joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kostol Navštívenia Panny Márie (Kežmarok)

Kostol Navštívenia Panny Márie (nazývaný aj Mariánsky kostol, alebo tiež Pavlínsky kostol) v Kežmarku je barokový kostol zo 17. storočia.

História kostola 

Kostol postavili v uličnej zástavbe na mieste troch meštianskych domov, ktoré darovalo v roku 1650 protestantské mesto Kežmarok katolíckej cirkvi, aby si postavila malý kostolík, pretože Kostol svätého Kríža bol v tom čase vlastníctvom protestantov. Mesto tak urobilo z vďačnosti, lebo prominenti rímsko – katolíckej cirkvi mu pomáhali v sporoch proti rodine Thököly. Prvá zmienka o kostole je z roku 1654. V roku 1741 kostol vyhorel a o 6 rokov sa začala jeho neskorobaroková prestavba pod dohľadom pavlínskeho rádu.

Kostol je jednoloďový, interiér kostola je tiež barokový – kazateľnica, časť hlavného oltára Navštívenia Panny Márie (pôvodný ústredný obraz, ktorého vzhľad nepozná už nikto, bol nahradený na začiatku 20. storočia súsoším Panny Márie Lurdskej), bočné oltáre svätého Pavla Pustovníka a svätej Anny sú z prvej polovice 18. storočia. V rokoch 2003 – 2005 sa uskutočnila generálna oprava kostola a úprava oltára.

Najstaršou zachovanou časťou je bohato zdobená kazateľnica pochádzajúca z konca 17. storočia. Zhotovil ju majster, ktorý sa podieľal aj na vytvorení oltára v kaplnke Kežmarského hradu. Hlavný oltár Mariánskeho kostola, zasvätený Navštíveniu Panny Márie, vytvorili zo štuky v roku 1772. Zaberá celý záver svätyne. Plastiky Boha Otca, adorujúcich anjelov, svätého Joachima a svätej Anny vynikajú neobyčajnou výrazovou silou. Oltár je jediným štukovým oltárom kežmarského sochára a štukatéra Jána Feega. Feeg často spolupracoval s maliarom Imrichom Jagušičom, ktorý pre kežmarský chrám zhotovil obrazy svätého Pavla Pustovníka a svätého Jozefa – ženícha Panny Márie.

V 19. storočí boli do chrámu z Kostola svätého Kríža prenesené dva bočné barokové oltáre svätého Pavla Pustovníka a svätej Anny. Vznikli okolo roku 1730 v dielni kežmarského rezbára Jána Lercha. Celý chrám takmer ucelene predstavuje vývoj jednej umeleckej epochy: od ranného cez vrcholný barok až k rokokovému záveru.

Galéria

Referencie 

Kostoly v Kežmarku
Kultúrne pamiatky v okrese Kežmarok
Kostoly zasvätené Navštíveniu Panny Márie na Slovensku
Rímskokatolícke kostoly na Slovensku
Burgundy School of Business

Burgundy School of Business je európska biznis škola nachádzajúca sa v Paríži, Lyone a Dijone. Bola založená v roku 1899.

Charakteristika
BSB je trojnásobne akreditovaná medzinárodnými CGE, EQUIS a AACSB. Škola má cca 17 000 absolventov. Významnými absolventmi sú Stéphane Baschiera (CEO Moët & Chandon) a Antoine Lesec (CEO Being).

Študijné programy
BSB má svoj Master in Management program, niekoľko Masters programov v rôznych oblastiach ako napríklad marketing, financie, médiá, ľudské zdroje. V portfóliu sú tak isto Executive MBA.

Umiestnenia v rebríčkoch
V roku 2019 sa program Master in Management umiestnil na 72. mieste v globálnom rebríčku Financial Times.

Referencie

Externé odkazy
 Oficiálna stránka
 Stránka absolventov

Súkromné vysoké školy vo Francúzsku
Dijon
Peggy Liptonová

Peggy Liptonová (; * 30. august 1946, New York, New York, USA† 11. máj 2019, Los Angeles, Kalifornia) bola americká herečka, modelka a speváčka.

Životopis 
Raný život

Je dcérou umelkyne Rity Bensonovej a právnika Harolda Liptona. Jej starí rodičia z otcovej strany pochádzajú z Ruska a matka sa narodila v Dubline Lotyšským rodičom. Mala dvoch bratov, z ktorých sa jej starší brat Robert stal tiež hercom. V roku 1964 sa jej rodina presťahovala do Los Angeles, kde sa Liptonová venovala meditácií a jóge.

Kariéra

Krátko po presťahovaní do Los Angeles sa začala Liptonová venovať modelingu. Neskôr ju jej matka presvedčila, že by mohla skúsiť tiež herectvo. Jej televízny debut mala v komédii NBC The John Forsythe Show z roku 1965.

V roku 1968 stvárnila postavu Julie Barnes v akčnom seriály The Mod Squad. Počas natáčania seriálu sa spoznala s Quincym Jonesom. Za svoj herecký výkon získala štyri nominácie na Zlatý glóbus, ktorú v roku 1971 získala.

V marci 1988 sa vrátila do televízie ako hviezda filmu Addicted to His Love. Známa je vďaka úlohe Normy Jennings v televíznych seriáloch Davida Lyncha Twin Peaks (1990 - 1991).

V roku 2017 znovu prijala rolu Normy Jenningsovej novšom spracovaní seriálu Twin Peaks.

Osobný život

Liptonová mala menší románik so spevákom Paulom McCartneym. V roku 1974 sa vydala za speváka Quincy Jonesa, s ktorým má dve dcéry - Kidadu a Rashidu. Liptonová a Jones sa rozviedli v roku 1990.

Úmrtie

Liptonovej diagnostikovali rakovinu hrubého čreva v roku 2004, na ktorú zomrela 11. mája 2019.

Iné projekty

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Divadelné herečky USA
Speváčky USA
Popové speváčky USA
Modelky USA
Osobnosti USA židovského pôvodu
Speváčky židovského pôvodu
Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon v seriáli (dráma)
Úmrtia na rakovinu žalúdka
Osobnosti z New Yorku
Evakuácia

Evakuácia (z lat., slovensky "vypratanie, vyprázdnenie") je súhrn organizačných a technických opatrení zabezpečujúcich premiestnenie osôb, zvierat a vecí  v danom poradí priority z miest ohrozených mimoriadnou udalosťou do miest, v ktorých je zabezpečené pre osoby náhradné ubytovanie a stravovanie, pre zvieratá ustajnenie a pre vecné prostriedky uskladnenie.

Evakuácia sa vzťahuje na všetky osoby v miestach ohrozených mimoriadnou udalosťou s výnimkou osôb, ktoré sa budú podieľať na záchranných prácach, riadenií evakuačných opatrení, alebo budú vykonávať inú neodkladnú činnosť na zabezpečenie minimalizácie následkov mimoriadnej udalosti.

Na Slovensku sú základné právne náležitosti evakuácie stanovené v zákonných i podzákonných normách, akými sú napr. Zákon o integrovanom záchrannom systéme č. 129/2002 Z. z., Zákon o civilnej ochrane obyvateľstva č. 42/1994 Z. z., vyhláška Ministerstva vnútra o evakuácii č. 328/2012 Z. z. a rad ďalších.

Občania sú o vyhlásení evakuácie informovaní prostredníctvom sirén varovným signálom Všeobecná výstraha (kolísavý tón, dĺžka 140 sekúnd) a tiesňovou informáciou v masmédiách (rádio, televízia, tlač), prípadne z mobilných rozhlasových prostriedkov .

Evakuácia alebo evakuácia sa môžu týkať: 
 Úrazová evakuácia (CASEVAC), evakuácia pacienta v bojových situáciách
 Pohyb na obete, postup na presun obete z pôvodného miesta do sanitky
 Núdzová evakuácia, premiestnenie osôb z nebezpečného miesta v dôsledku katastrofy alebo hroziacej vojny
 Lekárska evakuácia (MEDEVAC), evakuácia pacienta lietadlom alebo vrtuľníkom alebo dokonca vlakom

Referencie

Pozri aj 
 Integrovaný záchranný systém

Externé odkazy 
 Evakuácia , Ministerstvo vnútra SR – Krízové riadenie
 Civilná ochrana obyvateľstva – Evakuácia, trnavahora.sk

Zdroj 

Civilná ochrana
Požiarna ochrana
Bezpečnosť
Záchranárstvo
Krízový manažment
Tuesday Weldová

Tuesday Weldová (; * 27. august 1943, New York, New York, USA) je americká herečka a bývalá modelka.

Kariéra 
Debutovala ako dvanásťročná v kriminálnej dráme Alfreda Hitchcocka, The Wrong Man z roku 1956. V roku 1958 hrala vedľajšiu úlohu po boku Joanne Woodward a Paula Newmana v komédií Rally Round the Flag, Boys!

V roku 1960 získala cenu Zlatý glóbus v kategórií Najlepší ženský objav roka spoločne s herečkami Angie Dickinson, Janet Munro a Stellou Stevens.

Bola prvou voľbou režiséra Stanleyho Kubricka do úlohy Lolity v jeho rovnomennom filme z roku 1962, ale ponuku odmietla.

V roku 1965 hrala vo filme The Cincinnati Kid spoločne so Steveom McQueenom. Film bol veľkým hitom. O rok neskôr získala hlavnú rolu vo filme Lord Love a Duck.

Nasledovala úloha Abigail v televíznej adaptácii The Crucible z roku 1967 po boku Georgea C. Scotta a Colleen Dewhurst. V roku 1968 hrala vo filme Pretty Poison v hlavnej úlohe s Anthonym Perkinsom. 

Odmietla ponuku na hlavnú postavu Rosemary v horore  Rosemaryino dieťa, stvárnila ju Mia Farrow.

V roku 1977 hrala vo filme Looking for Mr. Goodbar. Za svoj herecký výkon bola nominovaná na Oscara. V roku 1982 hrala manželku Al Pacina vo filme Autor!

V roku 1984 hrala sekretárku klenotníka, ktorý plánuje ukradnúť zásielku diamantov vo filme Once Upon a Time in America.

Osobný život 
Bola trikrát vydatá. Od roku 1965 do roku 1970 bol jej manželom scenárista Claude Harz, majú dcéru Natashu.

V roku 1975 sa vydala za britského herca a speváka Dudleya Moorea. V roku 1976 sa im narodil syn Patrick, teraz herec, režisér a redaktor. Manželia sa rozviedli v roku 1980.

V roku 1985 sa vydala za izraelského koncertného huslistu a dirigenta Pinchasa Zukermana a stala sa nevlastnou matkou jeho dcér Arianny a Natalie. Manželia sa rozviedli v roku 1998.

V roku 2018 opustila Colorado a kúpila dom v hodnote 1,8 milióna dolárov v Hollywood Hills.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
  
 Tuesday Weld na FDb.cz

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Divadelné herečky USA
Osobnosti z New Yorku
Šakal (román)

Šakal () je prvý román anglického spisovateľa Fredericka Forsytha.

Dej 

Kto je Šakal? Vrah z Londýna, ktorého najali dôstojníci francúzskej OAS. Vyhliadnutou obeťou je francúzsky prezident, najlepšie chránený štátnik západného sveta. Šakal, vysokoplatený profesionálny vrah, muž tisícich tvári, ktorý pozná iba dve vášne: peniaze a radosť z dokonale premyslených činov.

Autor sledujte stopu inteligentného zločinca po celej západnej Európe. Komisárovi Claudovi Lebelovi sa ho podarí vypátrať, hoci tento muž nie je uvedený na nijakom zozname hľadaných osôb. No Šakal sa i napriek tomu ženie za svojou obeťou.

Táto poľovačka sa stupňuje až na strhujúci súboj celého francúzskeho policajného aparátu s nebezpečným jednotlivcom.

Vydania

Slovenské vydanie 
V slovenčine kniha vyšla tri krát.

 Smena (1976, 1989)
 Ikar (2019)

České vydanie 
V češtine kniha vyšla deväť krát.

 Odeon (1975, 1980)
 Knižní klub (1996, 1999, 2011, 2014)
 Ikar (2001, 2005)
 NLN – Nakladatelství Lidové noviny (2005)

Externé odkazy 
 Frederick Forsyth: Šakal – Databazeknih.cz

Zdroje 
 
 

Knihy z 1971
Detektívne romány
Britské romány
Sfilmované knihy
Alexis Arquette

Alexis Arquette (* 28. júl 1969, Los Angeles, Kalifornia, USA† 11. september 2016, Los Angeles, Kalifornia) bola americká herečka, speváčka a hudobníčka. Známa bola tiež pod prezývkou „Eva Destruction“.

Detstvo a mladosť 
Arquetteová sa narodila ako Robert Arquette v Los Angeles, v Kalifornii. Herci Rosanna, Richmond, Patricia a David Arquetteoví sú jej súrodencami, z ktorých sa Alexis narodila ako štvrtá najstaršia.

Kariéra 
Ako dvanásťročná vystupovala v hudobnom videu She Is Beautiful od skupiny The Tubes. V roku 1986 hrala postavu Alexis, androgýnneho priateľa a sexuálne ambivalentného tínedžera vo filme Down and Out v Beverly Hills.

Arquetteová sa nasledujúce roky svojej kariéry venovala predovšetkým ženskému napodobňovaniu, často pod názvom „Eva Destruction“. Neskôr priznala, že chce podstúpiť operáciu na zmenu pohlavia.

V roku 1994 hrala menšiu rolu vo filme Pulp Fiction a v roku 1998 sa objavila v úvodnej scéne hororu Bride of Chucky, spoločne s Jennifer Tilly. Hrala tiež v jednej epizóde seriálu Friends v epizóde „The One with Chandler's Dad“, kde sa objavila po boku manželky jeho brata, Courteney Cox.

Súkromný život 
V roku 2004 prejavila záujem o podstúpenie lekárskeho zákroku na zmenu pohlavia vo forme hormonálnej terapie a napokon chirurgického zákroku pri zmene pohlavia, ktorá sa uskutočnila v roku 2006. Tieto skúsenosti boli dokumentované vo filme Alexis Arquette: She's My Brother. Arquetteová bola silným zástancom transgender ľudí. Tiež vyvolal škandál o Willovi Smithovi a jeho manželke Jade, o ktorých tvrdila že sú bisexuálni a že Smithovo prvé manželstvo skončilo kvôli tomu, že ho jeho prvá manželka pristihla v posteli s mužom.

Úmrtie 
Arquetteová sa v roku 1987 nakazila vírusom HIV. Odvtedy mala množstvo zdravotných problémov. V roku 2013 sa začala prezentovať ako muž, na čo sa jej brat David vyjadril, že pochybuje o jeho transrodovosti, pretože sa v rôznych obdobiach cítil ako muž a niekedy ako žena. Arquetteová zomrela v kóme dňa 11. septembra 2016 v nemocnici, v Los Angeles. Nikto okrem jej rodiny ju nesmel navštíviť. Príčinou smrti bola zástava srdca ktorá nastala kvôli infarktu myokardu, ktorý spôsobil vírus HIV.

Iné projekty

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Hudobníci USA
Transrodové osobnosti
LGBT hudobníci
LGBT aktivisti
LGBT osobnosti USA
Úmrtia na AIDS
Osobnosti z Los Angeles
Svetové armádne hry

Svetové armádne hry alebo Svetové vojenské hry (anglicky: Military World Games) sú medzinárodné multi-športové podujatie pre príslušníkov vojenských športových klubov, organizované Medzinárodnou radou vojenského športu (International Military Sports Council, CISM). Podujatie sa koná každé štyri roky. Prvé bolo v roku 1995 v Ríme, prvé zimné 2010 v Valle d’Aosta.

Slovensko na Svetových armádnych hrách 
Slovensko sa zúčastňuje Svetových armádnych hrách od roku 1995, našu krajinu reprezentujú športovci Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica. Najväčšie úspechy sme dosiahli v atletike, plávaní a džude. Prvé zlato vybojoval na I. Hrách v roku 1995 atlét Igor Kováč v prekážkovom behu na 110 metrov. Najviac medailí, sedem sme priviezli v roku 1999 zo Záhrebu. Najúspešnejšie Hry pre Slovensko, čo sa týka zlatých medailí boli v roku 2003 v Catanii, kde triumfovali atléti Milan Haborák, Miloslav Konopka, plavec Ľuboš Križko a cyklista Matej Jurčo. S bilanciou 4-1-1 sme obsadili 8. miesto v hodnotení krajín. V Hajdarabáde 2007, kde reprezentovalo 22 športovcov, vyplával Ľuboš Križko ďalšie dve zlaté medaily a s tromi najcennejšími kovmi je tak našim najúspešnejším armádnym športovcom na podujatí. Z Ria de Janeiro 2011 priviezla skromná výprava šiestich športovcov bronz zásluhou džudistu Milana Randla, o štyri roky neskôr sa z kórejského Mungjongu vrátila výprava ôsmich športovcov bez medaily, najlepšie umiestnenie dosiahol plavec Tomáš Klobučník, šiesty na 50 m prsia. Vo Wu-chane 2019 sme zaznamenali návrat na medailové priečky, o tri cenné kovy, dva strieborné a jeden bronzový sa zaslúžili atléti.

Prehľad medailistov Slovenska

Najúspešnejší Slováci na Svetových armádnych hrách

Prehľad medailí podľa športov

Pozri aj 
 Svetové hry
 Slovensko na Svetových hrách
 Slovensko na olympijských hrách
 Európske hry

Referencie 

Multi-športové podujatia
Športové podujatia
Športové súťaže
Rosamund Piková

Rosamund Piková, celým menom Rosamund Mary Ellen Piková (neprechýlene Rosamund Mary Ellen Pike; * 27. január 1979, Londýn, Spojené kráľovstvo), je anglická herečka.

Detstvo a mladosť 
Piková sa narodila 27. januára 1979 v Londýne do rodiny operných spevákov Caroline Friendovej a Juliana Pikea. Je jedináčik.

Kariéra 
Do širšieho podvedomie sa dostala vďaka úlohe Mirandy Frost vo filme Dnes neumieraj z roku 2002. V roku 2005 hrala Jane, staršiu sestru Elizabeth (Keira Knightley), vo filmovej adaptácii románu Pýcha a predsudok. 

V roku 2012 hrala úlohu kráľovnej Andromedy vo fantasy filme Wrath of the Titans. Kvôli tejto úlohe odmietla rolu Louis Lane z filmu Man of Steel, ktorý vyšiel v roku 2013. 

Jej ďalším obrovským úspechom bol film Davida Finchera Gone Girl. Film bol zverejnený v roku 2014 a stvárnila postavu Amy, ktorá záhadne zmizla počas piateho výročia svadby s jej manželom, ktorého stvárnil Ben Affleck. Film zarobil vyše 356 miliónov dolárov po celom svete a Piková za svoj herecký výkon získala uznanie a tiež početné ocenenia a nominácie, vrátane ceny BAFTA za najlepšiu herečku v hlavnej úlohe, ceny Zlatý glóbus za najlepšiu herečku v dramatickom filme či Academy Awards. 

V roku 2018 hrala vo vojnovom filme s názvom A Private War, za ktorý získala nomináciu na Zlatý glóbus. O rok neskôr, prijala úlohu v desaťdielnom televíznom seriáli State of the Union, za ktorý získala v roku 2019 ocenenie Emmy v kategórií Najlepší ženský herecký výkon v krátkej komédií alebo dramatickom seriáli. V rovnakom roku stvárnila postavu Marie Curieovej-Skłodowskej vo filme Radioactive, ktorý vyšiel 19. marca 2020.

V roku 2021 stvárnila podvodníčku Marlu Grayson v kriminálnom trileri Ako v bavlnke, ktorý režíroval J. Blakeson a v ktorom si zahral Peter Dinklage či Diane Wiest. Jej herecký výkon získal všeobecné uznanie. Na 78. ročníku udeľovania Zlatých glóbusov získala cenu pre najlepšiu herečku v komédii alebo muzikáli. V rovnakom roku tiež nahovorila audioknihu románu Pauly Hawkins, s názvom A Slow Fire Burning. Tiež si zahrala v ôsmych epizódach fikčne historického televízneho seriálu Koleso času.

Súkromný život 
Od decembra 2009 je Piková vydatá za Robieho Uniackeho, podnikateľa a matematika, s ktorým má dvoch synov. Spoločne s jej manželom sú fanúšikmi čínskej kultúry. V roku 2021 sa Piková stala investorkou a kreatívnym riaditeľom psychedelickej meditačnej aplikácie Lumenate, ktorej cieľom je priviesť používateľa do zmeneného stavu vedomia.

Iné projekty

Zdroj 

Anglické divadelné herečky
Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Anglické dabingové herečky
Rozprávači audiokníh
Anglické rozhlasové herečky
Držitelia ceny Emmy
Osobnosti z Londýna
Starý cintorín (Kežmarok)

Starý cintorín je historický cintorín zo 17. storočia nachádzajúci sa v meste Kežmarok. V roku 1981 bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.

História 
Najstaršie kežmarské cintoríny sa nachádzali pri Kostole svätého Michala, Kostole svätej Alžbety a pri Kostole svätého Kríža. Kostol svätého Michala patril slovanskej osade, ktorá stála na Michalskom vrchu nad dnešnou železničnou stanicou. Jeho neskororománske základy z 12. storočia odkryli v roku 1987. Kostol svätej Alžbety patril osade saských kolonistov a jeho základy sú datované so polovice 13. storočia. Na mieste pôvodnej, pravdepodobne románskej kaplnky, v 14. storočí postavili Kostol svätého Kríža. Vysoko vážené osobnosti pochovávali do hrobiek priamo pod kostolmi.

V čase protireformácie museli protestanti pochovávať svojich mŕtvych mimo mestských hradieb – tak vznikol v roku 1674 dnešný cintorín. Postupne sa rozširoval a od roku 1784 začali doň pochovávať aj katolíkov – na ľavú stranu, kým na pravej strane boli hroby protestantov. Tento zvyk sa zachoval do prvej polovice 20. storočia.

Cintorín viackrát rozširovali, naposledy v rokoch 1867 – 1868, kedy upravili jeho vstup na spôsob neskorogotického priečelia s veľkou vstupnou bránou. Vstup projektoval a realizoval kežmarský architekt Viktor Lazary.

V Kežmarku sa v súčasnosti nachádzajú tri cintoríny. Nový cintorín a Starý cintorín sa na pochovávanie a návštevy využívajú dodnes. Ortodoxný židovský cintorín je prístupný len po predchádzajúcej dohode s jeho správcom.

Významné osobnosti 

Najstarší kamenný epitaf je z roku 1691 a patrí obchodníkovi Žigmundovi Reinischovi. Z roku 1709 sú hroby kežmarských mučeníkov popravených počas povstania Františka II. Rákócziho - richtára Jakuba Kraya, senátora a vojenského veliteľa mesta Martina Lányho a senátora a majstra remenárskeho cechu Šebastiána Toperczera, ktorého náhrobný kameň sa nezachoval.

Na cintoríne odpočíva aj doktor Vojtech Alexander s rodinou, riaditelia a profesori Evanjelického lýcea a kežmarských škôl Fridrich Scholtz, Jozef Dlhányi, Štefan Palcsó, Hugo Stenczel, Alfréd Grosz, Otto Bruckner a ďalší, továrnik Karl Wein, zakladateľ Uhorského karpatského spolku Anton Doller, prírodovedec Dávid Fröhlich, historici Dávid Kuntz, Štefan Linberger, Alojz Miškovič, zakladateľ kežmarského peňažníctva a požiarnictva Július Demiány, posledná kežmarská barónka Hedviga Mária Szirmay a ďalšie významné osobnosti Spiša.

Galéria

Referencie

Externé odkazy 
 www.cintoriny.sk - Starý cintorín v Kežmarku

Stavby v Kežmarku
Cintoríny na Slovensku
Credo BC 11

Credo BC 11 je pôvodom maďarský minibus vyrábaný od roku 1999 do roku 2001 s dĺžkou 9,5 m a 10,7 m. Autobusy boli vybavené motormi typu Iveco Tector s výkonom 176 kW. V prednej časti vozidla mali bubnové brzdy typu Rába 501 a vzadnej časti vozidla Rába 106. Neexistovala žiadna nízkopodlažná verzia týchto autobusov. Autobus je ako externe, tak aj interne veľmi podobný autobusu typu Credo EC 11. Líši sa iba počtom dverí. V prednej a zadnej časti vozidla sú jedny jednokrídlové dvere a v strednej časti vozidla sú jedny dvojkrídlové dvere. Do Bratislavy sa začali dodávať na sklonku roku 1999 pod názvom SOR B9.5.

Opis 
Karoséria autobusu je panelová a polosamonosná, jeho skelet je z ocele a je zvarený s podvozkom autobusu. Na výstup a nástup cestujúcich sú zabezpečené jedny jednokrídlové dvere v prednej a zadnej časti vozidla a jedny dvojkrídlové dvere v strednej časti vozidla, ktoré taktiež slúžia na nástup s kočíkom alebo invalidným vozíkom. Dvere fungujú na pneumatickom pohone od firmy ISAF. Interiér autobusu je pokrytý protišmykovou podlahou. Vetranie je zabezpečené stropnými vetrákmi a kúrenie teplovodnými radiátormi.

Vo všetkých vozidlách je nainštalovaný informačný systém BUSE na hlásenie zastávok s červeným diódovým displejom. Prvé tri série tohoto autobusu boli vybavené digitálnymi hodinami na kabíne vodiča, ale ich čas bol skreslený, nakoľko hodiny neboli spojené s palubným počítačom. Od štvrtej série boli všetky autobusy vybavené žltými pásmy v prednej časti autobusu, ktoré vymedzovali zakázaný priestor na zdržiavanie sa cestujúcich. Od šiestej série boli zase všetky autobusy vybavené systémom na hlásenie zastávok. Od siedmej série sa začali autobusy vybavovať ešte jedným sklápacím sedadlom na mieste pre kočík.

Autobusy v Bratislave 
Autobus premával v Bratislave na linkách                        a .

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Credo BC 11
OG (album)

OG je štvrtý sólový a celkovo desiaty štúdiový album rapera Separa zo skupiny DMS. Snippet aj s albumom bol vydaný dňa 4. apríla 2020 o 12:00. Prvé kusy albumov sa dostali k ľuďom 18. apríla 2020, následne bol album 3. mája 2020 zverejnený na streamovacích službách, a 12. mája aj na YouTube. OG Tour sa začalo 5. júla 2021 na chorvátskom festivale v Zrće.

O albume 

Po vydaní albumu nastali problémy s autorskými právami. Niektorí fanúšikovia, čo si album objednali a dostali ho skôr, ho zverejnili na pirátske stránky. Separ ich upozornil, aby si album stiahli lebo im môže hroziť pokuta v tisícoch eurách.

Single 
Ako prvý singel z albumu bol predstavený „OG“ dňa 12. februára 2020. Pôvodne mal vyjsť 2. februára lenže klip nebol dokončený. Cena klipu sa pohybuje okolo 15 tisíc euro čo z neho robí jeden z najdrahších klipov aký kedy vyšiel na Slovensku, neskôr sa zistilo že beat ku skladbe „OG“ bol kradnutý. Ako druhý singel vyšiel „Všetci za jedného“ s Tinou do klipu boli zapojení aj fanúšikovia.

Zoznam skladieb

Umiestnenie v rebríčkoch

Zdroje 
 https://refresher.sk/83729-Separ-OG-som-musel-dat-von-inak-by-sa-mi-tracky-znechutili-Rozhovor-
 https://refresher.sk/80604-Ked-ide-okolo-chyt-si-gombik-kym-ostatni-raperi-placu-a-hladaju-konflikt-Separ-vydava-prvy-track-z-albumu-OG
 https://refresher.sk/83549-Separ-svoj-osobny-rekord-v-predajoch-albumov-OG-kvoli-pandemii-neprekonal-Kolko-kusov-predal-

Hudobné albumy z 2020
Albumy rapera Separa
Softbal na Panamerických hrách 2019

Softbal na Panamerických hrách 2019 bol softbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v Lime, v Peru v dňoch od 25. júla do 10. augusta 2019, za účasti 6 mužských a 6 ženských tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo mužov domáceho . Softbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1979 a toto bolo jeho 11. vydanie. Zápasy sa odohrali na štadióne Campo de Sóftbol s kapacitou 1 700 divákov, ktorý je súčasťou športového komplexu Complejo Deportivo Villa María del Triunfo. 

V mužskej kategórii získala titul , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad . Víťazom v ženskej kategórii sa stalo , ktoré vo finále vyhralo nad obhajcom titulu z .

Kvalifikácia 
Muži 

 Pozn. č. 1: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC k novembru 2018. 
 Pozn. č. 2: , ktorá vyhrala všetky doterajšie softbalové turnaje panamerických hier, sa na tento turnaj nekvalifikovala. 

Ženy

 Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC k decembru 2018.

Štadión

Výsledky

Muži

Základná skupina

Play off

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Ženy

Základná skupina

Play off

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie 

Muži

Ženy

Referencie

Externé odkazy 
 Softbal na oficiálnej stránke Panamerických hier 2019 archive.org /
 Oficiálna stránka WBSC Americas Softball 
 Oficiálna stránka Panamerickej športovej organizácie /

Zdroje 
 Softbalový turnaj na štatistickej stránke hier archive.org 
 Výsledkový súhrn softbalového turnaja na štatistickej stránke hier 
 Softbalový turnaj mužov a žien Panamerických hier 2019 na stránke the-sports.org 

Softbal v 2019
Softbal na Panamerických hrách
Panamerické hry 2019
Samuel Šikeť

Samuel Šikeť (* 7. august 1863, Pukanec† 13. január 1902, Tanga, Tanzánia) bol slovenský cestovateľ a svetobežník, „jeden z najväčších slovenských cestovateľov“.

Životopis 
V rokoch 18781882 sa učil za debnára. Následne absolvoval vandrovky po mestách Szőgye, Ostrihom, Vacov a Budapešť. V roku 1888 precestoval skoro celú Európu, 1891 sa z neho stal debnársky majstermajiteľ dielne, neskôr mal krčmu vo Viedni. Po neúspechu svojho podnikania sa rozhodol cestovať.

Navštívil Boží hrob (Palestína). V roku 1895 vycestoval do Kanady, odtiaľ do Spojených štátov (prešiel každý z členských štátov), nasledovali Kuba, Mexiko, Haiti, Kolumbia, Venezuela, Brazília. V Ázii to boli štáty: India, Čína, Japonsko, Malajsko, Filipíny, ostrovy: Borneo, Jáva, Sulawesi. Navštívil aj Austráliu a Oceániu: Austrália, Nový Zéland, Tasmánia. V Afrike precestoval: Egypt, Tunis, Alžír, Madagaskar a Tanzániu.

Zomrel v Tanzánii (v tom čase nemecká kolónia), ktorá bola vtedy vo vojnovom stavepravdepodobne ho popravili ako špióna.

Cestoval vlakom, loďou a pešo. Jeho cesty majú celkovo okolo . Z jeho ciest sa zachovalo 10 listov bratovi (opísal v nich zážitky z ciest, mapky, pamätihodnosti). Počas ciest sa živil uverejňovaním zážitkov v novinách, tlmočníctvom a prekladateľstvom (ovládal sedem jazykov).

Jeho cestovný denník, na základe ktorého chcel vydať cestopis, sa nezachoval.

Zdroje

Ďalšia literatúra

Externé odkazy 
 Samuel Šikeť

Osobnosti z Pukanca
Slovenskí cestovatelia
Pozemný hokej na Panamerických hrách 2019

Pozemný hokej na Panamerických hrách 2019 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v Lime, v Peru v dňoch od 30. júla do 10. augusta 2019, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967 a toto bolo jeho 14. vydanie. Zápasy sa odohrali na novopostavenom štadióne Campo de Hockey s kapacitou 2 000 divákov, ktorý je súčasťou športového komplexu Complejo Deportivo Villa María del Triunfo. Titul v mužskej kategórii obhájila , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad . U žien zvíťazila rovnako , ktorá vo finále vyhrala nad .

Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na hokejový turnaj Letných olympijských hier 2021, ktoré hostí Tokio. Kvalifikovali sa naň iba víťazné družstvá v oboch kategóriách.

Kvalifikácia 
Muži  

Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júnu 2019. 

Ženy

Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júnu 2019.

Štadión

Výsledky

Muži

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play-off

Štvrťfinále

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Ženy

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play-off

Štvrťfinále

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie 

Muži

Ženy

Referencie

Externé odkazy 
 Pozemný hokej na oficiálnej stránke Panamerických hier 2019 archive.org /
 Oficiálna stránka Panamerickej federácie pozemného hokeja /
 Oficiálna stránka Panamerickej športovej organizácie /

Zdroje 
 Hokejový turnaj na štatistickej stránke hier archive.org 
 Výsledkový súhrn hokejového turnaja na stránke Panamerickej športovej organizácie 
 Mužský a ženský turnaj Panamerických hier 2019 na stránke Panamerickej federácie pozemného hokeja /
 Mužský a ženský hokejový turnaj Panamerických hier 2019 na stránke the-sports.org 

Pozemný hokej v 2019
Pozemný hokej na Panamerických hrách
Panamerické hry 2019
Volejbal na Panamerických hrách 2019

Volejbal na Panamerických hrách 2019 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v meste Callao (metropolitná oblasť Limy), v Peru v dňoch od 31. júla do 11. augusta 2019, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo mužov domáceho . Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1955 a toto bolo jeho 17. vydanie. Zápasy sa odohrali v aréne Polideportivo Callao s kapacitou 6 100 divákov, ktorá je súčasťou športového komplexu Villa Deportiva del Callao. Aréna hostila na hrách tiež súťaže v taekwonde. 

Titul v mužskej kategórii získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad . U žien zvíťazila , ktorá vo finále vyhrala nad .

Kvalifikácia 
 kvalifikačné miestenky

Muži 

 pozn. č. 1: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB. 
 pozn. č. 2: Čile nahradilo , ktorá sa rozhodla nezúčastniť sa.

Ženy 

Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB.

Severoamerická kvalifikácia 2019
  San Juan, január 2019

Aréna

Výsledky

Muži

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play off

Ženy

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play off

Konečné poradie 

Muži

Ženy

Referencie

Externé odkazy 
 Volejbal na oficiálnej stránke Panamerických hier 2019 archive.org /
 Oficiálna stránka NORCECA /
 Oficiálna stránka Juhoamerickej volejbalovej konfederácie 
 Oficiálna stránka Panamerickej športovej organizácie /

Zdroje 
 Volejbalový turnaj na štatistickej stránke hier archive.org 
 Výsledkový súhrn volejbalového turnaja na stránke Panamerickej športovej organizácie 
 Panamerické hry na stránke NORCECA 
 Mužský a ženský volejbalový turnaj Panamerických hier 2019 na stránke todor66.com 
 Mužský a ženský volejbalový turnaj Panamerických hier 2019 na stránke the-sports.org 
 Severoamerická kvalifikácia 2019 na stránke NORCECA /

Volejbal v 2019
Volejbal na Panamerických hrách
Panamerické hry 2019
Samo Daxner

Samo Daxner (* 4. alebo 5. máj 1856, Banská Štiavnica† 27. apríl 1949, Tisovec) bol slovenský advokát a politik; poslanec Revolučného národného zhromaždenia, neskôr senátor za Republikánsku stranu poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu.

Životopis 
Narodil sa v rodine Juraja Daxnera a Márie rod. Rosiarovej, v Banskej Štiavnici, kde sa jeho mama dočasne zdržiavala. Študoval na gymnáziu v Revúcej. Pôvodne sa chcel po absolvovaní štúdia venovať národohospodárstvu, ale na nátlak matky sa stal advokátom. Navštevoval preto právne školy v Bratislave a v Budapešti. Po zložení advokátskej skúšky hospodáril na rodinnom statku v Tisovci a viedol advokátsku prax. Často sa zaoberal politickými kauzami ľudí z radov slovenských národovcov. V roku 1879 založil Samo Daxner v Tisovci hasičský zbor, roku 1877 tu tiež ustanovil spevácky spolok. Ovládal niekoľko jazykov a okrem iného do slovenčiny preložil Predanú nevestu od Bedřicha Smetanu a operu Viléma Blodeka V studni, ktoré v Tisovci potom zohrali miestni ochotníci. V roku 1904 v tejto obci organizoval prvý šachový turnaj na Slovensku. V okolí Tisovca zbieral ľudové piesne. Niektoré z nich vyšli v zbierke Slovenské zpevy II. (Martin, 1890).

V 90. rokoch 19. storočia patril medzi novo nastupujúcich politikov Slovenskej národnej strany. Vďaka priateľom udržiaval kontakt s dianím v českých krajinách. V novembri 1918 bol v Tisovci hlavnou postavou tunajšieho prevratu a viedol miestnu národnú radu.

Po roku 1918 zasadal v Revolučnom Národnom zhromaždení. Na post v tomto zákonodarnom zbore rezignoval v roku 1919. Bol profesiou advokátom. Čoskoro po vzniku ČSR bol menovaný Vavrom Šrobárom do funkcie župana Gemersko-malohontskej župy. Tu dohliadal na preberanie moci na jej území československými úradmi a armádou. V máji 1919 sa županského úradu vzdal.

Na začiatku 20. rokov bol členom Slovenskej národnej a roľníckej strany (SNaRS) a v marci 1920 sa uvádzalo, že za ňu bude kandidovať v parlamentných voľbách v roku 1920 do senátu. Zvolený nebol, ale senátorom Národného zhromaždenia bol potom v rokoch 19221925, pretože sem dodatočne nastúpil ako náhradník po tom, čo zomrel Ján Ružiak. Zastupoval Republikánsku stranu poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu, do ktorej sa roku 1922 SNaRS zlúčila.

Po roku 1948 mu bol odňatý jeho statok a hospodársky majetok.

Jeho synom bol právnik a dôstojník Vladimír Daxner.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Samo Daxner v Revolučnom národnom zhromaždení

Zdroj 

Slovenskí politici
Slovenskí advokáti
Slovenskí dirigenti
Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Politici SNS (historickej)
Osobnosti z Banskej Štiavnice
Oxid arzenitý

Oxid arzenitý (As2O3) je anorganická dvojprvková zlúčenina, jeden z oxidov arzénu.

Vlastnosti 
V pevnom skupenstve sú známe tri formy: kubická, monoklinická a amorfná. Vo všetkých troch formách, ako aj v roztoku a plynnej fáze sa vyskytuje vo podobe diméru As4O6, izoštruktúrny s (Oxid fosforitý|P4O6). Pri teplote nad 800 °C disociuje na monomér As2O3.

Chemické vlastnosti 
Pripravuje sa oxidáciou vzdušným kyslíkom pri zvýšenej teplote:
 4 As + 3 O2 → As4O6

, priemyselne žíhaním rúd arzénu, napr. arzenopyritu, alebo auripigmentu
 4 FeAsS + 10 O2 → 2 Fe2O3 + As4O6 + 4 SO2
 2 As2S3 + 9 O2 → As4O6 + 6 SO2

Oxid arzenitý je amfotérny, roztoky majú slabo kyslý charakter. Reakciou s roztokmi hydroxidov alkalických kovov vznikajú príslušné arzenitany. Na rozdiel od oxidu fosforitého, oxid arzeničný vznikne len reakciou so silnými oxidačnými činidlami ako ozón, peroxid vodíka a kyselina dusičná. Redukciou, v závislosti od podmienok, vznikne arzén, alebo až arzán:
 As4O6 + 6 Zn + 24 HNO3 → 4 AsH3 + 12 Zn(NO3)2 + 6 H2O

Oxid arzenitý ako jed 
Oxid arzenitý je historicky najviac známy jed. Jeho iné názvy sú arzenik, utrejch, otrušík. Na otravu má priam ideálne vlastnosti – je jedovatý, dobre rozpustný vo vode, bez chuti, bez zápachu, otrava pripomína ochorenie na choleru, ktorá bola v minulosti pomerne častou a smrteľnou chorobou, bol ľahko dostupný ako jed na potkany a šelmy a používal sa pri love kožušinovej zveri.

Smrteľná dávka oxidu arzenitého pre človeka je 14 mg na kilogram jeho hmotnosti.

História 
Uvažuje sa, že arzenikom bol otrávený Napoleon i slávny americký polárnik Charles Francis Hall, ktorý zomrel počas jeho výpravy za polárny kruh. Asi sa námorníkom už nechcelo mrznúť. Až po mnohých desaťročiach sa zistilo, že arzenikom bol otrávený aj jeden z historicky najslávnejších koní – austrálsky ryšiak Phar Lap. 

V roku 1900 sa niekoľko tisíc ľudí v Manchesteri otrávilo na tento jed pitím piva, ktoré bolo vyrobené s použitím vody kontaminovanej arzénovými rudami. Okolo 70 ľudí vtedy prišlo o život.

V Číne bol oxid azrenitý použitý japonskou armádou ako bojový plyn počas druhej svetovej vojny.

Využitie 
Používa sa pri solarizácii skla – zmene farby skla účinkom svetla počas jeho výroby.

Referencie

Zdroj 

Arzenitý
Zlúčeniny arzénu
Karcinogény IARC skupiny 1
Jedy
Peter Gregor (cestovateľ)

Peter Gregor (* 28. október 1986, Bratislava) je slovenský cestovateľ, publicista, hudobník (štýl dark ambient, dungeon synth ) a podnikateľ.  Jeho otec je slovenský filozof Vlado Gregor.

Životopis 
Absolvoval štúdium na Pedagogickej a sociálnej akadémii. Ako nadšenec turizmu a cestovania sa v roku 2010 vydal stopom z Istanbulu do Káhiry. Opakovane navštívil Irak, na jar v roku 2013 Afganistan a v marci roku 2018 južnú provinciu Somálska - Jubbaland, kde bol prvým bielym turistom od roku 1990. Spolu s horolezcom Martinom Jurišom vystúpil v novembri 2018 na najvyšší vrchol Iraku - Cheekha Dar, pričom išlo o prvý slovenský výstup. V roku 2019 navštívil územie hnutia Hizballáh v Libanone, priamo na hranici s Izraelom. 

O svojich cestách aktívne prednáša, bloguje, publikuje v renomovaných časopisoch alebo poskytuje rozhovory pre známe internetové portály.

Publikovanie

Články 
 Obrazy zo súčasného Iraku a Afganistanu (fotoobjektívom P. Gregora), Viera a život 6/2015, str. 17
 Dva dni v Kábule, SME Ženy, 2015.
 Rozhovor s bratom Eliasom, Lady Monastery, Zrno 20/2015, str. 14
 Bratr Eliáš o životě v Iráku, Světlo 27/2015, str. 9
 časopis Profit: Bitka o dedičstvo v ropnom údolí, Profit 20/2015, str. 60; V Kábule vám pomôže len otvorenosť, Profit 21/2016, str. 66
 Otvoríme zúfalým svoje dvere?, Slovenka 22/2015, str. 30
 časopis Break: V srdci kolísky civilizácie, Break 1/2018, str. 18, Turistom v Somálsku, Break 5/2018, str. 18
 časopis Koktejl: Turistou v Somálsku, KOKTEJL 10/2018, str. 24; Konečně na vrcholu! KOKTEJL 4/2019, str. 74; Na území Hizballáhu, 11/2019, str. 62. 
 Iráne som sa cítil bezpečne, PLUS 1 DEŇ 261/14, 9. 11. 2019.
 Petržalčan Peter Gregor - V Palestíne ma chceli ukameňovať, Petržalské noviny, 16/2019, str. 6.
 časopis  Život: Čo nové v Afrike?, Život 36/2018, str. 42; Na horúcej pôde, Život 30/2019, str. 44; V krajine bohov, Život 46/2018, str. 40; Zjazvený, ale krásny, Život 3/2019, str. 38; Zákázaná hora, Život 12/2019, str. 44; Medzi dvoma svetmi, Život 25/2020, str. 46
 Dávaj si bacha, keď pôjdeš do Karabacha, Velbloud, ročník 2019, str. 68
 Turistické víza? Také tu nepoznajú, Téma 29/2020, str. 28
 Peter Gregor: Mimo turistickej zóny - cestopis z neprístupných regiónov sveta, 2020,  
 V krajinách bez turistov, Plus 7 Dní 33/2020, str. 50

Blogy 
 Blog na blog.sme.sk

Knihy 
Vydal knihu Mimo turistickej zóny v slovenskom a českom jazyku.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Peter Gregor na Facebooku
 travelcourage.com 

Slovenskí cestovatelia
Slovenskí publicisti
Slovenskí podnikatelia
Osobnosti z Bratislavy
Továreň na kyselinu sírovú v Cajle

Továreň na kyselinu sírovú v Cajle (nem. Schwefelsäurefabrik) bola chemická továreň na výrobu kyseliny sírovej za historickou obcou Cajla, dnes mestskou časťou mesta Pezinok. Bola postavená v roku 1850.

História 
Bola prvou továrňou v Uhorsku, kde sa začala vyrábať olovotvorná kyselina sírová a prvýkrát bol na výrobu použitý pyrit, ktorý sa ťažil v okolí v baniach nad továrňou. Pracovalo v nej okolo 50 robotníkov z Cajly a Pezinka.

Zánik 
Jej prevádzka bola ukončená v roku 1882, keď v dôsledku technologického pokroku klesla cena kyseliny sírovej na svetovom trhu a fabriku sa už neoplatilo prevádzkovať. Na jej mieste boli postavené administratívne budovy riaditeľstva antimónových baní, ktoré boli v prvej polovici 20. storočia prerobené na ženské oddelenie psychiatrickej nemocnice.

Zdroj 
 Továreň na kyselinu sírovú na milujempezinok.sk

Zaniknuté stavby na Slovensku
Stavby v Pezinku
Kapsička pastierska

Kapsička pastierska (lat. Capsella bursa-pastoris) je rastlina z čeľade kapustovité.

Charakteristika 
Kapsička pastierska je jednoročná alebo dvojročná rastlina. Rozkonárená alebo rovná, 10-30 cm vysoká byľ vyrastá z prízemnej ružice perovito delených listov. Listy sú sediace a kopijovité. Malé viacpočetné kvety bielej farby sú v riedkych strapcoch navrchu  stonky. Plochý plod - šešuľka - obsahujúci niekoľko semien tvarom pripomína kapsu, ktoré kedysi nosievali pastieri. Kvitne od marca do novembra.

Výskyt 
Táto burina sa vyskytuje po celom svete od nížin až po horské oblasti, nevyskytuje sa iba napríklad v odľahlých novovzniknutých ostrovoch. Rastie najmä pri cestách, na medziach, úhoroch, rumoviskách a lúkach.

Využitie 
Obsahuje cholín, prolín, tyramín, hystamín, flavónový glykozid diosmín, triesloviny, éterický olej, živice, inozit, vitamíny A, B, C, E a K, sacharidy, kyseliny, saponíny, alkaloidy, flavonoidy, vápnik, draslík, síru, meď, mangán, vlákninu, obsahuje tiež vysoké množstvo antioxidantov a chlorofylu. Vďaka týmto látkam je kapsička pastierska liečivá a mierne jedovatá.

Používa sa na zastavenie vnútorného krvácania (zvy­šuje zrážavosť krvi), na zastavenie krvácania z nosa, pri hemoroidoch, na rany, ekzémy a pri chorobách močových orgánov. V minulosti sa používala aj na zastavenie krvácania pri pôrode či otvorených ranách. Je mierne jedovatá, preto sa jej nemôže vnútorne užívať veľké množstvo.

Referencie

Iné projekty

Zdroje 
 https://www.herbar.org/liecive-rastliny/rastlina/kapsicka-pastierska/

Kapustovité
Rastliny s bielymi kvetmi
Liečivé rastliny
Jedovaté rastliny
Najmenej ohrozené druhy
Maov kult osobnosti

Maov kult osobnosti bol dôležitou súčasťou politiky Mao Ce-tunga od roku 1945 až do jeho smrti v 1976. Médiá, propaganda a Červená knižka vyzdvihli jeho osobu do výšky hrdinu, poloboha, ktorý prinesie blahobyt a komunizmus do Číny.

Jeho meno sa stalo známym počas Dlhého pochodu, jeho moc sa skonsolidovala v rámci Komunistickej strany. Počas jeho pobytu v Jen-anu sa mohol venovať tvorbe písaniu prác, ktoré sa neskôr preslávili ako Mao Ce-tungove myšlienky alebo maoizmus. Tvorili základ na marxizmus-leninizmus prispôsobené čínskym podmienkam.

Situácia v KSSZ 
Po troch rokoch smrti Stalina, prvý tajomník ÚV KSSZ, Nikita Sergejevič Chruščov, predviedol svoj prejav v uzavretej spoločnosti na XX. zjazde Komunistickej strany Sovietskeho zväzu. Odhalil zločiny bývalého vodcu a vyzýval stranu na odstránenie kultu osobnosti.

Mao Ce-tung s Odborom propagácie Komunistickej strany Číny a viacerými členmi strany spolupracovali na odstránení otázok okolo prejavu, vydali a preložili viac článkov o udalosti. Z týchto spisov vyplývalo, že Čína sa nepotrebuje zaoberať kultom osobnosti.

Táto udalosť značne ovplyvnila Mao Ce-tunga a celú stranu, potom dávali väčší pozor na dôležité detaily, ako výber a distribúcia portrétov a sloganov Maa, kontrola ilegálnej tlače a zákaz šírenia stranou neschválených plagátov a obrazov.

Veľká proletárska kultúrna revolúcia 
Počas Kultúrnej revolúcii popularita kultu osobnosti prevýšila všetky očakávania. Každá domácnosť mala portrét vodcu, čítali a učili sa naspamäť jeho spisy Citáty predsedu Maa a obyvatelia nosili odznaky. Odznaky neboli výtvorom Kultúrnej revolúcie, ale vtedy sa rozšírili medzi ľuďmi najviac. Boli vyrobené z rôznych materiálov, zvyčajne v strede bola tvár Mao Ce-tunga a okolo neho rôzne slogany, prírodná scenéria.

Po smrti Mao Ce-tunga 
Po jeho smrti 9. septembra 1976 si viacerí mysleli, že jeho osoba bude „prehlásená za boha“. Po návrate Teng Siao-pchinga bolo jeho postavenie „degradované na úroveň starých revolucionárov“, jeho moc už nebola taká veľká ako počas jeho života. Komunistická strana Číny sa rozhodla, že časom zníži počet vystavených portrétov.

Na konci 80. rokoch sa oživil kult osobnosti Mao Ce-tunga. Ľudia začali kupovať nielen jeho knihy, memoáre, vybrané eseje, ale aj tričká, obrazy, kalendáre s jeho obrazom. Študenti na vysokých školách si vypožičali všetku literatúru ohľadom Veľkého kormidelníka, spravili výlety do Mauzólea Mao Ce-tunga, kupovali odznaky s jeho podobizňou.

Referencie

Literatúra 
 
 
 

Politika v Číne
Komunizmus v Číne
Spoločnosť v Číne
Mao Ce-tung
Lei Feng

Lei Feng (, ; * 18. december 1940, Wang-čcheng, Čína† 15. august 1962, An-šan, Čína) bol vojakom v Čínskej ľudovej oslobodeneckej armáde (ďalej ČĽOA) a je v Čínskej ľudovej republike (ďalej ČĽR) komunistickou legendou. Po smrti bol charakterizovaný ako osoba oddaná Komunistickej strane a Mao Ce-tungovi. V roku 1963 sa stal predmetom celonárodnej propagandistickej kampane „Učme sa od Lei Fenga.“

Život 
Narodil sa v meste Wang-čcheng v provincii Chunan. Od mladého veku bol sirotou, jeho otec zomrel, keď mal Lei Feng iba 5 rokov (bol zabitý Japonskou armádou), a matka spáchala samovraždu. Lei Feng sa pripojil k Červenej armáde, keď prechádzala v období vojny jeho dedinou. Zahynul na dvore kasární pod kolesami nákladných áut.

Kampane 
V období medzi Veľkým skokom vpred (19581960/1961) a Kultúrnou revolúciou (19661976) sa Mao Ce-tung zdržiaval väčšinou na juhu krajiny a v prvom rade sa s pomocou novo dosadeného ministra národnej obrany Lin Piaa a manželky Ťiang Čing sústredil na armádu. 12 000 vysokých armádnych funkcionárov muselo odísť do základných jednotiek, aby podporili výchovnú kampaň nazvanú „Štúdium Mao Ce-tungových myšlienok“. Z armády sa táto kampaň postupne prenášala do celej spoločnosti. Aby bola kampaň čo najúčinnejšia, museli sa do nej zapojiť sami vojaci. Mali nielen čítať, ale aj písať reportáže a poviedky, v ktorých popíšu svoje životné príbehy. Najčastejším hrdinom bol prostý vojak, ktorý preukázal službu vlasti a bohužiaľ pri tom tragicky zahynul.

Po tom, čo Lei Feng zahynul, sa našiel jeho denník plný oslavných ód na predsedu Maa a naivných mravoučných príbehov. Práve tieto príbehy niekoľko týždňov opakovali všetky médiá, na ich tematiku boli napísané divadelné hry, ktoré sa hrali vo všetkých divadlách, o Lei Fengovi sa spievali piesne. Spoločným mottom príbehov bola túžba stať sa nehrdzavejúcou skrutkou v súkolí Mao Ce-tungovho štátu. Nehrdzavejúcimi skrutkami sa mali vďaka kampani „Učme sa od ČĽOA, učme sa od Lei Fenga“ stať všetci občania ČĽR.

Kontroverzia a význam v súčasnej kultúre 
Podrobnosti o živote Lei Fenga uvedené v oficiálnej propagandistickej kampani boli, aj sú, diskutabilné. Zatiaľ, čo podľa veľkej skupiny ľudí Lei Feng existoval, vedci sa všeobecne domnievajú, že osoba zobrazená v kampani bola takmer určite výmyslom.

O Lei Fengovi sa dnes žiaci učia už iba v čisto historickom kontexte, no napríklad termín „活雷锋 / Chuo Lei Feng“ (doslovne žijúci Lei Feng) dnes označuje hocikoho, kto koná nezištne, kto pomáha druhým.

Referencie

Iné projekty 

Čínske vojenské osobnosti
Čínski komunisti
Fidél Pálffy

Gróf Fidél Pálffy de Erdőd (* 6. máj 1895, Svätý Jur† 2. marec 1946, Budapešť) bol šľachtic, ktorý bol popredným podporovateľom nacizmu v Maďarsku.

Biografia 
Po vojenskej službe v prvej svetovej vojne žil na statku v Československu, neskôr odišiel do Maďarska, kde v dôsledku veľkej hospodárskej krízy v roku 1929 zbankrotoval.

Pro-nacistická aktivita 
V roku 1933 založil skupinu s názvom Maďarská nacionálno-socialistická strana a neskôr ju spojil s dvoma podobnými skupinami pod vedením Sándora Festeticsa a Zoltána Meskóa. V roku 1935 prevzal Pálffy výlučnú kontrolu nad touto skupinou, hoci sa jej nepodarilo prosperovať, pretože podpora smerovala k Gyulovi Gömbösovi. Zbavený vplyvu, Pálffy sa obrátil na nacistické Nemecko a stal sa agentom RSHA. Pri snahe o opätovné získanie vplyvu spolupracoval s Lászlóm Bakym a Ferencom Szálasim pri pokuse o otvorenie pro-nemeckej strany. To sa podarilo v roku 1941 obnovením maďarskej nacionálnej socialistickej strany (v porovnaní so Stranou šípových krížov bola však považovaná za konzervatívnu).

Aktivizmus počas 2. svetovej vojny a poprava 
Pálffy sa stal dôležitým kontaktom pre Wilhelma Höttla v Maďarsku. Pálffy v rokoch 19441945 zastával funkciu ministra poľnohospodárstva za čo sa ako jeden z prvých členov vlády postavil po vojne pred súd. Ako člen jednej z popredných šľachtických rodín bol po skončení 2. svetovej vojny obvinený zo spolupráce s nacistami a napriek nedostatku dôkazov o vine bol v marci 1946 obesený.

Referencie 

Maďarskí politici
Ministri vlády Maďarska
Popravení politici
Maďarské osobnosti druhej svetovej vojny
Uhorskí šľachtici
Pálfiovci
Antikomunisti
Fašisti
Osobnosti zo Svätého Jura
Popravení obesením