Spišské modlitby

Spišské modlitby (iné názvy: Spišské kázňové modlitby, Kázňové modlitby zo Spiša či v skrátenom tvare ako SM) sú súbor modlitieb a prosieb. Patria k najstarším literárnym pamiatkam v slovenčine z 15. storočia. Vznikli v Spišskej Kapitule okolo roku 1479, ako koncept liturgickej modlitby. Za autora modlitieb sa považuje spišský prepošt Gašpar Bak. Autor textu využíva východoslovenské, stredoslovenské, české alebo poľské jazykové prvky a ich forma nasvedčuje, že vznikli na základe starších prameňov pod značným vplyvom byzantskej liturgie. Spišské modlitby sa nápadne podobajú na ekténie, ktoré sú typické pre gréckokatolícku a pravoslávnu cirkev. Obsahujú základné modlitby ako: Otčenáš, Zdravas' Mária a Verím v Boha. Text modlitieb je dôkazom, že v tej dobe sa v neliturgickej náboženskej oblasti ešte používal domáci jazyk a prežívala cyrilo-metodská tradícia. Spišské modlitby neskôr patrili Kláštorisku a od 16. storočia sa nachádzajú v Olomouci.

História 
Spišské modlitby vznikli ako koncept liturgickej modlitby v Spišskej Kapitule okolo roku 1479. Za autora sa považuje kartuziánsky mních Gašpar Bak, ktorý bol v rokoch 14641493 spišským prepoštom. Funkciu prepošta získal vďaka zásluhám v čiernom pluku uhorského kráľa Mateja I., kde dokonca velil delostrelectvu. V Spišských modlitbách sa nachádzajú nepriame zmienky, kde Gašpar Bak ďakuje uhorskému kráľovi Matejovi alebo pápežovi Sixtovi IV., ktorý ho po štúdiách v Bologni a Ríme vysvätil za kňaza. Podľa niektorých historikov Spišské modlitby vznikli po vysvätení dokončenej Katedrály svätého Martina a prednesení kázne spišského prepošta Gašpara Baka. Istá časť odborníkov je naklonená teórií, že autorom modlitieb mohol byť pravdepodobne prepošt alebo kňaz byzantského obradu. Túto teóriu potvrdzuje fakt, že autor nepoznal dobre český jazyk, pretože sa do textu dostalo viacero jazykových prvkov ako sú bohemizmy, slovakizovaná čeština, poľština, stredoslovenské alebo východoslovenské nárečia či nemčina. Prepis prepoštovej písomnej prípravy Spišských modlitieb bol vytvorený v Červenom kláštore, ako pomôcka pre znenie modlitieb a prosieb, ktoré sa budú prednášať v nelatinskej časti omše. Následne prepis modlitieb slúžil na duchovnú výchovu pre kartuziánskych frátrov. Modlitby neskôr patrili Kláštorisku, odtiaľ sa dostali do Levoče a následne do Olomouca, kde boli v rokoch 15361572 prepísané a vložené do kódexu kartuziánskeho kláštora neďaleko Olomouca. Spišské modlitby boli v 19. storočí znovu objavené. Dnes sú modlitby súčasťou kódexu M(anuale) pro predicatione conversorum/Miscelanea de materiis diversissimis pochádzajúceho z Dolan pri Olomouci na fóliách 339 b342 b uloženého vo Vedeckej knižnici v Olomouci.

Obsah 
V stredoveku bola latinčina bohoslužobným jazykom, ale niektoré náboženské úkony ako napríklad modlitba, kázeň či krstný sľub boli zväčša v domácom jazyku, aby veriaci lepšie pochopili obsah textu alebo posolstva. Spišské modlitby sú radom modlitieb, oslovení či prosieb, ktoré sa používali pri čítaní evanjelia a počas kázni. Prakticky ide o obrad kázne, spoločných modlitieb alebo spoločnej spovede. Obsahujú modlitby alebo prosby za živých (Post evangelium, Post sermonem) alebo za mŕtvych a ich duše, prosby za otca, matku, siroty, Otčenáš, Zdrávas' Mária a Verím v Boha. Tieto základné modlitby sa v takmer nezmennej podobe zachovali dodnes. Zmenám podliehali iba spoločné prosby. V Spišských modlitbách sa nachádzalo široké spektrum prosieb, ako napríklad za šľachtu, za uhorského kráľa Mateja Korvína, za duchovenstvo, za pápeža, za pokoj, mier, za počasie, za pútnikov, zosnulých, osamelých, za vojakov, za dobrodincov, nevoľných a za donátorov chrámu.

Zdroje a pramene modlitieb 
V Spišských modlitbách sa odrážalo viacero starších prameňov z dôb, keď sa v neliturgických náboženských textoch ešte používal domáci jazyk, ktorý obsahoval veľa slov zo spišského nárečia alebo stredoslovenské, východoslovenské, české a poľské jazykové prvky. Podľa Gabriela Povalu existujú určité obsahové paralely medzi Spišskými modlitbami a poľskými modlitbami (Teksty modlitewne zo zbierky Ewangelia a Episa a Post sermonem fólio 340 b.), ktoré obsahujú rovnaké spoločné prosby. Na Spiš sa tieto modlitby zrejme dostali pod vplyvom byzantskej liturgie. Pravdepodobný zdroj je liturgia Jána Zlatoústeho, čo dokladá aj pridržiavanie sa vernejšie gréckeho textu v prosbe za kráľa. Naopak spoločné prosby za živých sú  pravdepodobne postavené na základe ústnej tradície a nesledujú grécky či slovanský text. Vznik spoločných prosieb za živých sa spája priamo s cyrilo-metodskou tradíciou z 9.10. storočia.

Podľa odborníkov sa na konci 12. storočia v oblasti Spiša zachovala byzantsko-slovanská bohoslužobná tradícia. Túto hypotézu potvrdzuje skutočnosť, že počas prvej vlny valašskej kolonizácie sa tu nachádzalo latinské centrumSpišská Kapitula, ale aj ortodoxný archimandrita s právomocami biskupa, ktorý slávil byzantský obrad pre svojich veriacich. 

Spišské modlitby sa nápadne podobajú na ekténie v byzantskej liturgii a predstavujú špecifickú syntézu latinského a byzantského obradu. Podľa Gabriela Povalu rovnako existujú priame paralely medzi Spišskými modlitbami, byzantskými liturgiami cyrilo-metodskej tradície a latinskými textami neskorého stredoveku. Do 12. storočia sa v byzantskom obrade používala liturgia Jána Zlatoústeho len druhorado a počas zvyšku roka sa používala liturgia Bazila Veľkého. Svedčí o tom aj usporiadanie byzantských euchologionov z 8.11. storočia, kde je liturgia Bazila Veľkého umiestnená pred liturgiu Jána Zlatoústeho. Pravdepodobným zdrojom prosieb za živých by mohli byť obe liturgie. V latinských liturgiách v predtridentskom období strednej Európy sa používalo niekoľko ďalších modlitieb veriacich, najmä gregoriánske a galikánske. Galikánska liturgia rovnako ovplyvnila od 10. storočia aj rímsku liturgiu. Ordo Romanus, obdoba byzantského typikona, ovplyvňuje liturgiu Európy od 11. storočia, avšak neurčuje použitie jednotného sakramentára (obdoba byzantského euchologionu). Práve preto sa v latinskej liturgii nachádzajú modlitby, ktoré nie sú spojené s gregoriánskym sakramentárom ale galikánskym. Podľa Jána Stanislava sú určité spojitosti medzi Spišskými modlitbami a galikánskou liturgiou. Obdobne ako liturgia, aj modlitby sú zrejme určené na piatkové slávenie.

Text 
Spišské modlitbyúryvky textu:
I. (Ante evangelium) In nomine patris et filii et spiritus sancti amen. Otec, Syn, Duch svatý, vše jeden Hospodin, ráč s nami byti a ráči nám dati své svaté požehnane, mne ku vymolvení a vám ku poslúchaní. Bratři milí nebo sestry, kteří ste sě utekli k tejto svatej mši, slušno vám zvedeti dnešnie svaté čteně, kteréž popsal jest svatý Jan v pátým položení svých kneh, a tak sě vykládá slovenským jazykom vedle tekstu: V ten čas etc

II. Post eva(ngeliu)m Nejmilejší teď máte sprostný výklad dnešejšeho svateho čteňa, na keréž bych vám rád málo co povedal, co by bylo k vašem dušam polepšení a vašim hřechom odpuščeňu, ale ja sám toho, hřešný, nemožem meti bez daru Ducha svatého, protož, nejmilejší, utečmy sě k milostivej Panne Marie, anežby ona račela uprositi dar Ducha svatého mne k molvení a vám ku uslyšení, protož pozdrovmy ju s pozdrovením anjelským rkúc: Zdrova Maria – iž do konca. Nejmilejší Chrestiane, znamenujte sě znameňem svatého křiža, že by vám diabel nepřekazil poslúchati slova božeho.

III. (Ante sermonem) Každý z vás klaknete na svá kolena, učiňte obecnú prosbu k milému spasiteli, aby nás ráčil uslyšeti v našich prosbách. Najperve poproste Pána Buoha za mír, za pokoj, za dobré povetře, aby nám ráčil milý Pán Buoh daci mír, pokoj v tej zemi i v jiných všech zemech chřestienských. Také každý z vás nábožným sercem poproste milého Pána Buoha za dva stavy, za svetský i duchovný; nejperve za otca svatého pápeže Sixtusa i za jeho cardinály, patriarchy, legáty, za jaršíky, biskupy, za preláty, za plebány i za všechny kneze, i za žáky svecené, keríž za vás verne Pána Buoha prosú v svých modlitbách. Proste také za stav svetský, za našeho krála Mathiáša uherskieho i za jeho vladyky tejto korony, keríž se o dobré pospolné pracují, a s tým porúčam všechny jinše pány krále chrestienske v vašu modlitbu, porúčam proste za ne milého Pána Buoha, žeť by jich milý Pán Buoh ráčil posiliti, proste mileho Pána Buoha ze verné pútniky, ježto putují k buožemu hrobu, k svatemu Petru, kdežkolivek v meno buože, že by jich milý Pán Buoh ráčil ve zdraví...

X. Otče náš, jenž si v nebesích, osveť sě meno tvé, příď králestve tvé, buď vuola tvá jako v nebe takéž na zemi, chleb náš vezdajší daj nám dnes i odpusť nám naše viny, jako i my odpuščamy našim vinovatým, a neveď nás v pokušenie, ale zbav nás od zlého amen.

Zdrova Mária, milosti plná, Buoh s tebú, požehnanás' ty mezi ženami, požehnaný plod života tvého, Jh(es)us.

Věřím v Boha Otca všemohúceho, stvořitela neba i zeme, i v Jesu Crista, syna jeho jediného, pána našeho, jenž sě počal z Ducha Svatého, narodil sě z Márie Pan(n)y, terpěl pod Ponským Pilátem, ukřižován umerl i pohřeben, stúpil do pekla, třetí den vstal z mertvých, stúpil na nebesá, sedí na pravici Buoha Otca všemohúceho; odtud přídě súdit živé i mertvé. Veřím v Ducha Svatého, svatú cirkev obecnú, svatých obcovaňe, hřechom odpuščenie, tela vzkříšenie, život večný amen.

Poznámky

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prosbové modlitby zapísané stredovekou slovenčinou
 Spišská kázeň 14791480
 Vědecká knihovna v Olomouci

Kresťanské modlitby
Liturgia
Stredoveká literatúra