné požiadavky a dohodol sa na jeden rok s bieloruským tímom Neman Grodno. Klub však nedodržal dohodnuté platové podmienky a Gálik sa rozhodol pre prestup do maďarského klubu Alba Volán Székesfehérvar, ktorý hrával najvyššiu rakúsku súťaž. Aj v tomto klube pôsobil veľmi krátko, pretože o necelý mesiac ho angažoval HK Ardo Nitra, kde sa stal so 17 gólmi najlepším strelcom, napriek tomu, že odohral len 36 zápasov. Zároveň bol druhým najproduktívnejším hráčom. Pred záverom základnej časti ho však vedenie uvoľnilo na hosťovanie do českého prvoligového KLH Chomutov, čo bol pre neho už štvrtý klub v sezóne. Na ďalšie dva roky sa opäť dohodol s Nitrou.

2008/09 
V nasledujúcej sezóne odohral Gálik v nitrianskom drese 46 zápasov, v ktorých nazbieral 30 kanadských bodov. Koncom januára ho klub pustil na hosťovanie do konca sezóny do Zvolena.

2010/11 
V sezonne 2010/11 hral Gálik za Shk 37 Pieštany z ktorými vybojoval titul v 1.SHL

Klubová štatistika

Reprezentácia 
V slovenskej reprezentácii odohral jeden zápas, prípravné stretnutie proti Švédsku pred Zimnými olympijskými hrami 2006, neskóroval.

Referencie

Externé odkazy 
 
 

Narodenia v 1979
Slovenskí hokejisti
Hráči HKm Zvolen
Hráči HC Slovan Bratislava
Hráči MsHK Žilina
Hráči HK Nitra
Osobnosti z Bratislavy
John Ashbery

John Ashbery (* 28. júl 1927, Rochester, New York, USA† 3. september 2017, Hudson, New York, USA) bol americký básnik, kritik a redaktor. Nositeľ Pulitzerovej ceny v kategórii poézia za rok 1976.

Študoval na Harvardovej a na Kolumbijskej univerzite. Veľa rokov strávil v Paríži, kde pracoval ako spravodajca a umelecký kritik. Po návrate domov vydával rôzne časopisy. Stretával sa s newyorskou básnickou skupinou. 

Jeho diela sú výnimočné svojimi metaforami a brilantným vyjadrovaním a prácou s jazykom, v čom ho silne ovplyvnila francúzština. Často sa venoval zobrazovaniu cudziny i domova, alebo popisom podvedomia.

Dielo

Básnické zbierky 
 1953 – Turandot (Turandot and Other Poems)
 1956 – Pár stromov (Some Trees)
 1962 – Prísaha na tenisovom dvorci (The Tennis Courth Oath)
 1965 – Rieky a hory (Rivers and Mountains)
 1970 – Dvojaký sen o jari (The Double Dream of Spring)
 1975 – Autoportrét vo vydutom zrkadle (Self-Portrait in a Convex Mirror), táto zbierka bola ocenená Pulitzerovou cenou

Hry 
 1950 – Hrdinovia (The Heroes)
 1955 – Kompromis (The Compromise)

Ďalšie diela 
Three Poems
Vermont Notebook 
Houseboat Days
As We Know 
Shadow Train
A Wave 
April Galleons  
Flow Chart
And the Stars Were Shining
Hotel Comte de Lautréamont|Lautréamont
Girls on the Run 
Can You Hear, Bird?
Wakefulness
Your Name Here
Chinese Whispers
Where Shall I Wander

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy
 Biografia
 Griffin Poetry Prize reading, including video clip
 Modern American Poetry

Básnici USA
Novinári USA
LGBT osobnosti USA
Osobnosti z Rochestru (New York)
Víťazi Pulitzerovej ceny
Absolventi Harvard University
Absolventi Kolumbijskej univerzity
Krivé (okres Bardejov)

Krivé je obec na Slovensku v okrese Bardejov. V obci je drevená gréckokatolícka cerkev sv. Lukáša z roku 1826.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Krivé - chrám sv. Lukáša
 Chrám sv. Lukáša

 
Obce okresu Bardejov
Rusínske obce okresu Bardejov
Krivé (národná prírodná rezervácia)

Krivé je národná prírodná rezervácia v pohorí Krivánska Malá Fatra, súčasť Národného parku Malá Fatra.

Poloha 
Nachádza sa v Krivánskej Malej Fatre v katastrálnom území obce Nezbudská Lúčka na pravom brehu Váhu. Na severe v bezprostrednej blízkosti ohraničuje rezerváciu Domašínskeho meandra a NPR Starý hrad, na juhu dolina Hoskora. Rozprestiera sa na vrchole Krivé ().

Ochrana prírody 
Výmera chráneného územia je . Rezervácia bola zriadená Úpravou Ministerstva kultúry SSR z 30. novembra 1979. Predmetom ochrany sú súbory spoločenstiev skalných sutín a rôznorodých lesných porastov s prirodzeným drevinovým zložením na kryštaliniku Malej Fatry pre vedecké, výskumné a študijné ciele.

Referencie 

Chránené územia Národného parku Malá Fatra
Národné prírodné rezervácie v Žilinskom kraji
Chránené územia v okrese Žilina
Nezbudská Lúčka
Tiesňavy (národná prírodná rezervácia)

Tiesňavy sú národná prírodná rezervácia a údolie v pohorí Malá Fatra. Tiesňavy tvoria impozantný vstup do Vrátnej doliny. Vedie úzkym kaňonom riečky Varínka s viacerými vodopádmi.

Opis 
Základ geologického podložia tvorí vápenec, dolomit a v podloží slienitý vápenec. Nachádza sa tu niekoľko zaujímavých skalných útvarov, z ktorých najznámejší je kamenný Mních. Okrem neho tu môžeme vidieť útvary pripomínajúce Ťavu, Päť furmanov, Krokodíla, Jánošíkovu kolkáreň, Jánošíkovu posteľ a Organy. Dolina Obšívanka, ktorá tvorí časť Tiesňav a vedie ňou v súčasnosti neprístupný „Zbojnícky chodník“, je hniezdiskom orla skalného. Klimatická inverzia zapríčiňuje zostup vysokohorskej flóry do nižšie položených oblastí. To zapríčiňuje, že v Obšívanke je najnižší výskyt dryádky osemlístkovej (Dryas octopetala) a kosodreviny v Malej Fatre. Vzácne sa tu vyskytuje aj ostrica nízka (Carex humilis) a kostrava tvrdkastá (Festuca pallens).

Národná prírodná rezervácia 
Nachádza sa v Krivánskej Malej Fatre v katastrálnom území obcí Belá a Terchová. Je tvorená dolinou Tiesňavy a dvoma masívmi Sokolie a Boboty. Výmera národnej prírodnej rezervácie (NPR) je . Bola zriadená v roku 1967 a novelizovaná Úpravou Ministerstva kultúry SSR č. 465/1986-32 z 31. januára 1986.

NPR Tiesňavy je vyhlásená na ochranu zachovalých biocenóz s bohatým výskytom chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov, ako aj výrazných tvarov reliéfu Krivánskej Malej Fatry, dôležitých z vedeckovýskumného, náučného a kultúrno-výchovného hľadiska.

Referencie

Zdroj 
 Jozef Gargulák, Vladimír Križo a kol: Malá Fatra. Turistický sprievodca ČSSR 2. vyd, Šport, slovenské telovýchovné vydavateľstvo, Bratislava 1984;

Iné projekty

Externé odkazy 
fotogaléria z Tiesňav

Doliny Malej Fatry
Chránené územia Národného parku Malá Fatra
Národné prírodné rezervácie v Žilinskom kraji
Chránené územia v okrese Žilina
Tiesňavy na Slovensku
Belá (okres Žilina)
Terchová
Tuvalu mo te Atua

Tuvalu mo te Atua (Tuvalu pre Všemohúceho) je štátna hymna Tuvala. Text a hudba je od Afaese Manoa. Bola zavedená v roku 1978.

Text

Externé odkazy 
 Melódia vo formáte MIDI

Štátne hymny
Tuvalu
Zlatý stôl (geomorfologický podcelok)

Zlatý stôl je geomorfologický podcelok Volovských vrchov. Najvyšším bodom podcelku je rovnomenný vrch ().

Polohopis 
Hierarchia
Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Volovské vrchy → Zlatý stôl
***

Vymedzenie 
Tento podcelok leží v juhozápadnej časti pohoria medzi Rožňavou a údolím Hnilca. Predstavuje najmohutnejšiu vrcholovú skupinu Volovských vrchov od sedla Súľová () po Úhornianske sedlo (), z ktorej vybieha na sever niekoľko rozsiahlych rázsoch. 

Na západe susedí s Revúckou vrchovinou (deliacou líniou je rieka Slaná) a jej podcelkami Dobšinské predhorie a Turecká, na juhu leží Rožňavská kotlina. Na juhovýchode, východe i severe nadväzujú podcelky Volovských vrchov, Pipitka, Kojšovská hoľa (deliacou líniou je potok Smolník), Hnilecké vrchy (deliacou líniou je údolie Hnilca) a Knola.

Významné vrcholy 
 Skalisko ()
 Volovec ()
 Hekerová ()
 Biele skaly ()
 Čertova hoľa ()
 Vtáčí vrch ()

Sídla 
Vnútri podcelku sa nachádza jediná obec - Henclová.

Referencie 

Volovské vrchy
Geomorfologické podcelky na Slovensku
Hnilecké vrchy

Hnilecké vrchy sú geomorfologický podcelok Volovských vrchov. Najvyšší vrch podcelku je Bukovec, dosahujúci výšku .

Polohopis 
Hierarchia
Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Volovské vrchy → Hnilecké vrchy
***

Vymedzenie 
Vypĺňajú územie medzi Hnilcom na juhu a Hornádom na severe a tiahnu sa od Gelnice po Markušovce. Zo severu ich ohraničuje Hornádske podolie, podcelok Hornádskej kotliny, na západe a juhu sú to podcelky Volovských vrchov, Havranie vrchy, Knola, Zlatý stôl a Kojšovská hoľa. Na východe nadväzuje pohorie Čierna hora s podcelkami Roháčka a Bujanovské vrchy.

Ďalej sa členia na geomorfologické časti Galmus a Hnilecké podolie.

Najvyššie vrcholy 
 Bukovec () – najvyšší vrch podcelku
 Korban ()
 Ostrý vrch ()
 Skala ()
 Biela skala ()
 Vysoký vrch ()

Chránené územia 
 Galmuská tisina – národná prírodná rezervácia
 Červené skaly – národná prírodná rezervácia
 Závadské skalky – prírodná pamiatka
 Šarkanova diera – prírodná pamiatka

Osídlenie 
Vnútri podcelku ležia obce Slovinky, Poráč a Rudňany.

Referencie 

Volovské vrchy
Geomorfologické podcelky na Slovensku
Pipitka (podcelok)

Pipitka je geomorfologický podcelok Volovských vrchov. Najvyšší bod podcelku je rovnomenný vrch, dosahujúci výšku .

Polohopis 
Hierarchia
Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Volovské vrchy → Pipitka
***

Vymedzenie 
Zaberá južnú časť pohoria a tvoria ho plošinaté rázsochy v okolí Smolníckeho, Štóskeho potoka a Bodvy. Rozprestiera sa medzi Úhornianskym sedlom () a Medzevom. Na severe nadväzujú podcelky Volovských vrchov Kojšovská hoľa a Zlatý stôl, západne leží Rožňavská kotlina a na juhu nadväzuje Slovenský kras s podcelkami Horný vrch, Zádielska planina a Jasovská planina. Severovýchodný a východný okraj Pipitky prechádza do Medzevskej pahorkatiny, patriacej do Košickej kotliny.

Najvyššie vrchy 
 Pipitka ()
 Osadník ()
 Tupý vrch ()
 Čipkov vrch ()
 Jelení vrch ()

Referencie

Zdroje 
 Volovské vrchy – Krompachy, Turistická mapa 1:50 000, VKÚ Harmanec, 1995, ISBN 80-85510-80-4

Volovské vrchy
Geomorfologické podcelky na Slovensku