joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pavol Vitkai

Pavol Vitkai (iné mená pozri nižšie; * 31. december 1779, Spišské Bystré† 14. november 1842, Orávka) bol rímskokatolícky kňaz, čestný kanonik Spišskej diecézy, botanik a autor prvej botanickej zbierky zameranej na flóru Oravy, Flora Arvensis z roku 1822.

Mená 
 Pavol Vitkay
 Pavol Vittkay
 pôvodne: Pavol Vitko

Životopis 

Jeho otec bol Martin Vitko a matka Anna rod. Majerková. Študoval v Kecskeméte, Banskej Bystrici, teológiu a filozofiu v seminári Bratislave a v Trnave. Bol rímskokatolícky kaplánom v Ružomberku a neskôr administrátor v Rabči. Od roku 1807 bol farárom v Bobrove a od roku 1815 v Zázrivej. Potom od roku 1828 zase v Zubrohlave a medzi rokmi 18301842 v Orávke. Ďalej pôsobil ako prísediaci súdnej stolice Oravskej stolice, dekan a čestný kanonik pre oravský dištrikt.

Pavol Vitkai botanizoval už ako kaplán v Ružomberka v okolí Ďumbiera, Choča, Boroch na Orave, Stohu, na Malom a Veľkom Rozsutci alebo na Babej hore či Pilsku. Výsledky floristického výskumu spísal v jeho práci Flora Arvensis, ktorá je prvou súbornou botanickou štúdiou Oravy z 19. storočia.  Zachoval sa iba rukopis. Uvádza v ňom 510 údajov o výskyte rastlín na Orave a čiastočne aj na Liptove. Niektoré údaje sa overili až po 100 rokoch, čo potvrdzuje jeho komplexné vedomosti v odbore. Rukopis sa neskôr dostal k Danielovi Szontaghovi a jeho synovi Mikulášovi Szontaghovi, ktorý zozbieral rukopisné údaje Pavla Vitakaia. Daniel Szontagha spolu so svojimi poznatkami ich publikoval v súbornej práci Enumeratio plantarum phanerogamicarum et cryptogamicarum vascularium comitatus Arvensis in Hungaria v roku 1863. Pavol Vitakai sa zoznámil s Ľudovítom Medzihradským, s ktorým uskutočnil niekoľko botanických vychádzok v okolí Starej Hory, Magury a ďalších. Okrajovo poznačil niektoré slovenské ľudové názvy rastlín.

V rodnom Spišskom Bystrom na jeho počesť 10. novembra 2012 usporiadali spomienkovú slávnosť spojenú s omšou a inštalovaním pamätnej tabule na stenu kaplnky pri miestnom Kostole svätého Michala.

Flora Arvensis 
Flora Arvensis je rukopis na pergamenovom papieri z roku 1822. Skladá sa z dvoch častí, úvodná časť je momentálne stratená, druhá časť s enumeráciou rastlín sa v súčasnosti nachádza v Múzeu TANAPu v Tatranskej Lomnici. Rukopis predtým vlastnila rodina Szontaghovcov. Kópia rukopisu sa nachádza v Botanickom ústave SAV v Bratislave. Dielo bolo v roku 2012 vyhlásené za historický knižničný dokument.

Poznámky

Referencie

Literatúra

Iné projekty 

Uhorskí rímskokatolícki kňazi
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Uhorskí botanici
Slovenskí botanici
Osobnosti zo Spišského Bystrého
Otto Vízner

Otto Vízner (* 6. jún 1920, Ľubietová† 11. február 1990, Ľubietová) bol slovenský evanjelický kňaz, prekladateľ.

Životopis 
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (do roku 1939), teológiu v Bratislave. Kaplán v Ľubietovej, Spišskej Novej Vsi, Necpaloch a v Prešove, profesor-katechéta na gymnáziu v Martine (od roku 1946). Politicky prenasledovaný, odsúdený vo vykonštruovanom procese proti skupine evanjelických kňazov. Po prepustení robotník vo Zvolene a Banskej Bystrici. Činný v obrodnom hnutí cirkvi (1968). Autor učebnice Vierouka a mravouka (1949), v rukopise ostala dizertačná práca Božie ustanovenie života (1953). Prekladateľ diela Symbolické knihy (preklad pripravený 1951, vyšiel až 1992), odborných článkov. Niekoľko statí publikoval v Lutherische Rundschau.
Zomrel v Ľubietovej 11. februára 1990 vo veku 69 rokov na infarkt.

Referencie

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 Evanjelici v dejinách slovenskej kultúry

Externé odkazy 
 
 Otto Vízner - študentská práca spracovaná v rámci projektu Nenápadní hrdinovia v zápase s komunizmom, Martin 2015 Dostupné online

Slovenskí evanjelickí kňazi
Slovenskí prekladatelia
Osobnosti z Ľubietovej
Politicky prenasledovaní v Česko-Slovensku
Gabriel Volko

Gabriel Volko (* 26. október 1873, Kláštor pod Znievom-Lazany† 25. február 1960, Martin, pochovaný Kláštor pod Znievom) bol slovenský politik, obchodník, lekárnik  a politik Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v období medzivojnového Česko - Slovenska.

Životopis 
Jeho otec bol Jozef Volko a matka Anna rod. Országhová. Študoval na gymnáziu v Egri a v Banskej Bystrici, potom na Obchodnej akadémii v Bratislave. Po štúdiách pracoval v obchodných podnikoch svojho otca, ktorý bol významným slovenským veľkoobchodníkom v cárskom Rusku. Následne pracoval ako účtovník v banke v Hlohovci, odkiaľ odišiel pracovať do Ružomberka, kde bol vedúcim účtovníkom v miestnej papierni. Z Ružomberka sa vrátil do Kláštora pod Znievom, kde si otvoril obchod a začal sa venovať podnikaniu. V obci bol verejne činný. Spolu s miestnymi obyvateľmi sa pričinil o obnovu a zveľadenie tamojšieho patronátneho gymnázia, na ktorom dokonca určitú dobu vyučoval francúzsky jazyk. V Kláštore pod Znievom zastával niekoľko rokov aj funkciu starostu a pôsobil aj ako predseda gymnaziálneho patronátu. 

Na základe svojho katolíckeho vierovyznania a národného povedomia sa politicky angažoval v Hlinkovej slovenskej ľudovej strane. V parlamentných voľbách v roku 1925 bol za ľudovú stranu zvolený do senátu. Kandidoval v XI. volebnom kraji. V senáte zasadal v inkompatibilnom, kultúrnom, rozpočtovom a sociálnom výbore. Svoj senátorský mandát obhájil aj v nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1929. Tento raz kandidoval v VIII. volebnom kraji. V III. volebnom období zasadal v rozpočtovom, imunitnom, sociálnom a technicko - dopravnom výbore senátu.

V druhej polovici tridsiatych rokov 20. storočia sa postupne z politiky stiahol a neskôr žil v Žiline. 

Bol aktívnym aj v Zväze slovenských remeselníkov a obchodníkov, kde zastával vedúce pozície. Okrem toho bol aj členom Muzeálnej slovenskej spoločnosti.

Referencie

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike riadok 64
 

Politici HSĽS
Slovenskí politici
Česko-slovenskí politici
Senátori Národného zhromaždenia (Česko-Slovensko, 1920 – 1939)
Osobnosti z Kláštora pod Znievom
Osobnosti z Lazian
Slovenskí obchodníci
Slovenskí lekárnici
Teodor Wallo

Teodor Wallo (Walló, Vallo; * 17. október 1861, Stará Turá – † 18. október 1932, Zvolen) bol slovenský obchodník a verejný činiteľ.

Životopis 
Jeho otec bol Juraj Wallo a matka Mária rod. Vagačová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (18731877), od roku 1877 na hospodárskej akadémii v Budapešti. Hospodáril na rodinnom majetku, od 1881 výrobca syra a bryndze, neskôr veľkoobchodník vo Zvolene, spolumajiteľ bryndziarne v Detve.

Hlavný organizátor bryndziarstva na strednom Slovensku, 1882 vynašiel technológiu a zaviedol výrobu mäkkej roztierateľnej bryndze (pridaním slaného roztoku do vyrobeného bryndzového substátu), ktorá sa používa dodnes. O otázkach ekonomických, vnútropolitických a o bryndziarstve publikoval vo viacerých novinách. V 20. rokoch sa zameral na propagáciu slovenského autonomizmu a spoluprácu s HSĽS. Senátor Národného zhromaždenia. Najskôr pomaďarčil svoje meno, potom sa stal ľudákom a ako antisemita písal o tzv. nemenovanej rase, ktorá údajne zničila výrobu akostnej bryndze – Ján Selecký = Slovenská bryndza, strana 85.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 76; pokrstený ako Theodorus Rafaël Való

Osobnosti zo Starej Turej
Slovenskí obchodníci
Slovenskí politici
Politici HSĽS
Ján Nepomucký Weis

Ján Nepomucký Weis (Weisz, Ján Nepomucký) (* 2. máj 1777, Banská Štiavnica – † 30. august 1864, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár a pedagóg.

Životopis 
Kaplán v Banskej Bystrici (18001801). Profesor teológie na biskupskom seminári v Banskej Bystrici (od 1807), dekan  (1826), rektor (od 1833), prodirektor seminára (18401861). Katedrálny banskobystrický kanonik (1833), titulárny prepošt 
. Patril ku skupine bernolákovcom. Autor kázne, ktorá vyšla tlačou v Banskej Štiavnici (1818).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 WEIS, Ján Nepomucký. In:

Externé odkazy 
 

Uhorskí rímskokatolícki kňazi
Osobnosti z Banskej Štiavnice
Ján Žabka

Ján Žabka (* Slovensko) bol podnikateľ.

Životopis 
Majiteľ elektrotechnického a strojárenského závodu v Banskej Bystrici. Člen elektrárenskej rady v Banskej Bystrici (po dobu 3 rokov).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 Almanach a adresár mesta Banská Bystrica

Externé odkazy 
 

Podnikatelia
Adolf Vladimír Záturecký

Adolf Vladimír Záturecký - Zathureczky de Zaturcsa (* 22. jún 1884, Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča - † 12. marec 1958, Bratislava) bol  právnik, odborný spisovateľ.

Rodina 
 otec Adolf Peter Záturecký
 matka Mária rod. Groszerová
 brat Ján Miroslav Záturecký
 syn Peter Záturecký
 manželka Mária Fišová

Životopis 
Pochádzal zo šľachtického rodu Zaturecký zo Záturčia (Zathureczky de Zaturcsa). Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a Šoproni, kde 1903 maturoval, právo na univerzite v Kluži, 1909 JUDr., 1911 získal advokátsky diplom. Pracovník justičného referátu Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska v Bratislave, predseda Najvyššieho súdu v Brne, podpredseda Ústredného súdu v Prahe, druhý predseda Slovenského najvyššieho súdu v Bratislave. Predseda redakčnej komisie pre Úradnú zbierku rozhodnutí Slovenského najvyššieho súdu vo veciach občianskych. Stúpenec čs. vzájomnosti. Spoluzakladateľ slovenskej právnickej terminológie. Autor odborných publikácií, prekladov a odborných článkov v Právnom obzore. Spoluautor prvej učebnice občianskeho súkromného práva platného na Slovensku a v Podkarpatskej Rusi. Získal čestný doktorát vied udelených Právnickou fakultou UK v Bratislave.

Dielo 
 Návrh slovenského právneho názvoslovia, Martin roku 1919 (spoluautor)
 Právnický terminologický slovník 1, Martin roku 1921
 Právnický terminologický slovník 2, Bratislava roku 1923 (spoluautor)
 Zákony a nariadenia v advokátstve, Brno roku 1922 (spoluautor)

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník
 Genealogicko-Heraldický Hlas, časopis Slovenskej Genealogicko–Heraldickej spoločnosti. Vychádza od roku 1991. 2001/2

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike evanjelického zboru v Nemecká Ľupča; pokrstený ako Adolf Vladymír Záturecký
 

Slovenskí právnici
Príslušníci zemianskeho stavu
Narodenia v 1884
Úmrtia v 1958
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Andrej Zima

Andrej Zima (* 14. december 1910, Vislanka – † 9. apríl 1984, Banská Bystrica) bol pedagóg a gréckokatolícky kňaz rusínskeho pôvodu.

Životopis 
Stredoškolský profesor, kaplán a katechéta v Humennom a v Prešove. Politicky prenasledovaný, väznený (1950). Riaditeľ Akčného výboru gréckokatolíckej cirkvi (od 1. augusta 1968). Kurič, údržbár v Stavebnom bytovom družstve v Banskej Bystrici (od 
1962). Pracovník Krajskej hygienickej stanice v Banskej Bystrici (od 1963). Na dôchodku žil v Banskej Bystrici (od 1983).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 ZIMA, Andrej, ml. In:

Externé odkazy 
 
 Zostal verný svojmu biskupovi, rusyn.sk, male-pribehy

Slovenskí gréckokatolícki kňazi
Slovenskí pedagógovia
Slovenské osobnosti rusínskeho pôvodu
Osobnosti z Vislanky
Politickí väzni komunistického režimu v Česko-Slovensku
Valent Zimmermann

Valent Zimmermann (Zimerman) (*   Slovensko) je baník, vodca baníckeho povstania.

Životopis 
Baník a správca Bratstva Božieho tela v Banskej Bystrici (1525). Jeden z vodcov baníckeho povstania v Banskej Bystrici (1525-1526).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Baníci
Filip Zipser

Filip Zipser (Tzipser, Tzippser) (* Banská Bystrica - † 6. august 1528, Slovensko) bol  mešťan, vodca baníckeho povstania.

Životopis 
Začas žil na Spiši, meskôr banskobystrický mešťan. V roku 1525-1526 sa zapojil do povstania baníkov v Banskej Bystrici, spoluorganizátor a vodca najradikálnejších akcií, v lete 1528 ho chytili a po niekoľkotýždňovom väzení popravili.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Úmrtia v 1528
Ján Frank

Ján Frank (Hans) (*   Slovensko?) je správca baní.

Životopis 
Fuggerovský správca baní v Banskej Bystrici (1525-1526).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Baníci
Matej Grenitzer

Matej Grenitzer (iné zápisy: Greinitzer, Gränitzer; žil v 15.16. storočí) bol banský majster, obchodník, richtár Banskej Bystrice v rokoch 1511 a 1513.

Životopis 
Začiatkom 16. storočia bol členom mestskej rady Banskej Bystrice a v rokoch 1511 a 1513 zastával funkciu richtára. V rokoch 15261546 je doložený ako banský majster Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti v Banskej Bystrici. Niekoľko rokov viedol miestnu náboženskú sociálnu ustanovizeň Bratstvo Božieho tela. V nej sa zastával záujmov baníkov, avšak počas baníckeho povstania (15251526) obhajoval banských magnátov.

Vlastnil dom č. 29 (31) na Námestí v Banskej Bystrici.

Referencie

Literatúra

Pozri aj 
 Zoznam predstaviteľov mesta Banská Bystrica

Externé odkazy 

Slovenskí banskí odborníci
Obchodníci
Richtári
Narodenia v 14. storočí
Egýd Kolb

Egýd Kolb (* Slovensko?) bol banský majster, vodca baníckeho povstania a obchodník.

Životopis 
Banský majster v Banskej Bystrici, obchodoval aj s vínom. Jeden z hlavných účastníkov baníckeho povstania v Banskej Bystrici (1525-1526). Obýval dom č. 16 (19) na Námestí v Banskej Bystrici (od 1526).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000
 Banská Bystrica v premenách času

Externé odkazy
Baltazár Peyerle

Baltazár Peyerle (* Slovensko?) bol faktor Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti.

Životopis 
Faktor Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti v Banskej Bystrici. V čase baníckeho povstania sa pridal k povstalcom  (15251526). Býval v dome č. 26 (28,2) zo spodnej strany Lazovnej ulice (dnes biskupská rezidencia, horná časť) v Banskej  Bystrici (1526).

Literatúra 
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 

Faktori
Osobnosti baníckych povstaní
Bazilika Panny Márie v Trastevere

Bazilika Panny Márie v Trastevere (tal. Basilica di Santa Maria in Trastevere) je kostol v Ríme v štvrti Trastevere.

Patrí k najstarším kresťanským kostolom na svete, keď prvý kostol bol založený údajne ešte roku 222. Ozajstná bazilika ale vznikla až v 4. storočí. V súčasnosti je tu možné vidieť stavbu, ktorá bola postavená v 12. storočí za pápeža Inocenta II. Hlavné stĺpy v kostole sú rímskeho pôvodu, pôsobivá je fresková výzdoba bočných kaplniek, pochádzajúca zo 16.17. storočia. Za povšimnutie stoja aj mozaiky z 12. storočia zobrazujúce Pannu Máriu s Ježišom.

Iné projekty

Literatúra 
 Cristina MARCHEI, S. Maria in Trastevere. Roma, Silvana Editoriale 1999
 Claudio RENDINA, Le Chiese di Roma. Roma 2007, s. 241-244.

Externé odkazy 
 Santa Maria in Trastevere 
 Stational Church: Santa Maria in Trastevere
 "Santa Maria in Trastevere"
 Gallery of photographic details
 Kunsthistorie.com
 Catholic Encyclopedia 1908: "Titulus"
  "Roman Monographies: Fountains Part III" 
 "Church Location on the Map and more info" 

Kostoly v Ríme
Baziliky minor v Taliansku
Románske stavby v Taliansku
Kostoly zasvätené Panne Márii v Taliansku
Rímskokatolícke kostoly v Taliansku
Fontána di Trevi

Fontána Di Trevi je najznámejšia fontána v Ríme. Nachádza sa na Piazza di Trevi asi 250 metrov na sever od Piazza Colonna a dotvára priečelie paláca Poli, ktorý akoby vyrastal zo skál.

Jej najstaršia časť je pozostatkom akvaduktu, ktorý dal postaviť vojvodca Agrippa v roku 19 pred Kr. Fontána bola postavená na mieste niekdajšej renesančnej studne Trivio. Odtial pochádza i jej pomenovanie "di Trevi". Fontánu postavil Niccoló Salvi v polovici 18. storočia podľa návrhov Berniniho. Z hlavnej niky paláca Poli vystupuje socha Neptúna a pod mohutnou kaskádou sa v trblietajúcej vode vzpínajú dva morské kone. Táto figurálna výzdoba je dielom Pietra Bracciho. Fontána je ozdobená viacerými dokonale opracovanými sochami, jedna z nich predstavuje hojnosť a druhá zdravie. Nad nimi sa nachádzajú štyri ročné obdobia prinášajúce dary. K zaujímavým patrí aj panna, ktorá ukazuje vojakom prameň. Stalo sa zvykom, že návštevníci Ríma hádžu do fontány mince, aby sa na toto krásne miesto ešte raz vrátili.

Panorámy

Pozri aj 
 Fontány v Ríme

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fontana di Trevi taliansky
 Fontána di Trevi - poevrope.net česky
 Bude mať fontána di Trevi nového majiteľa? - obnova.sk
 Historické podoby fontány - romanbookshelf.com
 Panoráma 360° - freereservation.com
 Video - Fontána di Trevi vo filme La Dolce Vita

Fontány v Ríme
Pamiatky v Ríme
Barokové stavby v Taliansku
Piazza di Spagna

Piazza di Spagna (doslova Námestie Španielska, Španielske námestie) je námestie v Ríme.

Španielske schody 
Je známe najmä vďaka 135  schodom, vedúcim ku kostolu Trinità dei Monti (vo voľnom preklade kostol Svätej Trojice horskej), postavenom v 18. storočí, ktoré sú obľúbeným miestom stretávania Rimanov. Na schodoch sa často konajú modelingové prehliadky. Pôvod schodov sa datuje od roku 1660, kedy francúzsky veľvyslanec Étienne Gueffier v testamente zanechal 20 000 écu na výstavbu schodiska medzi námestím a kostolom, na oslavu mieru medzi Francúzskom a Španielskom. Schodisko tak malo spájať španielske námestie s francúzskym kostolom.

Schodisko navrhli talianski architekti Alessandro Specchi a Francesco De Sanctis a výstavba prebiehala v rokoch 1721–1725. Schodisko inauguroval pápež Benedikt XIII. pri príležitosti katolíckeho svätého roku 1725.

Španielsky palác 
Na námestí sa nachádza Palazzo di Spagna (Španielsky palác), v 17. storočí rezidencia španielskeho veľvyslanca pri Svätej stolici, a od toho je pomenovanie námestia odvodené.

Fontána della Barcaccia 
Na námestí sa nachádza aj fontána s názvom Fontana della Barcaccia.

Medzi ďalšie architektonické pamiatky patria Palazzo di Propaganda Fide, dom Casa de Chirico a múzeum Museo Keats-Shelley. Južne od námestia začína exkluzívna obchodná ulica Via Condotti, kde býva aj známa herečka Sophia Lorenová.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Letecká snímka námestia
 rim.eurovikendy-24.sk
 www.poevrope.net
 www.romeartlover.it anglicky

Námestia v Ríme
Rím
Tót

Tót (staršie písanie aj tóth; mn. číslo tótok) je pôvodne maďarské označenie pre autochtónnych Slovanov Uhorska, teda v tom čase de-facto ekvivalent slova (uhorský) Sloven (Slováci, Slavónci-Chorváti, čiastočne Slovinci), či latinského (uhorskí) Sclavi, neskôr v novoveku sa takto označovali prevažne (ale nie výlučne) Slováci, od 2. tretiny 19. storočia zvačša už len Slováci.

Ján Stanislav uvádza: „Pri strednom Dunaji žili tie slovanské zväzy kmeňov a potom národnosti, ktoré Maďari nazývali menom Tót (z indeourópskeho tauta - národ, ľud). Týmto menom starí Maďari volali predkov Slovákov, časti Chorvátov a Slovincov. Označovalo obyvateľov Panónie - pričlenenej Karolom Veľkým k východofranskej ríši. Ostatných Slovanov Maďari volali inakšie“. 

Od začiatku 20. storočia sa označenie tót dostalo do úzadia, dnes má pre Slovákov skôr pejoratívny význam. V maďarčine sa od roku 1919 používa aj dnes už obvyklý výraz Szlovák (Slovák).

Slovo tót sa zachovalo v pomenovaní viacerých maďarských obcí, zo súčasných napr. Tótkomlós, Tótszentgyörgy, Tótszentmárton, Tótszerdahely, Tótújfalu a Tótvázsony („v novších časoch názvom tót mohli sa azda pomenovať aj osady na označenie protikladu oproti maďarským obciam“) a najmä ako jedno z najčastejších maďarských priezvisk Tóth.

Referencie

Ďalšia literatúra 
 tót. In:

Pozri aj 
 butatót

Externé odkazy 
 

Maďarské výrazy
Slováci
Guallatiri

Guallatiri je pomerne aktívny stratovulkán andezitovo-ryolitového zloženia, nachádzajúci sa v severnom Čile, blízko hraníc s Bolíviou. Vrchol sopky je tvorený lávovým dómom, komplexom lávových prúdov dacitového zloženia a je trvalo zaľadnený. Aktívne krátery a sopúchy sa nachádzajú na južnom okraji vrcholového komplexu.

Ďalšie lávové prúdy sa nachádzajú na severných a západných svahoch sopky. Sopka v 19. storočí niekoľkokrát eruptovala, vždy išlo o menšie explozívne erupcie. V okolí kráterov a na západnom svahu sú aktívne fumaroly.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – stratovulkán Guallatiri na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Stratovulkány
Didius Julianus

Marcus Severus Didius Julianus (* 133, Miláno – † 1. jún 193, Rím) bol rímsky cisár. Vládol v roku 193 a jeho vláda trvala od 28. marca až do 1. júna.

Na trón sa dostal potom, ako zaplatil praetoriánskej garde za vraždu svojho predchodcu – cisára Pertinaxa. Tento čin podnietil občiansku vojnu v rokoch 193 – 197. Za tieto činy bol odsúdený na smrť svojím nástupcom Septimiom Severom.

Iné projekty 

Narodenia v 133
Úmrtia 1. júna
Úmrtia v 193
Cisári starovekého Ríma
Haluzická tiesňava

Haluzická tiesňava, známa aj pod názvami Prierva, Haluzický výmoľ, Sprašová súteska je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.

Nachádza sa v intraviláne obce Haluzice v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Vznikla erozívnou činnosťou Haluzického potoka, ktorý sa v prvej fáze zarezal do málo odolných dolomitov a v neskoršej fáze prerazil k ešte menej odolnej vrstve hlinitých bridlíc. Kaňon má dnes dĺžku , hĺbku  a šírku . Na prvý pohľad pôsobí neškodne, ale v skutočnosti možno sledovať unikátnu rýchlosť s akou sa prehlbuje a rozširuje. Dodnes sa podarilo ako tak zamedziť len jeho prehlbovaniu, do šírky stále a viditeľne rastie.

Haluzická tiesňava bola za prírodnú pamiatku vyhlásená v roku 1963, rozprestiera sa na rozlohe  bez ochranného pásma a platí tu 4. stupeň ochrany. Stráne rokliny sú zalesnené, ale postupne sa zosúvajú a ohrozujú okolité domy a susediacu historickú pamiatku Zrúcaninu Románskeho kostolíka s hradiskom. Časť hradiskového múru sa už zosypala do rokliny. Podľa písomných záznamov Dr. Holubyho (1836 – 1923) ešte v roku 1780 bola cez roklinu lávka a pozdĺž potoka dva rady domov.

Haluzická tiesňava je ukážkovou ilustráciou riečneho pirátstva. V horizonte niekoľkých storočí dozadu bol výmoľ ešte pomerne krátky. Eróziou sa rýchlo prehlboval a predlžoval smerom dozadu. Svojím dnom nakoniec prerezal koryto iného – cez obec Haluzice pôvodne pretekajúceho – potoka.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Haluzická tiesňava, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Poloha na turistickej mape

Prírodné pamiatky v Trenčianskom kraji
Tiesňavy na Slovensku
Geologické lokality na Slovensku
Chránené územia v okrese Nové Mesto nad Váhom
Haluzice (okres Nové Mesto nad Váhom)
Grand Theft Auto: London 1969

Grand Theft Auto: London 1969 je datadisk starej klasickej 2D akčnej hry Grand Theft Auto 1, ktorý v roku 1999 vydala spoločnosť Rockstar Games. Hra je situovaná do mesta Londýn a pridáva nové misie. Taktiež beží na rovnakom engine ako GTA1 a preto neprináša nijaké zásadné zmeny. Pre spustenie hry musíte mať najprv nainštalované GTA1.

O hre 
Princíp hry zostal rovnaký: vykrádate autá, plníte misie a zbierate doláre. Datadisk pridáva len novú lokáciu (Londýn) a nové misie. Na výber máte opäť z niekoľkých postáv ako napríklad Winston Henry, Walfie Vilans, Johnny Hawthorn, Maurice Caine, Rodney Morash, Charles, Jones, Mick Casey a Sid Vacant. Opäť meno a výber hrdinu nehrá veľkú rolu, sú totižto v štatistikách skoro navlas rovnakí...

Misie 
Misie plníte hlavne v telefónnych búdkach, no niekedy môžete nájsť skrytú misiu v zaparkovanom aute. Zarábate si v nich peniaze ktoré vám pomôžu dostať sa do ďalšieho levela pretože v každom leveli musíte nazbierať určitý počet dolárov aby ste sa dostali ďalej.

Lokácie 
GTA: London '69 sa odohráva v Londýne. Má klasické Anglické črty ako napríklad jazda po ľavej strane vozovky, volant na pravej strane auta, typický anglickí policajti a hudba.

Zbrane 
Zbrane sa vôbec nezmenili, sú rovnaké ako v GTA1:
 päste - minimálna účinnosť
 pištoľ - 9mm - slabá účinnosť
 samopal - dobrá účinnosť
 plameňomet - silná, plošná účinnosť
 raketomet - maximálna, plošná účinnosť

Soundtrack 
Hudba je starého anglického typu zatiaľ čo v GTA1 bol prevažne rap. Hudba nie je rozdelená v rádiách a hrá aj vtedy keď aj práve nie ste v aute. Tu je krátky zoznam:
 Liquidator -  Harry J. Allstars (H. Johnson). 
 Return of Django -  The Upsetters (L. Perry). 
 Dollar in the Teeth - The Upsetters (L. Perry). 
 Skinhead Moonstomp - Symarip (Naismith / Ellis). 
 28 Minuti Seq. 4 - 28 minuti per 3 mlioni di dollari 
 Seq. 3 - Le malizie di Venere. 
 Seq. 4 - Le malizie di Venere. 
 Seq. 6 - Le malizie di Venere. 
 Beat Fuga Shake - Riz Ortolani. 
 Hot Camera Shake - Francesco De Masi - Alessandro Alessandroni. 
 L'uomo che sapra - Giulia De Muttis Francesco De Masi - Alessandro Alessandroni. 
 Tema di Londra - Francesco De Masi - Alessandro Alessandroni. 
 The Roaring 20s - R. Ortolani. 
 Teresa l'illusa -  R. Ortolani. 
 Tiffani Sequence M. 8 - R. Ortolani. 
 Tiffani Sequence M. 22 - R. Ortolani. 
 Saturday Nite at Dirty McNasty's - Chris Sears, Jim Browski, Dr. Gilo Allen and Duncan 'floscio' Scott. 
 BOOK 'EM' (Murder One) - Chris Sears, Jim Browski, Dr. Gilo Allen and Duncan 'floscio' Scott. 
 Austin Allegro Drag Race - Chris Sears, Jim

Zaujímavosti 
 Vyšiel aj addon s prídavnými misiami s názvom GTA: London 1961.

Odborné recenzie 
 All Game Guide  link

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Grand Theft Auto
Akčné počítačové hry a videohry
Počítačové hry z 1999
Palindróm

Palindróm je slovo, veta, verš, číslo (resp. všeobecne akákoľvek postupnosť symbolov, napr. postupnosť nôt, DNA sekvencia a pod.), ktorá má tú vlastnosť, že ju možno čítať v ľubovoľnom smere (sprava doľava alebo zľava doprava) a má vždy rovnaký význam.

Pri posudzovaní, či ide o rovnaký význam sa obvykle neberú do úvahy medzery medzi slovami a diakritika (ak je použitá).

Príklady 
 Kobyla má malý bok.
 A do vlaku kukal Voda.
 Jeleňovi pivo nelej!
 Na potom, Oto pán!
 Táram ako kamarát.
 Ak táram ako kamarátka.
 Raky lámu jamy, no ony majú malý kar.
 Matika má mak i tam.
 Ráno kuchár hodí do hrachu konár.
 Robil Adam a Dalibor.
 Sedí na fare Rafanides.
 V elipse spí lev.
 Elze je zle.
 Matej je tam.
 Lilipután Elo polená tu pílil.
 
 Kúp oco puk.
 Nárok mám, aj ja mám korán.
 
 Maťo, ó tam.
 Nitra Martin
 Za rok funí Nufko raz.
 Orezaj jazero.

Príklady slov 
 Anna
 Hannah
 Oto (Otto)
 korok
 kajak
 krk
 radar
 ťahať (nevhodný nápis na priehľadné dvere, v kapitálkach je čitateľný ako zrkadlový obraz)
 rotor
 rotavátor
 madam
 oko
 bôb
 kolok
 roxor
 zákaz
 Xanax (názov lieku na upokojenie)
 level
 Báb
 Oco
 Kačak (druh cviku)
 Natan
 nemeň
mám
lákal
lámal
mávam
ťahať

Referencie

Literatúra

Pozri aj 
 aliterácia
 ambigram
 anagram
 kalambúr
 kaligram
 lipogram
 malapropizmus
 pangram
 paronymum
 pleonazmus

Iné projekty

Externé odkazy 
 Muž, ktorý vymyslel stovky palindrómov: V staroveku verili, že chránia pred nečistými silami – rozhovor s autorom palindrómov Stanislavom Kamenčíkom v Denníku N (2021)

Jazykoveda
Jazykové hry
Duch

Duch (lat. spiritus; gr.πνεῦμα; hebr. ר֫וּחַ) môže byť:
vo filozofii, náboženstve a podobne: myšlienky, intelekt a podobne, alebo opak hmoty, bytia, pozri duch (filozofia)
v časti biblickej antropológie jedna z troch častí človeka – duch, duša, telo
bežne neviditeľná netelesná nadprirodzená bytosť, pozri duch (prízrak)
zriedkavo: Turíce
prenesene:
vynikajúca osobnosť
nálada, duševný stav
ráz, atmosféra
film, pozri Duch (film)

Pozri aj 
Duch Svätý
Trend (slovenské periodikum)

TREND je slovenský mienkotvorný týždenník o ekonomike a podnikaní, určený najmä čitateľom pôsobiacim v hospodárskej sfére a biznise. Vychádza od roku 1991 (prvé číslo vyšlo 6. 11. 1991). V printovej a internetovej verzii etrend.sk informuje o hospodárskej politike na Slovensku, financiách, aktivitách podnikateľských subjektov, analyzuje a komentuje aj medzinárodné udalosti ovplyvňujúce biznis. Od svojho vzniku TREND presadzuje princípy trhovej ekonomiky a slobodného podnikania s minimom štátnych zásahov. V roku 2017 dosiahol týždenník priemerný predaný náklad na úrovni 10 334 kusov.

História
Prvé číslo TRENDU vyšlo 6.11.1991, vo vydavateľstve Trendy, spol. s r.o., Bratislava, zakladateľmi boli slovenskí novinári Oliver Brunovský, Elena Klimešová, Juraj Kopřiva, Tatiana Repková a novinový grafik Ľubomír Hrušovský. 

Od roku 1997 TREND vydávala spol. s r.o. Trend Holding, kde boli spoločníkmi a konateľmi O. Brunovský, E. Klimešová a Ľ. Hrušovský.
Jedenásť rokov TREND vychádzal na  lososovom novinovom papieri, v októbri 2002 zmenil formát na magazínový. Od roku 2001 patrí k TRENDu web portál trend.sk, ktorý sa v roku 2006 po akvizícii mediálne.sk stal najnavštevovanejším ekonomickým portálom na Slovensku. V roku 2014 kúpila Trend Holding finančná skupina Penta Investments a spolu so Spoločnosťou 7 Plus ho zahrnula do a.s. News and Media Holding

Aktivity
TREND je na Slovensku známy aj vďaka svojim rebríčkom najväčších a najúspešnejších firiem TREND Top, ktoré zostavuje od roku 1994 a vydáva tiež série ročeniek s prehľadmi trhu v jednotlivých podnikateľských sektoroch. TREND každoročne vyhlasuje Firmu roka, Banku roku, Poisťovňu roka a Manažéra roka. Rebríčky zostavuje analytická jednotka vydavateľstva TREND Analyses. Od roku 1995 TREND organizuje TREND konferencie, od roku 2015 ich doplnil cyklus CEIT a TREND konferencií a TREND akadémie.

Šéfredaktori TRENDU 
Oliver Brunovský 1991-1993
Tatiana Repková 1993-1994
Oliver Brunovský 1995-1996
Jozef Hajko 1997-2000
Jaroslav Matyáš 2001
Martin Vavřinek 2001-2005
Radoslav Baťo 2005-2010
Pavol Suďa 2010-2013
Oliver Brunovský 2013-2018 
Branislav Benčat 2018-2019
Tomáš Skřivánek 2019-

Referencie

Externé odkazy
 

Týždenníky na Slovensku
Pamätník Diany, princeznej z Walesu

Pamätník Diany, princeznej z Walesu je pamätník venovaný Diane, prvej manželke Charlesa, princa z Walesu. Nachádza sa na juhozápadnom okraji Hyde Parku, bezprostredne pri jazere Serpentine a na východ od Serpentine Gallery v londýnskom mestskom obvode City of Westminster.

Základy pamätníku boli položené v septembri roku 2003 a pamätník slávnostne otvorila kráľovná Alžbeta II. 6. júla 2004.

Pamätník v tvare fontány navrhla americká architektka Kathryn Gustafsonová a náklady na jeho výstavbu dosiahli výšky 3 a pol milióna libier. Pamätník pozostáva z celkového počtu 545 kusov cornwallskej žuly. Jednotlivé časti kameňa boli opracované špeciálnym strojom, ktorý riadil počítačový systém. Toto opracovanie vykonala spoločnosť S. McConnell and Sons z mesta Kilkeel v Severnom Írsku.

Pamätník je označovaný ako fontána, ale v skutočnosti ide o kamenné koryto o rozmeroch 50-krát , ktoré je obklopené zatrávnenou plochou. Samotné žulové koryto je široké od troch do šiestich metrov. V prvej časti tečie voda v pokojnom prúde a s miernym spádom. V druhej časti koryta sú vytvorené schodíky a oblúky, takže voda v týchto miestach vytvára zaujímavé obrazce. Tieto dve odvrátené strany majú symbolizovať aj dve rôzne podoby Diany, pokojnú a šťastnú, ale i tú nepokojnú.

Jednou z charakteristických vlastností Diany bola jej vrúcnosť k ľuďom. Táto jej povahová vlastnosť bola zachytená v pamätníku tým, že koryto ostalo voľne prístupné ľuďom. Krátko po otvorení pamätníku sa však traja ľudia zranili, pričom museli byť hospitalizovaní. Po týchto incidentoch bol prístup k fontáne uzatvorený. Pamätník bol ohradený zábradlím a otvorený v auguste roku 2004, pričom dozor nad ním vykonávajú strážnici.

Dopravné spojenie 
Najbližšia stanica londýnskeho metra je Knightsbridge na Piccadilly Line.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Royal Parks; oficiálna stránka (po anglicky)
 BBC; článok BBC o stvárnení fontány (po anglicky)

Londýnske parky a voľné priestranstvá
City of Westminster
Pamätníky v Londýne
Vianočná dohoda

Vianočná dohoda je dokument podpísaný v Bratislave pred Vianocami roku 1943, na základe ktorého vznikla (v dejinách posledná a doteraz pôsobiaca, v tej dobe ilegálna) Slovenská národná rada (SNR). Po vypuknutí Slovenského národného povstania (SNP) v auguste 1944 SNR vyšla z ilegality a začala pôsobiť na povstaleckom území.

Dokument je rozdelený do dvoch častí, prvá sa vzťahuje na činnosť SNR: 
SNR má za úlohu viesť odboj proti Prvej Slovenskej republike na čele s prezidentom Dr. Jozefom Tisom. Keď nastane príležitosť SNR ju má zvrhnúť a má sa chopiť moci na Slovensku. Má byť hlavným orgánom Slovenska, kým sa nenájdu vhodní zástupcovia, ktorí prevezmú moc. SNR má udržiavať kontakty s "česko-slovenskou vládou a s celým zahraničným odbojom, ktorých prácu na medzinárodnom a vojenskom poli uznáva a podporuje". 

Druhá časť dokumentu sa vzťahuje na vznik budúcej Československej republiky na princípe rovnosti slovenského a českého národa. Budúci štát má byť v úzkom kontakte s ostatnými slovanskými národmi a hlavne so Sovietskym zväzom. Nová republika má byť demokratická a v jej politike majú byť odstránené zložky "fašistické, rasistické, totalitné a také, ktoré budú v rozpore s týmito zásadami". V tomto duchu sa má viesť aj hospodárstvo, sociálne otázky, kultúra, školstvo a výchova v budúcej republike. V dokumente sa hovorí aj o náboženskej otázke v budúcej ČSR: "Zachovaná má byť sloboda náboženských vyznaní, vylúčený má byť však vplyv cirkvi na smer a vedenie štátu." Dokument sa končí siedmym bodom, ktorý znie: "O definitívnej úprave týchto otázok rozhodnú – a to menovite o ústavnoprávnej úprave pomeru slovenského národa k národu českému – zo slovenskej strany výlučne slobodne zvolení (určení) zástupcovia slovenského národa."

Vojensko-politická situácia a vznik Vianočnej dohody 
Česko-slovenská exilová vláda v Londýne, na ktorej čele bol Edvard Beneš, vyvíjala aktivity proti Prvej slovenskej republike. Prívrženci exilovej vlády začali na Slovensku pripravovať povstanie. Ich participácia na odboji však nebola podnietená len Benešovými tézami o čechoslovakizme. Viacerí z priaznivcov Povstania boli významní činitelia Prvej Slovenskej republiky (napr. Jozef Lettrich, Imrich Karvaš) alebo dobre situovaní odborníci (dr. Husák, dr. Kvetko). Väčšina z nich sa bála o postavenie v budúcom štátnom zoskupení, keďže Hitlerova Tretia ríša začala postupne upadať. Preto predstavitelia KSS a demokratických a občianskych skupín a sociálnej demokracie boli ochotní spolupracovať. Za komunistickú stranu dohodu podpísali Karol Šmidke, Gustáv Husák a Ladislav Novomeský, za občianske skupiny Jozef Lettrich, Ján Ursíny, Matej Josko, Peter Zaťko, Rudolf Fraštacký, Martin Kvetko a za sociálnodemokratickú stranu Ivan Horváth. Neskôr sa členom SNR stal aj sociálny demokrat Jozef Šoltés a ďalší zástupcovia občianskych skupín.

Referencie

Iné projekty 

Medzinárodné zmluvy
Dejiny Slovenska
John Glascock

John Glascock (* 2. máj 1951, Londýn, Spojené kráľovstvo† 17. november 1979, Londýn) bol britský basgitarista, člen rockovej skupiny Jethro Tull od roku 1975 do roku 1979.

Pred príchodom do Jethro Tull pôsobil v britsko-americkej skupine Carmen, ktorá hrala zmes progresívny rock/flamenco. V skupine hral od roku 1973 až do jej rozpadu v roku 1975.

Pred pôsobením v Carmen hral Glascock so skupinami The Juniors (1962 – 1964), The Gods (1965 – 1969), Head Machine (1970), Toe Fat (1969 – 1970) a Chicken Shack (1970 – 1972).

John Glascock zomrel vo veku 28 rokov pri operácii vrodenej srdcovej chyby.

S Jethro Tull hral na albumoch 
 Too Old to Rock 'n' Roll: Too Young to Die!
 Songs from the Wood
 Heavy Horses
 Live – Bursting Out
 Stormwatch

Pozri aj 
 Jethro Tull

Externé odkazy 
 Biography at Jethro Tull official website
 Website for birth info

Anglickí rockoví gitaristi
Osobnosti z Londýna
Jozef Mečiar

Ing. Jozef Mečiar (* 28. apríl, 1969, Hurbanovo) je slovenský politik, informatik a podnikateľ.

Život 
V rokoch 19721987 študoval na základnej škole a gymnáziu v Prievidzi, následne pokračoval v štúdiu na Slovenskej technickej univerzite v Bratislave (19871993). Na univerzite pracovne pôsobil do roku 1993.

Od roku 1998 pôsobil ako živnostník, 28. októbra 2004 založil spoločnosť SecNet spol. s r.o., ktorej je konateľom a jediným spoločníkom. Venuje sa školeniam v oblasti informačných technológií.

Politická kariéra 
V rokoch 20052006 zastával funkciu podpredsedu Demokratickej strany (zvolený na kongrese strany 18. júna 2005). Po zlúčení DS so Slovenskou demokratickou a kresťanskou úniou sa stal jej členom. Na kongresoch strany 17. novembra 2006 a 6. novembra 2010 bol zvolený ako člen Ústrednej rady SDKÚ-DS (celkovo 90 kongresom volených členov). Zároveň sa organizuje v komunálnom Občianskom združení Lepšia Šaľa.

Vo voľbách do orgánov samosprávy obcí 2006 bol zvolený za poslanca mestského zastupiteľstva Šale za volebný obvod 2 (koalícia SDKÚ-DS, KDH). Následne ho novozvolené mestské zastupiteľstvo tajným hlasovaním zvolilo do funkcie zástupcu primátora mesta Šaľa. Koncom roka 2012 sa stal členom hnutia Nová väčšina.

Referencie

Externé odkazy 
 Osobné stránky
 Zástupca primátora Jozef Mečiar na oficiálnych stránkach mesta Šaľa
 Osobný blog na stránkach SME
 Jozef Mečiar na portáli politikaopen

Osobnosti z Hurbanova
Osobnosti zo Šale
Slovenskí politici
Politici DS
Politici SDKÚ
Politici NOVA
Podlavice

Podlavice (nem. Olersdorf) je mestská časť Banskej Bystrice.

Podľa údajov z roku 2008 mala 3 318 obyvateľov.

Polohopis 
Podlavicami preteká Tajovský potok, ktorý bol zároveň hranicou medzi bývalými obcami Podlavice a Skubín.

Dejiny 
Prvá zmienka o tomto sídle pochádza zo 14. storočia, kedy patrila ťažiarovi Petrovi Karlovi. Začiatkom 15. storočia obec patrila zemanom Radvanskovcom, potom banským podnikateľom Jungovi, Vilhelmovičovi, Ernstovi, Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti, do roku 1848 banskému eráru a mestu Banská Bystrica. Kedysi to bola samostatná obec, v roku 1960 bola spojená s obcou Skubín a niekoľko rokov niesla pomenovanie Laskomerské. Dnes je súčasťou Banskej Bystrice. V 80. rokoch tu bolo začatá výstavba panelového sídliska. Autorom urbanistickej koncepcie sídliska bol Jaroslav Janek

Samospráva 
Podlavice tvoria spolu s Jakubom, Kostiviarskou, Skubínom a Uľankou volebný obvod č. 4, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.

Občianska vybavenosť 
V dnešnej dobe majú Podlavice vlastnú poštu, školu, supermarket, nový kostol a multifunkčný dom. Renovovala sa aj miestna zvonica.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Dedinská zvonica, murovaná stavba na pôdoryse obdlžnika s ihlancovou helmicou. Fasáda zvonice je členená nárožným kvádrovaním, rezonančný otvor je lemovaný segmentovou šamobránou s klenákom.

Turizmus 
Táto príjemná mestská lokalita ponúka možnosti vychádzok do prírody (napr. Laskomerská dolina s náučným chodníkom, Pavelcovo). V katastrálnom území Podlavíc sa nachádza aj chránený areál Podlavické výmole.

Neďaleko Podlavíc sa nachádzajú obce na úpätí Kremnických vrchov ktoré ponúkajú okrem historických pamiatok ako napríklad rodný dom Jozefa Gregora-Tajovského veľké množstvo možností rekreácie najmä novo zrekonštruované lyžiarske stredisko SKI Králiky.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta
 Ski Kraliky

 
Mestské časti Banskej Bystrice
Slovenské obce zaniknuté zlúčením
Senica (Banská Bystrica)

Senica je mestská časť Banskej Bystrice.

Podľa údajov z roku 2008 mala 584 obyvateľov.

Pôvodne to bola samostatná obec, k Banskej Bystrici bola pripojená v  70. rokoch. Mestskú časť obsluhujú linky 33 a 41, ktoré spájajú Senicu so širším centrom ale aj s dvomi hlavnými sídliskami. Obsluhuje ju aj prímestská linka 601460, ktorá cez ňu len prechádza a pokračuje do Seliec, Priechodu a Balážov.

Samospráva 
Senica tvorí spolu so Majerom, Šalkovou a Uhliskom volebný obvod č. 2, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Dedinská zvonica, murovaná stavba na pôdoryse štvorca s ihlancovou helmicou. Na fasáde je umiestnená pamätná tabuľa obetiam prvej svetovej vojny. Rezonančný otvor dekoruje šambrána. Portál je riešený ako lomený oblúk.

Osobnosti mestskej časti

Rodáci 
 Paľo Bielik (* 1910 – † 1983), herec, filmový režisér a scenárista.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta
 Aktuálne informácie o  Banskej Bystrici

 
Mestské časti Banskej Bystrice
Slovenské obce zaniknuté zlúčením
Róbert Vittek

Róbert Vittek (* 1. apríl 1982, Bratislava, Slovensko) je slovenský futbalista, odchovanec Slovana Bratislava.

Vittek začal profesionálne hrať futbal v roku 1999 v Slovane Bratislava. V roku 2003 prestúpil do klubu FC Norimberg, ktorý v tom čase hrával v druhej lige. Pomohol klubu prebojovať sa do Bundesligy v sezóne 2004-05. V sezóne 2005-06 strelil v 30 zápasoch 16 gólov a obsadil piate miesto medzi kanoniermi v Bundeslige.

V lete 2008 prestúpil do francúzskeho klubu Lille OSC za 4,7 milióna eur. 15. novembra 2008 strelil v tomto klube svoj prvý gól vo víťaznom zápase proti AS Saint-Étienne (3:0).

V drese  hrá od roku 2001. 24. júna 2010 v zápase MS 2010 proti  strelil dôležité dva góly a bol mužom zápasu, v ktorom Slovensko vyhralo 3 - 2 a postúpilo do osemfinále. V osemfinále strelil gól v závere zápasu proti , čím sa stal najlepším strelcom Slovenska v reprezentácií a prekonal aj rekord Adolfa Scherera v počte gólov strelených Slovákom na majstrovstvách sveta.

Ligové štatistiky 
 Prvý ligový gól: Slovan BratislavaSpartak Trnava 3:0, 28. 4. 2000
 Prvý ligový hetrik: Matador PúchovSlovan Bratislava 2:5, 15. 5. 2001
 Prvý gól v Bundeslige: 1. FC Kaiserslautern1. FC Norimberg 1:3, 7. 8. 2004 
 Hetriky v Bundeslige:
1. FC NorimbergMSV Duisburg 3:0, 4. 3. 2006
1. FC Köln1. FC Norimberg 3:4, 11. 3. 2006
 Prvý gól v Ligue 1: Lille OSCAS Saint-Étienne 2:0, 15. 11. 2008
 Prvý gól v Süper Lig: Istanbul BBMKE Ankaragücü 1:1, 14. 2. 2010
 Prvý gól v maďarskej lige: Paksi SEDebreceni VSC 1:1,  15. 10. 2016
 Stý ligový gól: Slovan BratislavaFK Senica 2:0, 31. 3. 2014
 Najviac gólov v jednej sezóne: 
19, Slovan Bratislava, 2002/2003
16, 1. FC Norimberg, 2005/2006

Úspechy 
 Vice-majster Slovenska: 2001
 Víťaz Ceny Petra Dubovského za rok 2001
 Víťaz Ceny Petra Dubovského za rok 2002
 Tretí najlepší strelec Corgoň ligy: 2002
 Nemecký pohár: 2007
 Postup do Bundesligy: 2004
 Piaty najlepší strelec Bundesligy: 2005
 Krištáľové krídlo v kategórii šport v roku 2010 za reprezentáciu na MS 2010, kde sa zaradil medzi najlepších strelcov šampionátu
 Futbalista roka (Slovensko): Víťaz: 2006, Druhé miesto: 2004, 2010
 Jedenástka roka: 2001, 2002
 Najlepší strelec slovenskej reprezentácie: 23 gólov ( pred Szilárdom Némethom - 22 gólov)
 Najlepší strelec Slovenska na MS: 4 góly ( pred Adolfom Schererom - 3 góly)
 Najlepší hráč najvyššej slovenskej futbalovej súťaže za rok 2013 - Najlepší hráč Corgoň ligy 2013

Osobný život 
Manželkou Róberta Vitteka je slovenská speváčka a podnikateľka Patrícia Vitteková

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Róbert Vittek na stránke fussballdaten.de 

Slovenskí futbalisti
Hráči ŠK Slovan Bratislava
Hráči 1. FC Nürnberg
Hráči Lille OSC
Hráči Ankaragücü
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Držitelia Krištáľového krídla
Osobnosti z Bratislavy
Manicouagan

Manicouagan je najväčší zachovaný meteoritový kráter na Zemi. Nachádza sa v Quebecu v Kanade, jeho priemer je  a meteorit tam dopadol zhruba pred 212 miliónmi rokov. Momentálne je vyplnený vodnou nádržou.

Iné projekty 

Impaktné krátery na Zemi
Geografia Quebecu
Richtár

Richtár (z  – sudca; lat. iudex; čiastočné synonymá: šoltýs, fojt, advokát, villicus, vesník, pereg) bol na území dnešného Slovensku do roku 1750 hlavný predstaviteľ samosprávy miest a do roku 1918 dedín. V 15. a 16. storočí bola zrejme do funkcie kráľovských richtárov dosadzovaná nižšia šľachta.

Richtár bol pôvodne úradník vyberajúci pre svojho pána dlhované čiastky v obci, ktorý bol poverený aj súdnictvom. Neskôr sa stal aj predstaviteľom správy obce/mesta. V roku 1850 na dedinách stratil súdnu právomoc, v mestách mu naopak ostala len súdna funkcia ( – slov. sudca) a správnu právomoc dostal mešťanosta ().

Iné staršie názvy 
 Villicus bol do konca 13. storočia (alternatívny?) názov všetkých richtárov, neskôr iba richtárov na dedine.
 Vesník bol dedinský richtár; s pojmom richtár splynul v 16. storočí
 Šoltýs, (mestský) fojt, advokát boli názvy richtárov miest a obcí s nemeckým právom. Boli to dediční richtári, ktorí boli spravidla zakladateľmi nových obcí (lokátormi) a za vykonávanie úradu zodpovedali zemepánovi. Fojt bol aj názov dedinského richtára v poľskom a ukrajinskom prostredí.
 Pereg – richtár vo vinohradníckej obci; bol volený

Dedinskí (nedediční) richtári 
Dedinskí richtári boli volení obecnou pospolitosťou (v novoveku volili z troch kandidátov navrhnutých zemepánom). Zodpovedali sa však zemepánovi. Na starosti mali správu obce, súdnictvo obce, správu odvodov poddanských dávok, desiatku a deviatku, ako aj štátnych daní.

Mestskí (nedediční) richtári 

V mestách stál spočiatku na čele mestskej rady zloženej z 6 – 12 (aj viac) prísažných (iurati, scabini, boženíci), od 14. storočia na čele širšej rady alebo volenej (často vyše 100-člennej) obce (electa civitas). V kráľovských mestách sa richtár volil spravidla na obdobie jedného roka. Vo funkcii ho potvrdzoval panovník.

Pozri aj 
 šoltýs
 slobodné kráľovské mesto

Verejná správa
Dejiny Slovenska

Zdroj
Čičava (potok)

Čičava je potok na Zemplíne, na území okresu Vranov nad Topľou. Je to ľavostranný prítok Tople, meria 14,7 km a je tokom VI. rádu. Na hornom toku lemujú obidva brehy početné výmole, na dolnom toku (na území mesta Vranov nad Topľou) je vybudovaná ochranná hrádza.

Prameň  
Pramení v Ondavskej vrchovine na južnom svahu vrchu Na bučkoch (528,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca 440 m n. m.

Smer toku  
Tečie prevažne severojužným smerom, obcou Michalok preteká juhojuhovýchodným smerom, v oblasti sútoku s Podlazným potokom vytvára výrazný oblúk ohnutý na západ, medzi obcami Merník a Čičava tečie juhovýchodným smerom, podobne aj na krátkom úseku tesne pred svojim ústím.

Geomorfologické celky 
Ondavská vrchovina
Beskydské predhorie, geomorfologický podcelok Mernícka pahorkatina
Východoslovenská pahorkatina, geomorfologické podcelky 
Vranovská pahorkatina 
Toplianska niva
Východoslovenská rovina, geomorfologický podcelok Ondavská rovina (len v oblasti ústia)

Prítoky  
Pravostranné: Podlazný potok (174,4 m n. m.), prítok z oblasti Dlhej hory, Tomáškov potok, prítok z východného svahu Lipovej (310,7 m n. m.)
Ľavostranné: Šialený potok, prítok z oblasti Chotárneho, Paľov potok, prítok z východného svahu Paľovej hory (254,3 m n. m.), Dubník, prítok prameniaci južne od kóty 304,2 m a dva prítoky zo severozápadného svahu Chraste (280,3 m n. m.)

Ústie  
Do Tople sa vlieva na území mesta Vranov nad Topľou v nadmorskej výške približne 128 m n. m.

Obce  
Michalok
Merník
Čičava
mesto Vranov nad Topľou (západným okrajom)

Potoky na Slovensku
Povodie Tople
Vodné toky v Ondavskej vrchovine
Vodné toky v Beskydskom predhorí
Vodné toky vo Východoslovenskej pahorkatine
Vodné toky na Východoslovenskej rovine
Vodné toky v okrese Vranov nad Topľou
Salvador Allende

Salvador Allende (* 26. jún 1908, Valparaíso, Čile – † 11. september 1973, Santiago) bol čilský lekár a ľavicový politik, v rokoch 1970 - 1973 prezident Čile. Pri vojenskom puči zorganizovanom gen. A. Pinochetom spáchal samovraždu.

Politická kariéra 
Do prezidentského kresla sa dostal ako kandidát za stranu Unidad Popular, s ktorou sa spája aj meno nositeľa Nobelovej ceny za literatúru Pabla Nerudu. V roku 1970 získal Allende 36,29 % hlasov, za zvolenie vďačil paradoxne roztrieštenosti pravicovej opozície, ale aj podpore kresťanských demokratov v Kongrese. V roku 1971 vyhrala Unidad Popular regionálne voľby so ziskom 49,75 % hlasov. Po zvolení viedol Allende ľavicovú politiku, jej súčasťou bolo pozdvihnutie životnej úrovne obyvateľstva, znárodnenie bánk a podnikov zaoberajúcich sa ťažbou nerastov.

Počas jeho úradovania vo funkcii prezidenta, ktorá mala trvať do roku 1976, bol v roku 1973 zvrhnutý pri vojenskom puči, ktorý viedla vojenská chunta na čele s generálom Augustom Pinochetom. Allende spáchal samovraždu v bezvýchodiskovej situácii počas obliehania prezidentského paláca La Moneda, pričom údajne použil pušku AK-47, ktorú mu daroval Fidel Castro.

Socialistická ekonomika počas vlády Allendeho 
Prvý rok jeho pôsobenia vo funkcii dosiahol rast ekonomiky Čile 8 %, pričom Allende riešil rastúce výdavky vytlačením nových bankoviek, čím takmer zdvojnásobil množstvo peňazí v obehu. Krátkodobý efekt bol síce pozitívny, ale o pár mesiacov dosahovala medziročná inflácia v krajine stovky percent  a viedla k vzniku rozsiahleho čierneho trhu.  Neutešenú ekonomickú situáciu mal pomôcť vyriešiť aj experiment Projekt Cybersyn, ktorého autorom bol britský kybernetik Stafford Beer. Občania mali do počítačového centra v Santiagu vkladať svoje potreby a vláda ich mala centrálne riešiť. Systém zlyhal a s ním aj zásobovanie krajiny.

Allende a literatúra 
Obdobie pádu prezidenta Allendu je aj pozadím románu Dom duchov, ktorý napísala jeho neter Isabel Allendeová a ktorý bol neskôr aj sfilmovaný.

Referencie

Ďalšia literatúra

Iné projekty 

Prezidenti Čile
Čilskí socialisti
Obete samovrážd
Osobnosti na čilských poštových známkach