joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Spravodajstvo (žurnalistika)

Spravodajstvo je súhrn publicistických prejavov, ktoré širokej verejnosti vecne, stručne a presne približujú aktuálnu alebo neznámu udalosť. Spravodajstvo má spĺňať niekoľko atribútov. Najvýznamnejšie z nich sú aktuálnosť profesionálnosť  a objektívnosť. 

V spravodajstve vyjadruje novinár svoje stanovisko alebo postoj tým, že aktuálnu udalosť spracúva jednoducho, bez komentovania, stručne a vecne. Jeho úlohou je odpovedať  na šesť základných otázok: Kto? Čo?, Kedy? , Kde?  Ako?, Prečo?

K základným spravodajským žánrom patrí správa, referát, interview a riport.

Pozri aj 
spravodajská agentúra
spravodajská pyramída

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
Novinárstvo
Slovo (filozofia)

Slovo si filozofovia vysvetľovari a definovali veľmi pestro:

Podľa a A.Govindu je slovo pečať mysle, výsledok – alebo lepšie povedané zastávka – nekonečného radu skúseností, ktoré zasahujú do prítomnosti z nepredstaviteľne vzdialenej minulosti a stáva sa samo východiskovým bodom navého nekonečného radu, ktorý zasahuje do práve tak nepredstaviteľnej budúcnosti. Slová sú počuteľným, ktoré spočíva na nepočuteľnom, tvarom a mocou myšlienky, ktorá vychádza z toho, čo je za myšlienkou.

Externé odkazy 
 

Filozofický slovník
Výrobná sila

Výrobná sila je prvok súhrnu ľudských a vecných činiteľov výroby, tvoriaceho rozhodujúcu stránku spoločenskej výroby. Výrobné sily sú všeobecnými a nevyhnutnými výrobnými podmienkami v každom spôsobe výroby; medzi výrobné sily patria všetky sily, ktoré vo svojom vzájomnom spojení pôsobia vo výrobnom procese; z nich rozhodujúcu úlohu majú produktívne pracujúci ľudia s ich výrobnými schopnosťami, skúsenosťami a zručnosťou, ďalej spoločenskou prácou vytvorené pracovné prostriedky a pracovné predmety.

Externé odkazy 
 

Výroba
Makroekonómia
Mikroekonómia
Občianska spoločnosť (moderný význam)

Občianska spoločnosť alebo civilná spoločnosť je súhrn dobrovoľných občianskych a spologanizácií a inštitúcií spoločnosti, spravidla na rozdiel od inštitúcií verejnej správy, ktorá má donucovací charakter.

Pojem vznikol v 80. rokoch 20. storočia v súvislosti s "bojom" stredo- a východoeurópskych krajín proti komuninistickým vládam (podľa iných zdrojov v súvislosti s "bojom" latinskoamerických krajín proti autoritatívnym režimom). Pojem nadviazal na starší rovnozvučný filozofický pojem (pozri občianska spoločnosť (filozofia) ), ktorý sa v priebehu 20. storočia prestal používať. 

Za súčasť funkčnej občianskej spoločnosti sa pokladá vysoký podiel účasti občanov na spravovaní vecí verejných a to práve cez nepolitické štruktúry. Teda vytváranie mimovládnych organizácií, podieľanie sa na ich činnosti, prípadne podieľanie sa na tzv. verejnej kontrole, ktorú spravidla vykonávajú masmédiá, watchdogové organizácie, organizácie zamerané na kontrolu ľudských práv, ale aj neorganizovaní jednotlivci. 

Funkčná občianska spoločnosť nevyhnutne potrebuje legislatívnu podporu. Jej miera závisí hlavne na konkrétnej podobe legislatívy upravujúcej niektoré politické práva. Medzi pre občiansku spoločnosť najcitlivejšiu legislatívu patrí hlavne: 
 legislatíva umožňujúca uskutočnenie práva združovať sa (zákon o nadáciách, zákon o občianskych združeniach a pod.), 
 petičný zákon, 
 zákon o zhromažďovacom práve,
 zákon o slobodnom prístupe k informáciám,
 daňové zákony (ktoré môžu výrazne podporiť sponzorovanie mimovládnych organizácií, prípadne pre mimovládne organizácie vytvoriť špecifické zdroje financovania - ako napr. podiel z istých typov daní),
 tlačový zákon a iné.

Pozri aj 
 Otvorená spoločnosť
Alternatívna spoločnosť
Integrovaná Informačná Spoločnosť IIS

Občianska spoločnosť
Politológia
Postmoderná spoločnosť

Postmoderná spoločnosť je spoločnosť vyznačujúca sa stavom označovaným ako dissens.

Externé odkazy 
 

Spoločnosť
Prvotnopospolná spoločnosť

Prvotnopospolná spoločnosť alebo prvotnopospolné zriadenie alebo prvotnopospolná spoločensko-ekonomická formácia je v marxistickej periodizácii dejín „spoločensko-ekonomická formácia“ v období praveku. Predchádzala otrokárskej spoločnosti.

Charakterizuje ju nízka úroveň vývoja výrobných síl, spoločenské vlastníctvo výrobných prostriedkov a malý stupeň diferencovanosti ostatných výrobných a spoločenských vzťahov (najmä rovnosť všetkých ľudí, ktorá sa však vo vyspelých fázach vývinu prvotnopospolnej spoločnosti narúša). V spoločenskom vedomí prevláda náboženstvo a umenie. Obdobie prvotnopospolnej spoločnosti sa začína vznikom človeka a končí nástupom prvých štátnych útvarov, čo bolo v rozdielnych častiach sveta v rozličnom čase.

Vo vývine prvotnopospolnej spoločnosti sa rozlišujú štyri základné etapy:

 etapa zahŕňa starší a stredný paleolit, t. j. obdobie vzniku človeka. Predpokladá sa, že vtedy vznikli prvé zárodky základných foriem spoločenskej organizácie. Ľudia sa zoskupovali do tlúp, pravdepodobne na základe pokrvného príbuzenstva. Všestrannú nerozvinutosť dokladajú primitívne výrobné nástroje. Chýbajú spoľahlivé doklady o spoločenskom vedomí (náboženstvo, umenie), pokračoval fyzický vývin človeka (antropogenéza).
 etapa zahŕňa vývin nediferencovanej rodovej spoločnosti.
 etapu tvorí patriarchát.
 etapu tvorí obdobie vojenských demokracií.

Externé odkazy 
 

Marxizmus
Pravek
Rodová spoločnosť

Rodová spoločnosť je spoločenské zriadenie 2. až 4. etapy vývinu prvotnopospolnej spoločnosti, kedy bol rod základnou hospodárskou a spoločenskou jednotkou. Vyznačovala sa občinovým vlastníctvom výrobných prostriedkov. Za hlavné štádia vývoja rodovej spoločnosti sa pokladá matriarchát a patriarchát. Rodové zriadenie je najstarší a najnižší stupeň organizácie ľudskej spoločnosti.

Externé odkazy 
 
 

História
Stará škola slovenská (60. – 70. roky 19. storočia)

Stará škola slovenská alebo len Stará škola bol hlavný politický prúd slovenského národného hnutia v 60.70. rokoch 19. storočia, ktorý sa na rozdiel od opozičnej Novej školy slovenskej orientoval na spoluprácu s cisárskym dvorom, nedôverovala maďarským politikom, žiadala štátoprávne riešenie slovenskej otázky a hlásila sa k slovanskej vzájomnosti. Programovo vychádzala z Memoranda národa slovenského a v ňom obsiahnutej idei autonómie Slovenska (tzv. Hornouhorského slovenského okolia) v rámci Uhorska. Centrum Starej školy bolo v Turčianskom Svätom Martine. Jej hlavnými predstaviteľmi boli Ján Francisci, Štefan Marko Daxner, Jozef Miloslav Hurban, Martin Čulen a Viliam Pauliny-Tóth a jej tlačovými orgánmi boli Pešťbudínske vedomosti a od roku 1870 Národnie noviny.

Po rakúsko-uhorskom vyrovnaní (1867) sa Stará škola ocitla v defenzíve voči postupne silnejúcej maďarizácii. Nedokázala rozvinúť príťažlivý program a pre svoju politickú orientáciu na ostatné slovanské národy (najmä Ruskú ríšu) bola maďarskými politikmi často označovaná za zradcov vlasti a panslavistov. 6. júna 1871 predstavitelia Starej školy sformovali Slovenskú národnú stranu.

Referencie 

Dejiny Slovenska
Styrén

Styrén (fenyletylén, etylénbenzén, vinylbenzén) je nenasýtený uhľovodík, ktorý sa používa ako surovina na výrobu polystyrénu a syntetického kaučuku.
Styrén je organická zlúčenina, chemický vzorec  C6H5CH=CH2. Tento derivát benzénu je bezfarebná olejovitá kvapalina sladkastej vône, ktorá sa ľahko vyparuje, na vzduchu oxiduje za tvorby peroxidov. V prírode se voľne nevyskytuje, môže byť produktom metabolického rozkladu kyseliny škoricovej. Styrén je zle rozpustný vo vode, avšak dobre sa rozpúšťa v organických rozpúšťadlách (alkoholy, acetón a sírouhlík a pod.).

Použitie 
Je vyrábaný a/alebo dovážaný v rámci EÚ v množstvách 1 000 000 - 10 000 000 t/rok.

Táto látka sa používa pri výrobe produktov ako sú náterové látky, plniče, tmely, v plastikárskom a gumárenskom priemysle. Látka je využívaná tiež ako tzv. medziprodukt – teda pri výrobe ďalších látok. Najvýznamnejšie je využite styrénu ako monoméru pre výrobu polystyrénu,  príp. kopolymérov styrénu.

Polymerizácia 
Prítomnosť vinylovej skupiny dovoľuje styrénu polymerizovať. Komerčne významné  produkty sú polystyrén, kopolyméry akrylonitril-butadién-styrén, styrén-butadiénový kaučuk, styrén-izoprén-styrén, styrén-etylén/butylén-styrén), styrén-divinylbenzén, akrylonitril- styrénová živica a nenasýtené polestery používané v živiciach a termosetoch.  Tieto materiály sú používané v produktoch ako guma, plasty, izolačné materiály, laminát, rúry, súčasti automobilov a člnov, nádoby na potraviny a výstuže kobercov.

Vplyv na životné prostredie 
Najpravdepodobnejšie uvoľňovanie tejto látky do životného prostredia je v rámci priemyselného použitia styrénu: pri výrobe a spracovaní polymérov. Pri uvoľnení do ovzdušia sa styrén mení v benzaldehyd a formaldehyd. Polčas rozpadu v ovzduší je cca 2h.

Vplyv na zdravie ľudí 
Má narkotické a lokálne dráždivé účinky. Koncentrácia 70 ppm ešte nevyvoláva podráždenie, koncentrácia 200 ppm až 400 ppm vyvoláva nepríjemný pocit zápachu, nad 800 ppm sa prejavuje narkotický účinok, pri koncentrácii nad 1 300 ppm je dýchanie pár styrénu neznesiteľné.

Klasifikácia a označovanie 
V súlade s harmonizovanou klasifikáciou schválenou EÚ styrén je horľavou kvapalinou s parami a zároveň predstavuje nasledujúce nebezpečenstvá pre zdravie ľudí: spôsobuje poškodenie orgánov pri dlhšej alebo opakovanej expozícii, spôsobuje vážne podráždenie očí, dráždi kožu, je škodlivý pri požití a je podozrenie, že spôsobuje poškodenie nenarodeného dieťaťa.

Iné projekty

Externé odkazy 
 International Agency for Research on Cancer - Summaries & Evaluations STYRENE (Group 2B) 
 Styren charakteristika na webe IRZ

Aromatické uhľovodíky
Karcinogény IARC skupiny 2B
Súmernosť

Súmernosť alebo symetria je rozložiteľnosť na dve súmerné časti, geometrické zobrazenie, pri ktorom sa určitému bodu priraďuje iný bod súmerne združený podľa stredu, osi alebo roviny.

Pozri aj
 Osová súmernosť
 Stredová súmernosť
 Zhodné zobrazenie

Externé odkazy 
 

Geometria
Kryštalografia
Stereochémia
Súmrak

Súmrak alebo zriedkavo mrak je prechodný čas medzi dňom a nocou (alebo naopak); vo večernom súmraku po západe Slnka postupne ubúda svetlo až po úplnú noc. Po západe alebo pred východom Slnka sú vrchné vrstvy atmosféry ešte/už osvetlené Slnkom a rozptyľujú svetlo aj do nižších, priamo neosvetlených vrstiev.

Typy súmrakov 
 Občiansky súmrak je čas medzi západom alebo východom Slnka a okamihom, keď je Slnko 6° pod horizontom.
 Nautický súmrak trvá, kým klesne Slnko 12° pod horizont.
 Astronomický súmrak trvá, kým sa dostane Slnko 18° pod horizont.

Dĺžka súmraku závisí od zemepisnej šírky pozorovacieho miesta a od deklinácie Slnka. V tropickom pásme trvá krátko, lebo zdanlivá dráha Slnka je takmer kolmá na horizont a Slnko pod horizontom rýchlo klesá. V našich zemepisných šírkach trvá občiansky súmrak obyčajne vyše pol hodiny, nautický vyše hodiny. Okolo rovnodennosti je súmrak kratší a okolo slnovratov dlhší. V čase letného slnovratu je Slnko aj o polnoci len málo pod horizontom, takže astronomický súmrak trvá u nás celú noc. Vo väčších šírkach trvá v letných mesiacoch aj občiansky súmrak celú noc – biele noci. Na póloch je súmrak najdlhší (aj niekoľko týždňov); tvorí prechod medzi polárnym dňom a polárnou nocou.

Referencie

Pozri aj 
 západ slnka
 úsvit

Iné projekty 

Astronómia
Súper

Súper môže byť:
 protivník, sok, odporca, rival;
 partner v súťaži, v zápase, protihráč, mužstvo hrajúce proti inému mužstvu

Iné projekty

Externé odkazy
Alpsko-himalájska sústava

Alpsko-himalájska sústava alebo alpsko-himalájsky systém je rozsiahla geomorfologická jednotka (sústava), do ktorej sa zaraďujú Alpy, Karpaty, Krymské vrchy, Kaukaz, Pamír, Ťanšan, Himaláje. Patrí do nej celé územie Slovenska. Sústava vznikala uzatváraním oceánskeho priestoru oceánu Tethys a zrážkou Laurázie s Gondwanou, prípadne jej časťami ako bola Kiméria, Apúlia, Arabská  či Indická platňa.

Delí sa na nižšie jednotky v poradí podsústava, provincia, subprovincia, oblasť, celok, podcelok a časť.

Geomorfologické členenie 

Z geomorfologického hľadiska sa alpsko-himalájska sústava v Európe člení takto:
 Panva rieky Guadalquivir
 Andalúzske vrchy (Bétická Kordillera)
 Panva rieky Ebro
 Pyreneje a Baskicko-kantábrijské pohoria
 Sicília
 Apeniny
 Pádska nížina
 Alpy
 Panónska panva
 Karpaty
 Dinárske pohoria
 Albánsko-grécke pohoria
 Trácko-macedónske pohoria
 Ostrovy Grécka
 Trácka zníženina
 Stará planina
 Dolnodunajská nížina
 Krymské vrchy a Kerčský polostrov
 Veľký Kaukaz

Referencie 

 
Geomorfológia
Alpínske vrásnenie
Stránka

Stránka môže byť:
 vnútorná zložka, vlastnosť, rys, črta určitej osoby, veci alebo javu, ako sa javí z určitého hľadiska , pozri pod vlastnosť, črta
 v počítačoch a telekomunikáciách:
 webová stránka
 pamäťová stránka, pozri pod stránkovanie
 v digitálnom televíznom vysielaní: súbor titulkov pre titulkovaciu službu počas určitej doby , pozri stránka (titulky)
 synonymum slova strana v týchto významoch :
 plocha listu v knihe, časopise a podobne, pozri strana (kniha)
 jednotlivec alebo skupina vo vzťahu k inému (spravidla inak zameranému) jednotlivcovi alebo skupine (aj v rámci právnych aktov, rokovaní a podobne) 
 zastarano: skupina ľudí rovnakého zmýšľania 
 občan vo vzťahu k inštitúcii, s ktorou prichádza do styku 
 zdrobnenina slova strana
 v geografii:
 prítok Žitavy, pozri Stránka (prítok Žitavy)
 obec v Česku, pozri Stránka (okres Mělník)

Pozri aj
strana

Zdroje
Pevná látka

Pevná látka, tuhá látka, tuhé skupenstvo alebo pevné skupenstvo (o voľbe medzi slovami „pevný“ a „tuhý“ pozri napr. ) je jedno z troch hlavných skupenstiev, napr. ľad. Tuhá látka sa vyznačuje pevným, často pravidelným usporiadaním častíc. Teleso z tuhej látky udržuje svoj tvar, aj keď nie je uzavreté do nejakého objemu. Sily medzi časticami pevnej látky sú obvykle silnejšie ako sily, ktoré by spôsobili jeho rozpad, najčastejšie sa uvažuje gravitačná sila s veľkosťou porovnateľnou s pozemskými podmienkami.

Referencie 

Skupenstvá hmoty
Karbonylová skupina

Karbonylová skupina alebo oxoskupina je funkčná skupina, pozostávajúca z uhlíka a kyslíka spojeného dvojitou väzbou. Patrí medzi kyslíkaté deriváty. Nachádza sa v aldehydoch, ketónoch, karboxylových kyselinách a ich derivátoch.

Referencie 

Funkčné skupiny
Sociálna skupina

Sociálna skupina je sociálny útvar, tvorený určitým počtom osôb, ktoré sú voči sebe vo viac alebo menej vymedzených pozíciách a roliach. Má vlastný systém hodnôt a noriem, ktoré upravujú správanie sa jej členov aspoň v záležitostiach pre skupinu významných. Obraz sociálnej skupiny závisí od kategórií intervenujúcich v ich reflexii. Osobitný záujem o výskum sociálnych skupín má najmä sociológia a sociálna psychológia.

Pozri aj 
 banda
 blok
 dynamika skupiny
 grupa
 sociálna psychológia
 etnická skupina
 nápravno-výchovná skupina
 primárna skupina
 sociológia
 domácnosť
 elita
 skupina

Externé odkazy 
 

Spoločnosť
Stredné Slovensko

Stredné Slovensko je:
centrálna časť Slovenska, do ktorej sa zahŕňa Turčianska kotlina,Hornonitrianska kotlina, Žiarska kotlina, Pliešovská kotlina, Zvolenská kotlina, Horehronské podolie, ako aj pohoria nimi zovreté a tiež západná (gemerská) časť Slovenského rudohoria
tradične: Turčianska stolica, Zvolenská stolica (okrem južnej časti) a Gemerská stolica (okrem Juhoslovenskej kotliny)
počas krajského zriadenia 1960 - 1990: Stredoslovenský kraj
pre štatistické účely Eurostatu (od konca 20. storočia): RŠÚJ Stredné Slovensko - štatistická oblasť NUTS 2; jej územie je tvorené územím Žilinského a Banskobystrického kraja.

Členenie oblasti

Externé odkazy 
 
 Stredné Slovensko - portál

Geografia Slovenska
Súcit

Súcit je cit útrpnosti s nešťastím druhého človeka.

Podľa J. J. Rousseaua je súcit prirodzený cit, ktorý tlmí v každom jednotlivcovi sebeckosť a prispieva tak k vzájomnému zachovaniu celého druhu. Súcit nahradzuje v prirodnom stave zákony a cnosť; spolu s pudom sebazáchovy tvorí základ mravného a spoločenského života a zhoduje sa so zásadou: „Prospievaj sebe tak, aby si čo
najmenej škodil druhému“.

Stefan Zweig tvrdí, že súcit je dvojaký. Jeden slabošský a sentimentálny, ktorý je vlastne iba netrpezlivosťou srdca, aby sa čo najrýchlejšie zbavilo trápneho dojatia nad cudzím nešťastím, súcit, ktorý vôbec nie je spolucítením, ale iba inštinktívnou obranou vlastnej duše pred cudzím utrpením. A druhý - jedine ten má zmysel - nesentimentálny, ale tvorivý súcit, ktorý vie, čo chce, a je rozhodnutý trpezlivo a účastne vydržať všetko až do svojich posledných síl, ba i nad ne.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Emócie
Július Strinka

PhDr. Július Strinka, CSc. (* 7. apríl 1928, Mokrá Lúka† 10. február 1997, Bratislava) bol slovenský filozof, ktorý sa zaoberal otázkami sociálnej filozofie a filozofie politiky. Pre kritiku totalitného zriadenia bol perzekvovaný a vylúčený z verejného života.

Život 
Narodil sa 7. apríla 1928 v obci Mokrá Lúka. Stredoškolské vzdelanie získal na gymnáziách v Tisovci a vo Zvolene. V rokoch 19481953 absolvoval štúdium filozofie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Následne sa stal vedeckým ašpirantom a neskôr vedeckým pracovníkom Filozofického ústavu Slovenskej akadémie vied (FÚ SAV).

V rokoch 19611963 bol zástupcom hlavného redaktora a v rokoch 19641969 zástupcom výkonného redaktora časopisu Filozofia. V roku 1971 ho z politických dôvodov prepustili z FÚ SAV a vylúčili z verejného života. Z tohto dôvodu v rokoch 19711986 pracoval ako katalogizátor Univerzitnej knižnice a ako jazykový redaktor Ústavu klinickej onkológie v Bratislave, taktiež sa angažoval v disente. Po páde komunistického režimu sa vrátil do FÚ SAV (19901994) a zastával funkciu riaditeľa ústavu. Zomrel 10. februára 1997 v Bratislave.

Poznámky

Referencie 

Osobnosti z Mokrej Lúky
Slovenskí filozofi
Absolventi Univerzity Komenského
Synestézia

Synestézia (z  - spoločný, súčasný pocit) je jav, ktorý spočíva v tom, že akýkoľvek podnet pôsobiaci na zodpovedajúci zmyslový orgán vyvoláva mimo vôle subjektu nielen pocit, ktorý je špecifický pre daný zmyslový orgán, ale zároveň aj dodatočný pocit alebo predstavu, ktorá je charakteristická pre iný zmyslový orgán. 

Najrozšírenejším prejavom synestézie je tzv. „farebný sluch“, pri ktorom zvuk vyvoláva popri sluchovom pocite aj farebný pocit. Farebný sluch mali napríklad skladatelia N. A. Rimskij-Korsakov, A. N. Skriabin alebo Olivier Messiaen. U mnohých ľudí vyvoláva žltooranžová farba pocit tepla, kým modrozelená pocit chladu. Podstatou synestézie je zrejme znásobená súčinnosť analyzátorov. Osobité formy synestézie (napr. vizualizácia počutého) sa vyskytujú v patológii.

Synestézia je schopnosť vytvoriť harmóniu a rovnováhu v rozmanitých a niekedy aj protichodných podnetoch diváka. (Ogden, Ch./Richards, I. A./Wood, J.)

Referencie

Externé odkazy 
 
 There's Something about Zero 

Poznávanie
Vnímanie
Grécke výrazy
Šovinizmus

Šovinizmus je vyhrotený nacionalizmus, viera v nadradenosť vlastného národa alebo
národnosti, hlásanie nacionálnej výlučnosti a roznecovanie nenávisti k iným národom.

V súčasnosti sa tento pojem vyskytuje aj ako názov pre tzv. mužský šovinizmus, čo označuje vieru v nadradenosť mužov nad ženami alebo ženský šovinizmus resp. nadradenosť žien nad mužmi.

Externé odkazy 
 

Nacionalizmus
Muž
Súd (logika)

Súd môže byť:
v tradičnej logike myšlienka, ktorá sa skladá z pojmov a vstupuje do úsudkov, v modernej logike význam výroku 
výsledok súdenia; významový útvar vyjadrovaný vo forme vety alebo viet (je výsledkom poznania vlastností alebo vzťahov istej entity alebo entít)
akt tvrdenia alebo popierania, v ktorom sa usúvzťažňujú pojmy: súd je slovné vyjadrenie vzťahu medzi dvoma lebo viacerými pojmami.

Názory 
Podľa E. B. de Condillaca súd je dvojitý zmyslový pocit. Mám napr. zrakový pocit ruže a citový pocit ruže; prirovnaním týchto dvoch pocitov potom vzniká súd: Ruža vonia.
Th. Hobbes tvrdí, že súd je ľudská konvencia, čisto mechanické spojenie dvoch slov.
J. S. Mill tvrdí, že súd je vyjadrenie viery v objektívnu realitu myslených predmetov.

Pozri aj 
Analytický súd
Súd a priori

Zdroje 

Logika
Strukovina

Strukoviny (nesprávne [bohemizmy]: luskoviny, lušteniny, lúšteniny) sú kultúrne rastliny z čeľade bôbovitých pestované pre semená bohaté na bielkoviny, niekedy aj na tuk/olej.

Ich plodom je struk. Strukoviny sú významná potravina, krmivo a priemyselná surovina, semená obsahujú bielkoviny, niektoré tuk. V osevných postupoch zlepšujú pôdnu úrodnosť.

K strukovinám patrí hrach, fazuľa záhradná, šošovica, sója, arašidy a iné.

Pestovaním strukovín sa zaoberá rastlinná výroba.

Iné projekty

Zdroje

Externé odkazy 
 Strukoviny, agroporadenstvo.sk
 Zázraky zo slovenských záhrad, polí a lúk – strukoviny, vedanadosah.cvtisr.sk 
 Zásady pestovania strukovín, urobsisam.zoznam.sk
Španieli (etnikum)

Španieli (alebo v slovenčine zriedkavo ale presnejšie Kastílčania) sú európsky národ románskeho pôvodu. Tvorí asi 72% obyvateľov Španielska, ďalej žije v Latinskej Amerike, v Afrike a na Filipínach. Jeho jazykom je španielčina. Náboženstvo je typicky rímskokatolícke. 

Pojem Španieli môže označovať (ako neetnický výraz) aj všetkých obyvateľov Španielska (potom zahŕňa aj Kataláncov a podobne, ale naopak nezahŕňa americké španielsky hovoriace obyvateľstvo a podobne) .

Španielsky národ vznikol zmiešaním stredovekých etník na území Pyrenejského polostrova. Základ pre jeho etnogenézu tvorili Iberi.

Referencie

Iné projekty 

 
Románi
Španielsko
Josef Škoda

Josef Škoda (* 10. december 1805, Plzeň  - † 13. jún 1881, Viedeň)  bol rakúsky lekár českého pôvodu. Jeden zo zakladateľov mladšej viedenskej lekárskej školy, spolupracovník K. Rokitanského, priekopník fyzikálneho vyšetrovania (poklep, posluch) a jeho konfrotnácie s pitevným nálezom.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Joseph Škoda

Zdroj 
 

Českí chirurgovia
Interní lekári
Českí vysokoškolskí pedagógovia
Rakúski lekári
Členovia Nemeckej akadémie prírodných vied Leopoldina
Osobnosti z Plzne
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Svätec

Svätec alebo svätý (ženský rod: svätica alebo svätá) je osoba, ktorej pozemský život sa vyznačoval mimoriadnou zbožnosťou, bohumilosťou, a ktorá sa po smrti stala prostredníkom medzi ľuďmi a bohom, schopná vplývať na osudy ľudí, ochraňovať ich a pomáhať im. Svätci sú osoby uctievané najmä v katolíckej cirkvi a islame ako vzor náboženskej dokonalosti, ochrancovia veriacich, orodovníci za ich spásu, patróni povolaní, miest a pod.

Odchylne od vyššie uvedenej definície je podľa Nového zákona "svätý" každý kresťan, pretože verí, že Ježiš Kristus zomrel za jeho hriechy - teda je "v Kristovi" a prebýva v ňom Kristus.

Pozri aj 
kanonizácia

Referencie 

Náboženstvo
 
Kanonizácia
Životný štýl

Životný štýl je funkčná a estetická integrácia spoločenského života prejavujúca sa v jednotnom výraze foriem výrobných vzťahov a ľudských vzťahov, správania, vedomia a vecného prostredia.

Hovorový výraz pre životný štýl 

Životný štýl sa tu objavuje ako označenie špecifickej znovu poznateľnej kombinácie preferencií voľného času (napr. akú hudbu človek počúva). Vzťahuje sa na štýl bývania, oblečenia, rečových gest, či miest prebývania. S životným štýlom sú spojované atribúty, ktoré ľudí navzájom odlišujú alebo ich spájajú. Tak sa môže životný štýl stať súčasťou kultúrneho pohybu, alebo i výraz politického protestu. Môže však stelesňovať aj pôžitok a životnú radosť a byť pri tom nepolitický.

Typické životné štýly môžu byť priraďované subkultúram ako napríklad: Hippies,straight edge,

Punks, Rocker, alebo Mods. Niečo menej ako subkultúra označovaný životný štýl je napríklad Dandys a Playboys.

Životnému štýlu sa často prihovára reklama alebo ho dokonca vytvára. Životný štýl je dôležitý hospodársky faktor, pretože sa stará o konzum a tým aj o rozvoj. Životný štýl sa často mení s módou a preto prináša do hospodárstva trvalý pohyb.

Zdravý životný štýl 

V predchádzaní a liečení takzvaných civilizačných chorôb sa preukazuje zmena zdravého životného štýlu ako možno najdôležitejšie opatrenie.

K zdravo vedenému životnému štýlu patrí:

 na skutočnú spotrebu človeka prispôsobený príjem tuku a cukru, stravu bohatú na vlákniny. Do zdravej výživy patrí hlavne: celozrnný chlieb, ovsené vločky, čerstvé ovocie a surová zelenina by mali tvoriť veľký podiel v celkovom príjme potravín, pričom mäso, mäsové výrobky, maslo, margarín, a plnotučný syr by mali byť konzumované s mierou.
 dostatočný pohyb tela na čerstvom vzduchu najmenej 1 hodinu denne
 fajčenie by malo byť zamedzené
 nadváha by mala byť trvalou zmenou stravy pomaly odbúraná
 trvalému stresu, ako napríklad dlhým cestám autom by sa malo vyhýbať
 konzumácia alkoholu by mala byť obmedzená na 10 g čistého alkoholu za deň

Z hľadiska epidemiológov nie je pochýb o tom ako pôsobia na priemernú dĺžku života alebo na častosť ochorení napríklad fajčenie alebo nadváha.

Externé odkazy 
 
 
Spoločnosť
Sociológia
Ivan Odilo Štampach

Ivan Odilo Štampach (* 18. február 1946, Praha) je český teológ, religionista a bývalý starokatolícky kňaz a dominikán (v roku 1999 z rádu vylúčený a exkomunikovaný). Od roku 2000 pôsobí ako docent na Katedre religionistiky na Univerzite Pardubice. V rokoch 1948 - 1975 žil na Slovensku (Hlboké a Trenčín).

Dielo
 1992 – Sekty, Pastorační středisko pražské arcidiecéze
 1992 – Malý přehled náboženství, Praha :SPN
 1993 – Život, Duch a všechno. Duchovní směry nového věku
 1994 – Sekty a nová náboženská hnutí. Praha: Oliva
 1995 – Nástin ekumenické teologie
 1997 – Snění v plné bdělosti (rozhovory), Brno: CFK 
 1998 – Náboženství v dialogu
 2000 – A nahoře nic… O možnostech postmoderního člověka žít duchovně, Praha: Portál
 2001 – Tušili světelné záplavy, Praha: Cherm 
 2004 – Čaroděj dřímá v každém z nás. (rozhovory), Praha: Lubor Kasal

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Blog Ivana Štampacha 
 doc. Ivan Štampach (Univerzita Pardubice, Fakulta filozofická, Katedra religionistiky a filosofie)
 články Ivana Štampacha (Literární noviny)   
 články Ivana Štampacha ([Britské listy)   
 články Ivana Štampacha (Deník Referendum])
 Jan Grzegorczyk: Kościół w czasach barwnej szarości (rozhovor s prof. Tomaszem Węcławskim, polsky) na Mateusz.pl
 Ilona Manolevská: Nepropadám beznaději: Rozhovor s religionistou I. O. Štampachem (Regenerace, 3/2003)
 Český rozhlas radiožurnál, Eva Hůlková: Doteky víry: Religionista Ivan Štampach rozhovor, audio, 31.05.2008
 Ivan Odilo Štampach na WorldCat' Identities

Českí religionisti
Českí rímskokatolícki kňazi
Českí politickí väzni
Dominikáni
Vyučujúci na Univerzite Pardubice
Politickí väzni komunistického režimu v Česko-Slovensku
Exkomunikovaní z rímskokatolíckej cirkvi
Českí slobodomurári
Osobnosti z Prahy
Štandard

Štandard môže byť:
bežná úroveň, ustálená miera (spravidla považovaná za referenčnú)
dosiahnutá úroveň kvality a/alebo výkonnosti (v predmetnej oblasti)
bežný prípad, normálny prípad
ustálený, jednotný vzor, jednotná forma (najmä typický, vzorový výrobok)
v ekonomike a technike: názov pre normu (predpis určujúci isté hodnoty, vlastnosti, zloženie, spôsob výroby, meranie a pod. pre nejaký predmet či výrobok) v niektorých organizáciách, kontextoch a štátoch, pozri norma (štandard)
v poľnohospodárstve: norma tvoriaca základ hodnotenia chovaných zvierat (napr. plemenný štandard), pozri štandard (chovateľstvo)
v telekomunikáciách: skrátene štandard frekvencie
v tanci: skrátene štandardný tanec
v školstve: skrátene vzdelávací štandard
v jazykovede:
štandardná varieta alebo štandardný jazyk
skrátene lexikálny štandard
v štatistike: smerodajná odchýlka
v metrológii: etalón, pozri etalón (meradlo)
Negatívna teológia

Negatívna teológia alebo apofatická teológia je teológia, ktorá sa snaží postihnúť absolútnu transcendentnosť (transhorizontovú realitu) Boha cestou dôsledného negovania všetkých jeho atribútov a označení, všetkých predstáv a pojmov, ktoré si o ňom utvárame. Podľa negatívnej teológie sa o Bohu nedá povedať ani to, že nie je, ani to, že je. Jej prístup nepramení z obmedzených rozumových schopností človeka; snaží sa poukázať na fakt, že hoci sa Boh zjavil ľuďom, neprestáva byť menším tajomstvom.

Opisne možno prístup apofatickej teológie opísať ako výstup Mojžiša na horu Sinaj. Mojžiš, ktorý stúpa stále vyššie je ako človek, ktorý sa snaží Boha zachytiť stále dokonalejšími a prepracovanejšími ľudskými pojmami. Keď vyjde na vrchol, stále ešte nie je u Boha. Takže vyčerpal všetky rozumové pojmy a ďalšie poznanie Boha je prístupné mystickej skúsenosti. Stvorenie má v sebe odraz božského a teda ho môžeme poznávať. Rozum vytvára symboly a obrazy, ktoré majú v sebe podobu nepoznateľného.

Súdobý pravoslávny teológ Vladimir Nikolajevič Losskij metódu apofatickej teológie opísal: „…spočíva v popieraní toho, čo Boh nie je. Najskôr zo všetkého sa odstráni stvorené, hmotné a to aj kozmická sláva hviezdneho neba, dokonca i svetlo neba anjelského, ktoré možno rozumom pochopiť. Potom sa vylučujú vlastnosti najvyššie: dobro, láska, múdrosť. Ďalej sa vylučuje bytie samo. Boh nie je nič z toho. Jeho vlastná prirodzenosť je nepoznateľná. On ‚nie je‘ ničím čo je. Avšak - a práve v tom tkvie paradox kresťanstva - On je ten Boh, ktorému ja hovorím ‚Ty‘.“

Negatívna teológia nepopiera existenciu vlastností Boha ako takých, ale učí len, že vlastnosti Božie sú nad všetku predstavivosť.

Negatívnu teológiu najviac rozpracoval Pseudo-Dionýzios Areopagita, na ktorého nadväzovali v stredoveku o. i. mystici ako Majster Eckhart a Mikuláš Kuzánsky.

Referencie

Ďalšia literatúra

Externé odkazy 
 
 Apofatická teologie 

Teológia
Tchan S'-tchung

Tchan S'-tchung (, ; * 10. marec 1865† 28. september 1898) bol čínsky filozof, ideológ Stodňovej reformy z konca 19. stor. v Číne.

Základný pojem jeho učenia je pojem žen – žen nie je len etická norma, ale aj metafyzický princíp; je zjednocujúci faktor vzájomného pôsobenia všetkých javov a vecí v éteri. Etika i morálka závisia od spoločenských ustanovení.

Referencie

Ďalšia literatúra 
 

Narodenia v 1865
Úmrtia v 1898
Čínski filozofi
Stará neoklasická syntéza

Stará neoklasická syntéza (iné názvy: neoklasická syntéza (v užšom zmysle), veľká neoklasická syntéza, neoklasicko-keynesovská/neoklasicko-keynesiánska syntéza, neokeynesovská/neokeynesiánska syntéza; s dôrazom na keynesovskú stránku: keynesovstvo , staré keynesovstvo, neokeynesovstvo (resp. varianty), ortodoxné keynesovstvo, keynesovská/keynesiánska pravica; z pohľadu odporcov bastardné keynesovstvo; slovo keynesovstvo sa dá vždy nahradiť týmito jazykovými variantmi) je ekonomický smer spájajúci Keynesovu teóriu s neoklasickou mikroekonómiou. Predstaviteľmi sú napríklad Paul Anthony Samuelson a Franco Modigliani. 

V 50. - 70. rokoch 20. storočia to bol absolútne dominantný smer ekonomického myslenia v západných krajinách. Postupne sa vyvíjal (mierne menil) v 40. až 70. rokoch. Typické pre starú neoklasickú syntézu je použitie Hicksovej schémy IS-LM.

Samuelson a stará neoklasická syntéza 
Pojem neoklasická syntéza (neoclassical synthesis) zaviedol P. A. Samuelson vo svojej učebnici Ekonómia vo vydaní z roku 1955 a v tomto a ďalších vydaniach učebnice výrazne prispel k rozšíreniu tohto smeru myslenia ako takého.  Vo vydaní z roku 1961 teóriu nazval "veľká neoklasická syntéza" (grand neoclassical synthesis). Začiatkom 70. rokov sa stal Samuelson prívržencom neoklasickej syntézy doplnenej o výsledky sociologicko-inštitucionálnych koncepcii galbraithovského typu (neoinštitucionalisti). Túto novú koncepciu obsahovali ďalšie vydania Ekonómie až do 10. vydania. V 11. vydaní z roku 1980 sa však neoklasická syntéza vytratila a od 12. vydania z roku 1985 bola učebnica prepracovaná pod silným vplyvom - vtedy dominantného- monetarizmu II.

Vývoj po strate vplyvu starej neoklasickej syntézy 
Od konca 70. rokov (teda po ropných krízach) neoklasickú syntézu ako dominantnú ekonomickú školu nahradila:
 jednak nová klasická ekonómia (=škola racionálnych očakávaní, monetarizmus II) a teória reálneho hospodárskeho cyklu a 
 jednak nové keynesovstvo. 

Od polovice 90. rokov existuje aj tzv. nová neoklasická syntéza, ktorá spája prvky teórie reálneho hospodárskeho cyklu a nového keynesovstva.

Externé odkazy 
Blanchard, Olivier J.:"neoclassical synthesis." The New Palgrave Dictionary of Economics.Second Edition. Eds. Steven N. Durlauf and Lawrence E. Blume. Palgrave Macmillan, 2008. The New Palgrave Dictionary of Economics Online. Palgrave Macmillan. 
Cate, T.: An Encyclopedia of Keynesian Economics, 1997

Keynesovstvo
Korešpondenčná teória pravdy

Korešpondenčná teória pravdy je teória, ktorá sa zakladá na myšlienke, že poznatok je pravdivý, keď obsah (význam) našej predstavy (myšlienky) je zhodný, súhlasí s poznávanou skutočnosťou (reálnym svetom), t. j. keď je jeho adekvátnym obrazom (odrazom, reflexom). Táto teória stojí v opozícii voči koherenčnej teórii pravdy, podľa ktorej pravdivosť alebo nepravdivosť tvrdenia je určená vzťahom tohto tvrdenia k iným tvrdeniam a nie vzťahom k svetu.

Korešpondenčná teória pravdy je tradičný model, ktorý možno vystopovať až ku klasickým gréckym filozofom ako Sokrates, Platón  a Aristoteles.

Referencie

Zdroj

Externé odkazy
Stanford Encyclopaedia of Philosophy

Teória pravdy
Štát blahobytu

Štát blahobytu (iné názvy: štát všeobecného blahobytu, welfare state, asistenčný štát, štát verejných sociálnych služieb, čiastočné synonymum sociálny štát; angl. welfare state) má niekoľko podobných definícií:
 v politológii a teórii sociálnej politiky: politický systém, v ktorom sa štát silno sociálne angažuje; štát, v ktorom sa v zákonoch, vo vedomí a postojoch ľudí presadzuje myšlienka, že sociálne podmienky, v ktorých ľudia žijú, nie sú len vecou jedincov alebo rodín, ale aj vecou verejnou 
 v ekonómii:
 koncepcia presadzujúca aktívne zásahy štátu do národného hospodárstva a sociálneho života spoločnosti (aby sa zabezpečil všeobecný blahobyt)
 synonymum pre zmiešaná ekonomika

Charakteristika 
Najčastejšie charakteristiky štátu blahobytu v súčasnosti:
 štát sa výrazne angažuje v sociálnej oblasti
 štát preberá do značnej miery sociálne zabezpečenie obyvateľov a značne kontroluje časť priestoru pre sociálne konanie ľudí
 štát má rozsiahly a jednotný systém sociálneho zabezpečenia a značný rozsah služieb poskytovaných zadarmo (alebo za cenu nižšiu ako náklady)
 štát značne redistribuuje príjmy
 štát je veľmi náročný na ekonomické zdroje
 vedie k centralizácii, byrokratizácii a anonymite

Dejiny 
Začiatky štátu blahobytu boli v Bismarckovom sociálnom zákonodarstve v 19. storočí. Najväčší rozvoj dosiahol štát blahobytu v Európe po druhej svetovej vojne. Od ropnej krízy v 70. rokoch badať celosvetový ústup od štátu blahobytu resp. sa znižuje miera zásahov štátu. Za prototyp štátu blahobytu sa považuje Švédsko.

Externé odkazy 
 http://web.archive.org/web/20090912235811/http://www.zsf.jcu.cz/studium/studijni-programy-obory-kurzy/podpurne-studijni-texty/spvs/spvs_socialni_politika.pdf
 politická definícia (po nemecky)
 ekonomická definícia (po nemecky)

Makroekonómia
Politológia
Sociológia
Židovská škola

Židovská škola je škola židovskej cirkvi (obce); na Slovensku boli od stredoveku do polovice 20. stor.

Židovské školy boli predovšetkým ustanovizňami náboženskej výchovy na
prípravu veriacich a cirkevných činiteľov (rabínov) judaizmu. Judaizmus
predpisuje veriacim vedieť čítať a rozumieť po hebrejsky, aby sa mohli zúčastňovať na každodenných modlitbách a náboženských obradoch doma a v synagógach.

Pre prvopočiatočné vyučovanie detí slúžili početnejšie nižšie židovské školy zvané talmud tóra.

Pre vyššiu náboženskú výchovu a vzdelanie a najmä na prípravu rabínov boli určené vyššie židovské školy - ješivy.

Externé odkazy 
 

Judaizmus
Štefan I. (pápež)

Svätý Štefan I. († 2. august 257) bol 23. pápež (254 – 257), pôvodom Riman, z rodu Júliovcov.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 The Catholic Encyclopedia - www.newadvent.org 
 Documenta Catholica Omnia 
 

Úmrtia v 257
Talianski pápeži
Tanáza

Tanáza (gr.) je druh enzýmu.

Externé odkazy 

 

Enzýmy
Josef Šmajs

prof. Josef Šmajs (* 23. novembra 1938, Skvrňov) je český ekológ, filozof a publicista.

Dielo (výber) 
 1994 - Kultura proti přírodě. (Zvláštní vydání, ISBN 80-85436-28-0)
 1995 - Ohrožená kultura. Od evoluční ontologie k ekologické politice. ISBN 80-210-3038-0
 1997 - Ohrožená kultura. Od evoluční ontologie k ekologické politice. (2. vyd. Hynek, ISBN 80-85906-53-8)
 2000 - Drama evoluce. Fragment evoluční ontologie. ISBN 80-86202-77-1 
 2003 - Evoluční ontologie. ISBN 80-210-3038-0 (spolu s Josefem Krobem)
 2003 - Filosofie psaná kurzívou. Rozhlasové ekologické eseje. ISBN 80-7239-152-6
 2006 - Ohrozená kultúra. (1. slovenské vyd., PRO, ISBN 978-80-89057-12-2)
 2007 - Nájemní smlouva se Zemí
 2008 - Evolutionary Ontology. Reclaiming the Value of Nature by Transforming Culture. ISBN 978-90-420-2448-9
 2008 - Potřebujeme filosofii přežití? Úvahy o filosofii, kultuře, poznání, vzdělání, řeči a popularizaci vědy. (Doplněk, ISBN 978-80-7239-221-6)
 2008 - Filozofie - obrat k Zemi. Evolučněontologická reflexe přírody, kultury, techniky a lidského poznání. ISBN 978-80-200-1639-3
 2010 - Tři hlasy. Úvahy o povaze konfliktu kultury s přírodou. ISBN 978-80-7239-252-0 (spolu s Ivanem Klímou a Václavem Cílkem)
 2011 - Ohrožená kultura. Od evoluční ontologie k ekologické politice. (3. upravené a rozšířené vyd.), ISBN 978-80-7294-458-3
 2014 - Jedenáct podmínek biofilního obratu kultury Britské listy 25. 11. 2014
 2015 - Ústava Země: filosofický koncept. (1. vyd. česky, anglicky, německy, slovensky, rusky, PRO, ISBN 978-80-89057-59-7)

Externé odkazy 
 
 Životopis (po česky)
 Hana Librová: JOSEF ŠMAJS: Ohrožená kultura, recenze knihy, Vesmír, 1996/6 (po česky)
 Vít Kouřil: K počítačům se stále rodíme jako kromaňonci, rozhovor s Josefem Šmajsem, Sedmá generace, 5/2008 (po česky)
 JOSEF ŠMAJS: O utváření lidské osobnosti přírodou, Literární noviny, 2005/6 (po česky)

Českí filozofi
Českí publicisti
Českí autori náučnej literatúry
Tantra (hinduizmus)

Tantra (-sanskritský kmeň) alebo tantram (-sanskritský nominatív) je hinduistická ezoterická tradícia, ktorá vznikala postupne, viac priblížená v literatúre od konca 8. stor. Tantier je na stovky a ich obsah sa veľmi rôzni: mnohé sa zaoberajú magickými vzťahmi vo vesmíre, vyjadrujú napríklad predstavu o tajomnej a úplnej suvislosti všetkých vecí v makrokozme a mikrokozme. Tantry sa zaoberajú magickými rituálmi, náboženskými obradmi, mantrami, jogou a i. Učenie vyjadrené v tantrách sa označuje ako tantrizmus.

Z pohľadu sexuálneho spojenia veriaci chápu, že pri milovaní sa muža so ženou a so silným utvrdením sa, že pristupujú k Šivovi a k Šakti, teda naplňujú pravidlá pre pohyb vesmíru a tak pristupujú k týmto bohom. Spojením dvoch článkov totiž vzniká svetlo, energia a zrod.

Tantrizmus je predovšetkým súčasť hinduizmu (a aj budhizmu, ale podobné praktiky uplatňujú aj iné náboženstva, aj Islam), inými slovami – „viera v Boha“ uplatňovaná spôsobom orientovaným na zážitok – zažité poznávanie totiž oveľa viac pomáha chápať mnohé veci hlbšie a neporovnateľne oproti poznávaniu iba čítaním.

Tantrizmus v hinduizme používa najmä šivaizmus a šaktizmus, ale neobchádza ho ani budhizmus. Známe tantrické školy založili stúpenci indického boha Ganeša a existuje aj veľa literatúry. Kašmírsky šivaizmus má tiež svoju literatúru, kde patrí napr. tantrasara, čo je súbor myšlienok o tantrizme, ktoré majú aj iné denominácie. Tantru môžeme rozdeliť na dve vetvy - ľavotočivá a pravotočivá. Ľavotočivú tantru praktikoval napr. Ramprasad Sen, bengálsky básnik, ktorý realizoval formy tantrickej sadhany (na cintoríne atď.). Pravotočivá tantra je jemnejšia forma ezoterického prežívania. Veľkým tantrikom bol Krishnananda Agamavagisa, ktorý je aj autorom textov o tantre - tiež tantrasara, ktorá slúži ako jeden z dôležitých hinduistických tantrických textov.

Tantra je teda len ďalšia technika na cesta k mókše; na ceste za pravdou a poznaním. Mnohí hinduisti považujú ľavotočivých tantrikov za odpadlíkov a fakt je ten, že práve ľavotočiví tantrici sa najviac odklonili od hlavných náboženských prúdov a tu ani pre erudovaných historikov niet veľa literatúry k dispozícii. Mnohé sekty ako Ganapatyas, tantrickí nasledovníci boha Ganeša, sú totiž tajné a bežne sa k nim nedostane ani Ind. 

O tantre v budhizme pozri tantra (budhizmus).

Externé odkazy 
 Zdroj, odkiaľ bol text čerpaný

Hinduizmus
Tao

Tao (道 dào – cesta, princíp, pravda, metóda, Tao, schopnosť, hovoriť, rozprávať) je podľa čínskej klasickej filozofie cesta, cesta prírody, zákonitosti prírody, životná cesta človeka a etická forma (tao-te).

V myslení je tao logikou, dôvodom, argumentom (tao-li). Chápanie taa sa v rôznych smeroch čínskej filozofie a u ich predstaviteľov líšilo: najznámejšia je taoistická interpretácia.

Podľa taoizmu je Tao všeobecný svetový zákon, ktorý vyvoláva zmeny v skutočnosti a je základom vznikania a zanikania vecí. Tao je nehybné, je nebytie, ktoré určuje konkrétne
bytie, je prázdno, od ktorého závisí existencia naplneného, je všadeprítomné, nemá hraníc a je večné. Tao je modelom, predobrazom správania sa dokonalého človeka.

Zdroje 

 

Taoizmus
Čínska filozofia
Tocharčina

Tocharčina (ak považované za 1 jazyk) alebo tocharské jazyky (ak považované za dva jazyky) je vymretý jazyk tvoriaci nezávislú vetvu indoeurópskej jazykovej rodiny. Tocharčinou sa hovorilo v severočínskom Turkestane (dnes Ujgurská autonómna oblasť Sin-ťiang v Číne) v 2. pol. 1. tisícročia po Kr. (500 – 700 po Kr.)

Delí sa na dve nárečia/jazyky: 
 tocharčina A (turfanská oblasť na východe)
 tocharčina B (oblasť Kuča na západem, ale aj turfanská oblasť)

Tocharčina sa písala severoindickým slabičným písmom bráhmí a jeho variantmi.

Tocharčina patrí ako jediný jazyk v Ázii do kentumovej skupiny indoeurópskych jazykov a jej nositelia predstavujú pravdepodobne zvyšky predpokladaných praindoeurópskych etník.

Indoeurópske jazyky
Mŕtve jazyky
Svetová organizácia duševného vlastníctva

Svetová organizácia duševného vlastníctva alebo WIPO, World Intellectual Property Organization, je organizácia v sústave OSN na ochranu priemyselného vlastníctva a práv autorov literárnych a umeleckých diel. Pozostáva aktuálne zo 188 členských štátov. 

WIPO bola založená 1967. Jej sídlo je v Ženeve. Slovenská republika je členom WIPO od 1. januára 1993.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka organizácie
 Vyhláška č. 69/1975 Zb. ministra zahraničných vecí z 13.1.1975 o dohovore o zriadení Svetovej organizácii duševného vlastníctva, Zmena 80/1985 Zb.
 

Špecializované agentúry OSN
Medzinárodné organizácie
Organizácie založené v 1967
Sviatosť

Sviatosť alebo sväté tajomstvo je pojm kresťanskej teológie. Poňatie sviatosti sa v rôznych kresťanských denomináciách líši. Sviatosti krstu, birmovania (myropomazania), eucharistie, pokánia, pomazania chorých, posvätenia kňazstva a manželstva sú pre katolícku cirkev a pravoslávnu cirkev dogmou.

Protestantské cirkvi uznávajú ako sviatosť krst a Večeru Pánovu (prijímanie pod spôsobom tela a krvi).

Anglikánska cirkev tiež uznáva sedem sviatostí, ale dve z nich – krst a eucharistia sú vnímané ako priamo iniciované či zriadené Kristom (presnejšie sú definované v Článku 25. 39-tich článkov [anglikánskej] viery). Tieto dve sviatosti sú teda vnímané ako dôležitejšie a primárne pre dosiahnutie spásy ako zvyšných päť sviatostí.

V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi sa pre sviatosť používa termín sväté tajomstvo, prípadne cirkevnoslovanský kalk svätá tajina. 

Katolícka cirkev, pravoslávna cirkev, starokatolícka cirkev a anglikánska cirkev uznáva sedem nasledovných sviatostí:

 Krst
 Birmovanie (myropomazanie)
 Eucharistia
 Sviatosť zmierenia (pokánia, spovede)
 Pomazanie chorých (pomazanie olejom)
 Sviatosť kňazstva (posvätná vysviacka, sviatosť posvätného stavu)
 Sviatosť manželstva

Iné projekty 

 
Dogmatika
Kresťanská teológia
Josef Tomeš

PhDr. Josef Tomeš  (* 18. január 1954, Praha) je český historik, ktorý sa zameriava najmä na novodobé české dejiny.

19731978 študoval históriu a filozofiu na Filozoficej fakulte Karlovej univerzity. Medzi rokmi 1978 a 1993 bol zamestnancom Encyklopedického inštitútu ČSAV. Neskôr pracoval ako šéfredaktor encyklopedickej sekcie nakladateľstva Paseka a od roku 2001 je zamestnaný v Masarykovom ústave AV ČR. Je aj predsedom Společnosti Viktora Dyka.

V jeho prácach prevažujú texty encyklopedického charakteru a monografie a zborníky o osobnostiach českých a česko-slovenských dejín.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Životopis na stránke Masarykovho ústavu AV ČR
 Životopis v Britských listech
 Josef Tomeš: Ladislav Rašín
 Michal Pehr a Josef Tomeš: Zamyšlení nad osudovými volbami 1946

Zdroj 

Českí historici
Osobnosti z Prahy
Ticho

Ticho je stav bez zvuku. Ticho má význam vo viacerých oblastiach. Napríklad v rečníckom prejave ako dramatizujúci prostriedok alebo pri smútočných obradoch, napr. „minúta ticha“. Z filozofického hľadiska ticho vzniká absenciou alebo zrušením reči.NIGA SUS

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Zvuk
Viktor Timura

Viktor Timura (* 14. apríl 1938, Gregorovce) je slovenský filozof, ktorý sa venuje najmä výskumu dejín slovenského filozofického myslenia.

Dielo (výber) 
 Allslawische Orientierung von P. J. Šafárik, 1988
 Slovienske kontinuá (1991) 
 Ján Kollár v dejinno-filozofickom kontexte; Kollárova filozofia slovanskej vzájomnosti, SAV, 1993
 Ľudstvo a dejiny (1995) 
 Niektoré súvislosti spisu Ľ. Štúra Slovanstvo a svet budúcnosti, UKF Nitra, 1997
 K niektorým súvislostiam Slovanského zjazdu 1848; Ľ. Štúr - K. Libelt - M. Bakunin na Slovanskom zjazde 1848, Bratislava, 1998
 Intelektuálne a národné dimenzie Kultúrneho života 1946-1968, Bratislava, 1998
 Peter Jaroš (1998)

Referencie

Externé odkazy 
 Životopis

Zdroj 
 

Slovenskí filozofi
Alain Touraine

Alain Touraine (* 3. august 1925, Hermanville-sur-Mer, Francúzsko) je francúzsky sociológ. 

Sprvu skúmal vývoj práce v priemysle a robotnícke hnutie. Potom sa zameral na systémy konania a sociálne hnutie v dobe postupného prechodu od industriálnej spoločnosti k postindustriálnej spoločnosti (programovanej spoločnosti), v ktorej sa ako hlavný problém Alainovi Tourainovi javí riadenie a schopnosť zvládať prístroje.

Dielo 
 Sociologie de l'action (1965)
 La société post-industrielle (1969)
 Production de la société (1973)
 Le retour de l'acteur (1984)
 Critique de la modernité (1992)
 Qu'est-ce que la démocratie? (1994)
 Pourrons-nous vivre ensemble? Égaux et différents (1997)

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Francúzski sociológovia
Transsexualizmus

Transsexualizmus alebo transsexualita (príslušná osoba sa nazýva transsexuál) je podľa Medzinárodnej klasifikácie chorôb (MKCH-10) účinnej na Slovensku od 1. januára 2022 klasifikovaná ako porucha pohlavnej identity (diagnóza F64.0 - transsexualizmus), stav nesúladu mezi psychickým a anatomickým pohlavím. Charakterizovaná je ako „[t]úžba žiť a byť akceptovaný ako príslušník opačného pohlavia, zvyčajne sprevádzaná pocitom nepohody z vlastného anatomického pohlavia alebo jeho neprimeranosti a želaním chirurgického a hormonálneho liečenia, ktoré by zladilo telo pacienta s preferovaným pohlavím.“

Pri predpubertálnych osobách je tento jav klasifikovaný ako porucha sexuálnej identity v detstve (diagnóza F64.2), teda ako „[p]orucha, ktorá sa zvyčajne zjavuje prvý raz v skorom detstve (a v každom prípade pred pubertou), charakterizovaná trvalou a intenzívnou nespokojnosťou s určeným pohlavím a s túžbou byť (alebo s nástojením na tom, že je) opačného pohlavia. Stále zamestnávanie odevmi a aktivitami opačného pohlavia a zavrhovanie vlastného pohlavia. Diagnóza vyžaduje hlbokú poruchu normálnej pohlavnej identity; nestačí na to samopašnosť dievčat alebo dievčenské správanie chlapcov.“ (Okrem toho MKCH-10 obsahuje diagnózy F64.8 iná porucha pohlavnej identity a F64.9 porucha pohlavnej identity, bližšie neurčená.)

Podľa novej navrhovanej MKCH-11, ktorá medzinárodne oficiálne vstúpila do účinnosti 1. januára 2022 (tzn. nie nutne v jednotlivých krajinách), je pôvodná diagnóza transsexualizmu deklasifikovaná ako rodová nesúrodosť v dospievaní alebo dospelosti (HA60), pričom diagnóza poruchy pohlavnej identity v detstve (F64.2) je deklasifikovaná ako rodová nesúrodosť v detstve (HA61) a okrem toho je určená rodová nesúrodosť bližšie nešpecifikovaná (HA6Z).

Referencie 

F64 Poruchy sexuálnej identity
Sexualita
LGBT