joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Starý háj (prírodná rezervácia)

Starý háj je prírodná rezervácia v bratislavskej mestskej časti Petržalka v miestnej časti Petržalka-Východ, v lokalite Petržalka-Východ 3.

Je to starý dunajský ostrov, ktorý bol obkolesený riečnym ramenom. V starších častiach mali porasty tunajších stromov pralesný charakter.

Rozloha rezervácie je 766 520 m², výmera ochranného pásma 107 197 m², vyhlásená bola v roku 2005 Vyhláškou KÚŽP v Bratislave č. 3/2005 z 15.2.2005 - ú. od 1.3.2005. spravuje ju Štátna ochrana prírody - regionálna správa Bratislava. Účelom vyhlásenia rezervácie a ochranného pásma je „ochrana prirodzeného lužného lesa s výskytom viacerých chránených druhov rastlín a živočíchov“. Nachádzajú sa tu územia so 4. a 5. stupňom ochrany a celé územie patrí do súvislej európskej sústavy chránených území.

Referencie

Pozri aj 
 Starý háj

Externé odkazy 
 Bratislavské luhy
 Prírodná rezervácia Starý háj 

Starý háj
Chránené územia v okrese Bratislava V
Petržalka
Steak

Steak je pomenovanie pre rez mäsa krájaný z väčšieho kusu kolmo cez svalové vlákna. Tradične sa pod označením steak myslí kus hovädzieho mäsa (u nás tiež známy pod názvom biftek, ktorý vznikol skomolením anglického slovného spojenia beef steak). V širšom význame je však steakom akýkoľvek plátok mäsa, existuje tak napr. bravčový steak, kurací steak, jelení steak či steak z lososa alebo tuniaka.

Príprava 
Steaky sa tradične pripravujú grilovaním alebo pečením na panvici. Hovädzie steaky môžu byť pripravované pri rozdielnych teplotách a čase. Výsledný steak sa tak líši podľa stupňa prepečenia od takmer surového až po úplne prepečený.

Základom prípravy je rýchle opečenie mäsa z obidvoch strán, aby sa steak na vonkajšej strane zatiahol a vo vnútri si zachoval šťavnatosť. Rôzny stupeň prepečenia si vyžadujú aj steaky z lososa alebo tuniaka.

Stupne prepečenia 
Základom pri príprave steakov je preferencia jeho prepečenia. Kratšie prepečenie znamená šťavnatejšie a krehkejšie mäso, preto má každý druh mäsa odporúčaný stupeň prípravy

 Raw (surový) – takýto steak sa nikde nepodáva. Surové hovädzie mäso sa používa len pri niektorých špecifických pokrmoch ako je napr. tatársky biftek alebo carpaccio.
 Blue rare (veľmi mierne opečený) – vo vnútri je úplne krvavý a z vonkajšej strany opečený zhruba 30 sekúnd
 Rare (mierne opečený) – vnútro steaku je stále veľmi červené, hoci vonkajšia časť je už mierne opečená. Vnútorná teplota steaku je 52 stupňov Celzia.
 Medium rare (mierne prepečený) – jeden z najpopulárnejších stupňov prepečenia. Mäso vo vnútri je ružové a šťavnaté a veľmi pozvoľna prechádza k opečenej vonkajšej časti.
 Medium (stredne prepečený) – stred mäsa je ružový, stále však relatívne šťavnatý
 Medium well (viac prepečený) – mäso je už takmer úplne prepečené. Vo vnútri má mäso veľmi jemne ružovú farbu.
 Well done (úplne prepečený) – mäso je už úplne prepečené a veľmi suché. Spôsob takejto prípravy sa neodporúča.

Druhy steakov 
Na steaky je vhodné mäso, ktoré bolo najmenej namáhané. Je jemné, mäkké a neobsahuje takmer žiadne šľachy. Najznámejší a najjemnejší kus mäsa je takmer vôbec nenamáhaný sval v podobe sviečkovice.

Označenie steakov nie je úplne jednotné. Každá krajina má svoje vlastné označenie rezov. Francúzi napr. niektoré americké steaky nepoznajú a naopak. Najznámejšie druhy steakov sú:

 Sviečkovica – najjemnejšia a najdrahšia časť hovädzieho mäsa
 Filet mignon – steak zo strednej a tenšej časti sviečkovice v tvare valčeka
 Strip steak – steak z nízkej roštenky s jemným tukovým mramorovaním
 Rib eye – steak s výraznou chuťou, ktorú mu dodáva tukové mramorovanie
 Rump steak – steak zo spodného alebo vrchného šálu
 T-bone steak – veľmi pôsobivý steak, ktorý má dva druhy mäsa. Väčšia časť je roštenka a menšia sviečkovica.
 Falošná sviečkovica – najjemnejší kúsok mäsa z pleca
 Flank steak – časť mäsa z pupka; obľúbený prevažne vo Francúzsku
 Wagyu – steak z japonského vzácneho plemena. Má pôsobivé tukové mramorovanie a vynikajúcu chuť.

Referencie

Externé odkazy 
Príprava steaku na panvici

Jedlá
Dom kanonika Gregušku

Dom kanonika Gregušku, Kanónia (u Corgoňa) alebo aj Kluchov palác je palácová stavba v nitrianskom Hornom meste. Táto rožná budova stojí v skosenom nároží Samovej, Východnej ulice a Pribinovho námestia, úradná adresa je Samova 16.

História 
Klasicistická palácová stavba bola postavená v rokoch 1818 – 1821, na podnet biskupa Jozefa Klucha. Bola určená pre kanonikov (aj pre kanonika Štefana Gregušku, od toho je odvodený aj názov Dom kanonika Gregušku, ktorý ale nie je správny, správny názov je Kanónia (u Corgoňa), resp. Kluchov palác.  V neskoršom období ju z časti empírovo prestavali. Je to jednoposchodový objekt, má pôdorys obdĺžnikového tvaru a vo dvore prístavbu do pravého uhla. Vstupná brána je kópiou dnes už nejestvujúcej brány zoborského kláštora. Nad vstupnou bránou je umiestnený dekoračný motív erbu, ktorý nesú dvaja anjeli. Autorom pôvodného erbu je Vavrinec Dunajský z Ľubietovej, terajší reliéf zhotovil akad. sochár Július Bartfay.

Socha Atlanta (Corgoň) 

Na budove púta pozornosť monumentálna kamenná socha Atlanta, nesúceho roh prvého poschodia. Autorom sochy je Vavrinec Dunajský, socha bola vyhotovená v roku 1820. Socha je známa pod ľudovým označením Corgoň. Toto meno z prostredia nitrianskeho folklóru je spojené s legendárnou postavou nitrianskeho kováča, ktorý bol pre svoju obrovskú silu postrachom Turkov. Legenda hovorí, že svojimi mocnými rukami hádzal veľké balvany priamo na rútiacich sa Turkov.

Súčasnosť 
Socha Corgoňa je obľúbeným miestom, pretože dokáže plniť želania – aj preto má Corgoň také lesklé, vyhladené palce, keďže práve pohladením jeho nohy sa podarí skúška, alebo sa dievčina šťastne vydá.

Literatúra 
 VALENT, Štefan. Nitra (Turistický sprievodca). Banská Bystrica : AB-ART Press, 1995. ISBN 80-88817-04-8. S. 11.
 LACIKA, Ján. Nitra a okolie. Bratislava: DAJAMA, 2003. ISBN 80-88975-53-0. S. 57.

Zdroje 
 Kanónia (U Corgoňa) [online],  https://www.nitra.sk/zobraz/sekciu/horne-mesto?page=2
 Kanónia (U Corgoňa), http://www.nisys.sk/www/content/nisys/list/0/1198
 výňatky textov Krajského pamiatkového úradu, Nitra

Iné projekty  

Stavby v Nitre
Pešia zóna v Nitre

Pešia zóna v Nitre sa nachádza v centre mesta (Dolné mesto, mestská časť Staré mesto). Je to úsek Štefánikovej triedy od Svätoplukovho námestia po začiatok Palárikovej ulice.

História 
Štefánikova trieda existovala už v stredoveku. Pôvodne sa nazývala Dlhá ulica, neskôr Hlavná ulica, do roku 1989 Leninova trieda a až po roku 1989 dostala názov Štefánikova trieda. Úpravy terajšej pešej zóny  boli dokončené 15. apríla 1996. Pribudli sem umelecké diela, vytvorené nitrianskymi architektmi a výtvarníkmi zo združenia Nitrava pod vedením Ing. arch. Tibora Zelenického, v duchu veľkomoravských tradícií.

Literatúra 
 LACIKA, Ján. Nitra a okolie. Bratislava: DAJAMA, 2003. ISBN 80-88975-53-0. S. 63.

Externé zdroje 
 Pešia zóna, [online], http://www.nisys.sk/www/content/nisys/list/0/1042

Nitra
Veľprepoštský palác

Veľprepošstský palác je historická budova v Nitre. Nachádza sa v Hornom meste, na ceste od Pribinovho námestia, popri súsoší vierozvestcov, smerom na hrad.

Opis 
Uprostred záhrady, ktorá prilieha k juhozápadnému hradnému múru, naľavo od súsošia sv. Konštantína a Metoda, stála do bombardovania Nitry v roku 1945 dvojpodlažná rokokovo-klasicistická budova veľprepošstva s manzardovou strechou. Bola postavená v rokoch 17781780 na podnet cisárovnej Márie Terézie, podľa projektu Franza Antona Hillebrandta. 

Na budove bola pôvodne umiestnená vysoká jazdecká socha Márie Terézie. Táto socha, po oprave a rekonštrukcii, bola v roku 1992 osadená v záhrade Grasalkovičovho paláca v Bratislave.

Počas bombardovania mesta v roku 1945 bola budova značne poškodená. Po druhej svetovej vojne sa stavba čiastočne obnovila, zachovala sa však len stredná časť prízemia. Pri vchodovej bráne sa zachovala kamenná baroková socha sv. Jana Nepomuckého.

Referencie

Literatúra 
 VALENT, Štefan. Nitra (Turistický sprievodca). Banská Bystrica : AB-ART Press, 1995. ISBN 80-88817-04-8. S. 14.
 LACIKA, Ján. Nitra a okolie. Bratislava: DAJAMA, 2003. ISBN 80-88975-53-0. S. 58.

Externé odkazy 
 Veľkoprepoštský palác online

Stavby v Nitre
Ivan Ljavinec

Vladyka Msgre. Ivan Ljavinec (* 18. apríl 1923, Volovec – † 9. december 2012, Žernůvka) bol čelný predstaviteľ českej gréckokatolíckej cirkvi a skrytej cirkvi. Od roku 1969 bol v Prahe kňazom obnovenej gréckokatolíckej cirkvi, s dňom osamostatnenia Česka sa stal biskupským vikárom novozriadeného gréckokatolíckeho vikariátu. Po zriadení Apoštolského exarchátu gréckokatolíckej cirkvi v Českej republike 13. marca 1996 sa stal jeho prvým exarchom a titulárnym biskupom akalissenským. Exarchát zahŕňa 25 farností a 35 kňazov.

Jeho nástupcom sa stal v roku 2003 Ladislav Hučko, Ivan Ljavinec bol emeritným exarchom.

Životopis 
Narodil sa vo Volovci na Podkarpatskej Rusi. Jeho otec bol učiteľ, v rodine bolo 9 detí. Ljavinec maturoval na ruskom gymnáziu v Mukačeve. Teológiu študoval v Užhorode a vo Viedni, na kňaza bol vysvätený 28. júla 1946 prešovským gréckokatolíckym biskupom Pavlom Gojdičom.

Pretože sa po druhej svetovej vojne nemohol vrátiť na Podkarpatskú Rus, zostal v Prešove. Stal sa sekretárom biskupa Gojdiča. Ako redaktor pôsobil v časopisoch Blahovistnik a Zorja. V septembri 1949 bol vymenovaný za špirituála prešovského kňazského seminára.

Po násilnej likvidácii gréckokatolíckej cirkvi v Česko-Slovensku komunistickým režimom v roku 1950 a po uväznení biskupa Gojdiča internovaný svätiaci biskup prešovský Vasiľ Hopko vymenoval Ljavinca za tajne pôsobiaceho generálneho vikára s mimoriadnymi právomocami. V roku 1955 bol Ljavinec zatknutý a roku 1956 spolu s ďalšími 16 obžalovanými odsúdený, a to na 4 roky väzenia. Pretože dostal aj zákaz pobytu v košickom a prešovskom kraji, po prepustení pracoval v Prahe v robotníckych profesiách, napríklad ako smetiar, kurič, sprievodca. Pritom pokračoval vo svojom poslaní zverenom gréckokatolíckou cirkvou. Bol blízky spolupracovník Felixa Davídka, z ktorého rúk prijal 24. marca 1968 biskupskú konsekráciu. S pražským arcibiskupom Františkom Tomáškom organizoval v roku 1968 celoštátnu petičnú akciu na obnovu činnosti gréckokatolíckej cirkvi, petícia bola úspešná.

V apríli 1969 bol vymenovaný za správcu gréckokatolíckej farnosti u sv. Klimenta v Prahe (jeho predchodcom od obnovenia farnosti v roku 1968 bol Emanuel Hlaváč). Po ustanovení českého gréckokatolíckeho vikariátu sa stal biskupským vikárom, po ustanovení českého apoštolského exarchátu sa stal prvým apoštolským exarchom Gréckokatolíckej cirkvi v Česku. Podmienečne (sub conditione) bol znovu vysvätený na biskupa 30. marca 1996 v Bazilike svätého Klimenta v Ríme.

Referencie

Literatúra

Externé odkazy 
 Mons. Ivan Ljavinec, profil na cirkev.cz, na stránkach exarchátu
 Ivan Ljavinec na stránkach Catholic hierarchy

Zdroj 

Českí gréckokatolícki biskupi
Biskupi hnutia Koinótés
Justičný palác (Nitra)

Justičný (mestský) palác sa nachádza v nitrianskej mestskej časti Staré mesto. Úradná adresa je Štúrova 9.

História, popis 
Výstavba budovy súdu, sedrie (za Rakúska-Uhorska názov krajského súdu), začala v auguste 1901, dokončená bola v roku 1903. Je to monumentálna reprezentačná secesná stavba palácového typu. Autormi projektu boli budapeštianski architekti Štefan Kiss a J. Csellágh. V roku 1906 bola k budove súdu pristavená budova väznice.

Od začiatku tento mestský palác slúži pre účely súdnictva. Tento účel zohľadnili aj architekti v tvarosloví budovy. Hlavnej fasáde dominujú dve sochy v nadživotnej veľkosti, symbolizujúce spravodlivosť. Sú to kamenné sochy Justície a gréckej bohyne Themis. Jedna má v ruke váhy a druhá zákonník. Sovy s roztiahnutými krídlami, ktoré sú symbolmi múdrosti, sa nachádzajú vo vstupnej hale, aj v hlavnej pojednávacej miestnosti.

Justičný palác je jednou z najvýznamnejších dominánt Dolného mesta.

Literatúra 
 LACIKA, Ján. Nitra a okolie. Bratislava: DAJAMA, 2003. ISBN 80-88975-53-0. S. 69.

Externé odkazy 
 výňatky textov Krajského pamiatkového úradu Nitra
 Mestský palác (online)
 Dolné mesto (online)

Stavby v Nitre
Slovenské poľnohospodárske múzeum

Slovenské poľnohospodárske múzeum sídli v Nitre, v mestskej časti Chrenová, úradná adresa je Dlhá 92.

História 
Múzeum bolo založené 23. októbra 1922 v Bratislave, no z dôvodu poškodenia počas druhej svetovej vojny bolo presunuté do Nitry. Pod správu štátneho podniku Agrokomplex – Výstavníctvo patrí od 1. januára 1978. Nové expozície sa verejnosti sprístupnili v roku 1992.

Súčasnosť 
Expozície Slovenského poľnohospodárske múzea (SPM) sa rozprestierajú na ploche približne 8 900 m². Okrem výstavných priestorov je súčasťou múzea aj skanzen, Nitrianska poľná železnica a knižnica. Celková plocha areálu múzea zaberá rozlohu viac ako 30 hektárov. SPM vlastní vo svojom zbierkovom fonde 28 tisíc zbierkových predmetov z celej oblasti poľnohospodárstva, knižnica obsahuje 43 363 ks knižných jednotiek.

Stále expozície SPM 
 Najstaršie dejiny poľnohospodárstva
 Poľnohospodárske motívy v umení
 Tradičné remeslá a spracovateľstvo
 Poľnohospodárske stroje a letectvo
 Ochrana roľníckej usadlosti pred požiarom
 Skanzen

Skanzen 
Skanzen SPM ponúka 33 objektov dokumentujúcich poľnohospodársku minulosť. Patria sem škola z 19. storočia, mliečnica, pálenica, lisovne oleja z 18. storočia, strojový a voštinársky záboj z 19. storočia, valcový mlyn, kamenný mlyn, vinohradnícky hajloch, pekáreň, salaš, zimná maštaľ, čistička osív, stupa na konope – valcová a kladivová, valcha a senníky z 19. storočia, včelíny, ranostredoveká roľnícka usadlosť, symbolický cintorín a konzum (obchod), kde sa dajú pripraviť ochutnávky tradičnej meltovej kávy a v pekárni upiecť osúchy.

Nitrianska poľná železnica 

V areáli skanzenu sa nachádza aj Nitrianska poľná železnica, ktorá je najdlhšie zachovanou poľnou železnicou na území Slovenska. Unikátna úzkorozchodná poľná železnica, parné rušne, vyhliadkové a kryté vozne, drevené staničky, prednosta stanice, rušňovodiči, výhybkári a sprievodcovia s už historickými štikadlami, sú lákadlom pre malých aj veľkých návštevníkov.

Literatúra 
 LACIKA, Ján. Nitra a okolie. Bratislava: DAJAMA, 2003. ISBN 80-88975-53-0. S. 75.
 VALENT, Štefan. Nitra (Turistický sprievodca). Banská Bystrica : AB-ART Press, 1995. ISBN 80-88817-04-8. S. 29.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Skanzeny na Slovensku
Technické pamiatky na Slovensku
Múzeá na Slovensku
Kultúra v Nitre
Nitriansky mestský park

Mestský park sa nachádza v severozápadnej časti Starého mesta. Známy je aj pod názvom Mestský park na Sihoti.

Opis 
Rozloha parku je 20 hektárov, skladá sa z troch častí – Starého parku Sihoť, strednej časti, ktorá sa nazýva Spojovací park a južnej časti tzv. Nový park.

Súčasťou južnej časti, nazývanej Nový park, sú dve jazerá Veľká Hangócka a Malá Hangócka. Jazerá spája malý potok premostený dreveným oblúkovým mostom. Jazerá sú obľúbeným miestom rybárov.

V strednej časti, v tzv. Spojovacom parku, sa nachádza letné kúpalisko.

Najstaršia časť parku sa nazýva Starý park Sihoť. Táto najsevernejšia časť parku bola založená v polovici 19. storočia. Nachádzajú sa tu detské ihriská, preliezky, prekážková lanová dráha, spoločenské hry mlyn a ruské kolky, bludisko a Gazdovský dvor s domácimi zvieratkami.

Park bol pôvodne lužný les, vysadené lipové aleje a rôzne druhy domácich a cudzokrajných drevín vytvorili zelenú oázu uprostred rušného mesta.

Vychádzkové chodníky sú usporiadané do hviezdy, v strede ktorej sa nachádza Žabia fontána s vodníkom Žblnkom (autorom je nitriansky sochár Július Bártfay).

Hlavná promenáda smeruje k bývalej klasicistickej letnej kaviarni, ktorú dal v roku 1831 postaviť biskup Jozef Wurum. V roku 2015 bola prevádzka obnovená s názvom Starý biskupský hostinec.

Mestský park je miestom oddychu a zábavy.

Literatúra 
 LACIKA, Ján. Nitra a okolie. Bratislava: DAJAMA, 2003. ISBN 80-88975-53-0. S. 72.
 brožúra Príroda Nitry a okolia, vydaná Mestom Nitra v roku 2012

Externé zdroje 
 Mestský park (online)

Nitra
Kasárne pod Zoborom

Kasárne pod Zoborom, nazývané aj Šiator tábor (z ) sa nachádzajú v Nitre, v mestskej časti Zobor, v areáli lesoparku medzi ulicami Dobšinského  a Chrenovská.

Popis 
Kasárne sa nachádzajú v archeologickej lokalite Martinský vrch. Martinský vrch bol osídlený už v období neskorej doby kamennej. Súčasťou areálu bol aj románsky Kostol sv. Martina z 11. storočia.  

Prvá časť tábora bola postavená v roku 1882 podľa projektu nitrianskeho architekta Jána Lyku. Územie dostalo názov „Šiator tábor“, tvorilo ho 10 murovaných budov a 24 drevených barakov, ktoré dokázali ubytovať 300 stálych a 1200 prechodných vojakov. Dňa 4. 9.1887 sa konali veľké manévre, na ktorých sa zúčastnil aj cisár František Jozef I. Začiatkom 90. rokov 19. storočia bola v areáli postavená vojenská nemocnica s dvoma menšími pavilónmi, neskôr v medzivojnovom období bol areál doplnený o ďalšie stavby. Dnes patrí kasáreň k najvýznamnejším zachovaným vojenským pamiatkam na Slovensku. 

Národná kultúrna pamiatka Kasáreň obsahuje 13 pamiatkových objektov. Od roku 2011 je v Ústrednom zozname pamiatkového fondu pod číslom 11749/111749/13 zapísaných 9 murovaných budov niekdajšieho „Šiator tábora“ (veliteľská budova, dva dôstojnícke pavilóny, tri obytné budovy, strážnica, budova hostinca a kolkáreň), hlavná budova nemocnice s dvomi menšími pavilónmi a park.

Referencie

Literatúra 
 VALENT, Štefan. Nitra (Turistický sprievodca). Banská Bystrica : AB-ART Press, 1995. ISBN 80-88817-04-8. S. 31.

Externé odkazy 
 https://www.nitra.sk/zobraz/obsah/13518
 http://www.nisys.sk/www/content/nisys/list/0/1071
 Register NKP - tabuľkové zoznamy (Nitriansky kraj), https://www.pamiatky.sk/sk/page/register-nkp-tabulkove-zoznamy
 výňatky textov Krajského pamiatkového úradu, Nitra
 

Stavby v Nitre
Athénodóros

Athénodóros (Athénodóros) môže byť:
 grécky stoický filozof v 3. stor. pred Kr., pozri Athénodóros zo Solov
 grécky stoický filozof v 1. stor. pred Kr., pozri Athénodóros z Tarzu
 grécky stoický filozof v 1. stor. pred Kr., pozri Athénodóros Kananites
 trojnásobný olympijský víťaz v 1. stor., pozri Athénodóros z Aigionu
 biskup (patriarcha) Byzantionu v rokoch 144 až 148, pozri Athéndodóros (biskup)
Radovan Oravkin

Radovan Oravkin (* 15. august 1991, Banská Bystrica) Je slovenský producent a hudobník. Pôsobí aj ako skladateľ a textár a je spoluzakladateľom skupiny Rock Reunion. Je majiteľom produkčného štúdia Vantastique Music Production. 

Na regionálnej Stredoslovenskej televízii moderuje s Dušanom Cinkotom hudobnú reláciu Capella a v roku 2019 založil svoj bočný alternatívny projekt Rado One, v ktorom spieva a tvorí spoločne s bubeníkom Matejom Smutným.

Rock Reunion / Reunion 
V kapele Reunion pôsobí od roku 2006, kedy ju založil na základnej škole spolu so spolužiakom Milanom Kováčom. Dodnes v Rock Reunion účinkuje ako gitarista, raper, autor, textár a producent.

Podieľal sa hudobne a autorsky na zložení a nahraní všetkých štúdiových albumov Pozerám dopredu, Denník a To najlepšie z nás.

Rado One 
Rado One je slovenská kapela. V septembri 2019 vydala svoje prvé EP Miracles, z ktorého titulná skladba „Miracles“ dosiahla prvé miesto v najpopulárnejšom rebríčku alternatívnej hudby na Slovensku - Demovnica, organizovanom Rádiom FM. So ziskom vyše 50% hlasov z pomedzi 10 interpretov tak obsadil v predposlednom týždni roku 2019 najvyššiu pozíciu. Svoj úspech zopakovali aj v druhom týždni roka 2020.

Jedná sa o alternatívny pop s prvkami elektronickej, či orchestrálnej hudby. Väčšinou melancholické melódie sú občas doplnené rapom a elektronickými prvkami. 

Skupinu tvoria Radovan Oravkin a Matej Smutný.

Začiatkom roka 2020 bol kapelou ohlásený debutový album Get out of my head, ktorý má výjsť ešte v prvej polovičke roka.

Kapela sa začiatkom roka 2020 dostala do národného finále celosvetovej súťaže Global battle of bands (GBOB), ktoré bolo na zatiaľ odložené, kvôli pandémii Covid-19.

Gear 
PRS Singlecut Santana
Squier by Fender Vintage Modified Telecaster 72 Thinline
Fender Duo Sonic SH
Gibson Flying V
Gibson Les Paul CM
Line 6 Helix LT
Peavey 6505+ 112
Strymon Pedals
Shure SM58
Shure SM57
TC Helicon Voicelive X1
TC Helicon Voicelive T1
Bose S1 Pro

Externé odkazy a zdroj 
  – oficiálna stránka kapely Rock Reunion
 
 
 

Osobnosti z Banskej Bystrice
Slovenskí rockoví gitaristi
Slovenskí popoví gitaristi
Slovenskí skladatelia modernej hudby
Slovenskí textári piesní
Slovenskí reperi
Diecézne múzeum v Nitre

Diecézne múzeum Nitrianskeho biskupstva sa nachádza v Nitre, v mestskej časti Staré mesto, konkrétne v Hornom meste. Úradná adresa je Nám. Jána Pavla II., Nitra.

História, opis 
Diecézne múzeum sídli v centre nádvoria Nitrianskeho hradu, v jednej z budov Nitrianskeho biskupstva, postavenej v 17. storočí.

Prvá, nadzemná časť Diecézneho múzea bola otvorená 5. júla 2007 (na sviatok sv. Cyrila a Metoda) s názvom Keď písmo prehovorí. Druhá časť – Klenotnica, bola otvorená v roku 2008, s názvom Skvosty Katedrály – Baziliky sv. Emeráma.

V prvej časti múzeá sa nachádzajú písomné pamiatky a artefakty, ktoré sa viažu k prvému štátnemu útvaru na dnešnom území Slovenska – k Veľkej Morave. Niektoré z artefaktov siahajú ešte do skoršieho obdobia, napríklad náhrobné kamene z rímskeho kastela Kelementia v Iži pri Komárne, terakotové kahance z Gerulaty v Rusovsiach alebo zlaté mince z Bíne.

Z písomných pamiatok sú v múzeu vystavené faksimile Kyjevských listov (hlaholská písomná pamiatka), Assemaniho evanjeliár (10. stor.), Cividalský evanjeliár (5.-7. stor.), rozsiahly spis s názvom O obrátení Bavorov a Korutáncov, Industriae tuae (r. 880), prvá slovanská báseň Proglas, najstaršia zachovaná rukopisná kniha Nitriansky evanjeliár (okolo r. 1083) a významná písomná pamiatka Zoborské listiny z roku 1111 a 1113. Originál Zoborskej listiny z roku 1111 je najstarší pôvodný dokument zachovaný na území Slovenska.

Druhá, suterénna, časť múzea sa nazýva Klenotnica. Je v nej nainštalovaný chrámový poklad Nitrianskej katedrály a Biskupského úradu v Nitre. Nachádzajú sa tu bohoslužobné sakrálne predmety – kalichy, monštrancie, svietniky, lampy, kríže, berle, rytiny, rôzne strieborné a zlaté liturgické premety. Najstaršie zachované klenoty pochádzajú z neskorogotického obdobia. Liturgické predmety, ktoré sú vystavené v klenotnici naďalej slúžia bohoslužobným účelom.

Literatúra

Externé odkazy 
 Diecézne múzeum, http://www.nitrianskyhrad.sk/diecezne-muzeum/
 Diecézne múzeum, http://www.nisys.sk/www/content/nisys/diecezne-muzeum/0/156

Múzeá v Nitre
Misijné múzeum

Misijné múzeum sa nachádza v Nitre, v mestskej časti Kalvária, v Misijnom dome Spoločnosti Božieho slova. Úradná adresa je Kalvária 3.

Opis 
Misijné múzeum vznikalo približne od roku 1925. V roku 1950 bola jeho činnosť prerušená. Múzeum bolo znova otvorené 15. augusta 1996.

Misijné múzeum vznikalo z predmetov prinesených slovenskými, českými a rakúskymi misionármi z celého sveta. Sú to jednak predmety dennej potreby jednoduchých ľudí, ale aj kultové a ozdobné predmety, šaty a zbrane. Zbierky múzea sa postupne rozširujú a dopĺňajú. V roku 2008 pribudli exponáty zvierat zo všetkých svetadielov (250 exponátov) a rôzne etnografické predmety. Trvalé expozície múzea sú Príbeh svätého Arnolda Janssena, Z ciest našich misionárov, Zvieratá z celého sveta, Motýle z celého sveta.

Literatúra 
 LACIKA, Ján. Nitra a okolie. Bratislava: DAJAMA, 2003. ISBN 80-88975-53-0. S. 70.

Externé zdroje 
 Misijné múzeum, http://www.verbisti.sk/web/misijne-muzeum-expozicie
 Misijné múzeum, http://www.nisys.sk/www/content/nisys/misijne-muzeum/0/158
 Kláštor Nazarénov, https://www.nitra.sk/zobraz/obsah/13509

 

Múzeá v Nitre
Ponitrianske múzeum

Ponitrianske múzeum sa nachádza v Nitre, v mestskej časti Staré mesto, konkrétne v Dolnom meste. Úradná adresa je Štefánikova 1.

Mestský dom (Radnica), Štefánikova 1 
Ponitrianske múzeum sídli v budove Mestského domu. Táto novorenesančná budova bola postavená v rokoch 1881-82 podľa projektu architekta Jána Lyku, ktorý neskôr prepracoval mestský inžinier Karol Meyer. Prístavba mestského domu sa uskutočnila až v roku 1911 podľa projektu mestského staviteľa Ing. Michala Gyulaiho, v roku 1912 ju realizoval nitriansky architekt Ján Tomaschek. Budova radnice plnila svoj účel až do roku 1990, bola sídlom Mestského úradu.

Ponitrianske múzeum - opis 
Ponitrianske múzeum sídli v budove Mestského domu (radnice) od roku 1990.

Predchodcom Ponitrianskeho múzea bolo Nitrianske vlastivedné múzeum, ktoré založil Mestský národný výbor v decembri 1962 a sídlilo v budove Veľkého seminára v Hornom meste.

Múzeum spravuje takmer 84 tisíc kusov zbierkových predmetov z odborov archeológia, etnografia, história, numizmatika, botanika, geológia a zoológia.

V roku 1993 múzeum otvorilo expozíciu klenotnicového typu Skvosty dávnovekého Slovenska. Je tu sústredených vyše 2200 zlatých, strieborných i kovových predmetov, dokumentujúcich tvorivú činnosť a umelecké cítenie človeka od najstarších čias jeho prítomnosti na našom území, teda od staršej doby kamennej až do 17. storočia.

Medzi stále výstavy patria Nitriansko v zrkadle dejín (expozícia vývoja historického Nitrianska od praveku, cez včasnú dejinnú dobu, až po stredovek so zreteľom na situáciu vo veľkomoravskej dobe, resp. v 9.-10. storočí) a Život v lesných a vodných biotopoch (expozícia zahŕňa takmer 100 kusov preparátov rýb, vtákov a cicavcov z okolia Nitry).

V Ponitrianskom múzeu sa okrem stálych expozícií a výstav múzea konajú aj výstavy rôzneho druhu, prednášky a besedy.

V budove Mestského domu (radnice) okrem Ponitrianskeho múzea sídli aj informačné centrum mesta NISYS.

Literatúra 
 LACIKA, Ján. Nitra a okolie. Bratislava: DAJAMA, 2003. ISBN 80-88975-53-0. S. 62.
 VALENT, Štefan. Nitra (Turistický sprievodca). Banská Bystrica : AB-ART Press, 1995. ISBN 80-88817-04-8. S. 21.

Externé zdroje 
 Oficiálna stránka Ponitrianskeho múzea  http://muzeumnitra.sk/
 Ponitrianske múzeum, http://www.nisys.sk/www/content/nisys/ponitrianske-muzeum/0/155

 

Múzeá v Nitre
Majerova skala

Majerova skala je vrchol v juhovýchodnej časti Veľkej Fatry.

Polohopis 
Skalnatý vrchol sa vypína približne 2 km severne od stredu obce Staré Hory. Ukončuje rázsochu Líšky (), vybiehajúcu východným smerom z Krížnej. Zo Starých Hôr vedie vrcholom Majerovej skaly na Krížnu modrá turistická značka.

Prírodná pamiatka Majerova skala 
Vrcholovú časť a juhovýchodné svahy zaberá prírodná pamiatka, prísluchajúca k Národnému parku Veľká Fatra. Nachádza sa v katastri obce Staré Hory v okrese Banská Bystrica. 

Rozloha rezervácie je 88 415 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1992 Okresným úradom životného prostredia Banská Bystrica. Rozhodnutím Okresného úradu ŽP č. vl/3/183/94-Js z 28. novembra 1994 ju spravuje Štátna ochrana prírody Správa Národného parku Veľká Fatra. Účelom je ochrana  „skalného útvaru, predstavujúceho trosku chočského príkrovu v tektonickom nadloží krížňanskej série, s výskytom chránených a ohrozených druhov flóry a fauny“.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Majerova skala
 Poloha na turistickej mape

Prírodné pamiatky v Banskobystrickom kraji
Chránené územia Národného parku Veľká Fatra
Chránené územia v okrese Banská Bystrica
Staré Hory
Vrchy vo Veľkej Fatre
Tisícovky na Slovensku
Skalné útvary na Slovensku
Vrchy v okrese Banská Bystrica
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1987

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1987 boli v poradí 7. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Rabate, v Maroku v roku 1987, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo iba ženské družstvo Maroka. V mužskej kategórii získalo titul štvrtýkrát v rade , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . U žien získalo titul  po finálovej výhre nad .

Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Letné olympijské hry 1988, ktoré hostil Soul. Z oboch kategórii sa na ne kvalifikovali iba víťazné družstvá. Družstvá na 2. mieste postúpili na MS B kategórie 1989.

Výsledky

Muži

Finále

Konečné poradie 

Muži

Ženy

Pozn: Kamerun sa nakoniec MS B kategórie 1985 nezúčastnil.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Africkej hádzanárskej konfederácie 
 Oficiálna stránka Marockej hádzanárskej federácie (po arabsky)

Zdroje 
 Majstrovstvá Afriky 1987 na stránke Africkej hádzanárskej konfederácie (archive.org) /
 Mužský a ženský turnaj Majstrovstiev Afriky 1987 na stránke todor66.com 

Hádzaná v 1987
Majstrovstvá Afriky v hádzanej
Hádzaná
Tibor Molek

Tibor Molek (* 1930, Banská Bystrica) je bývalý slovenský rozhlasový redaktor a exilový pracovník.

Životopis 
Narodil sa v Banskej Bystrici roku 1930 ako jediný syn úradníka. Koncom 30. rokov sa jeho rodina presťahovala do Senca, odkiaľ sa jeho rodina vysťahovala po záboru južného Slovenska do Bratislavy, kde Tibor Molek študoval na gymnáziu.

Ďalej študoval na bratislavskej univerzite právo. Z Česko-Slovenska emigroval aj so svojou budúcou manželkou v januári roku 1952, keď predtým dostal povolávací rozkaz do PTP. Pri úteku preplávali rieku Moravu a na rakúskej strane vyhľadali pomocníkov, ktorí im pomohli, a to aj finančne. Dostali sa potom až do Viedne, odkiaľ pokračovali do utečeneckého tábora v Linci. Tam získal kontakty na Slobodnú Európu a na prelome apríla a mája prekročili hranice do Západného Nemecka. V Mníchove zložil skúšky pre prácu v rozhlase a bol prijatý Pavlom Tigridom.

Kariéra v Slobodnej Európe 
Pracoval ako hlásateľ kultúrnych a hudobných programov. Užíval krycie meno Tibor Dolina. To však nezabránilo vyšetrovaniu jeho rodiny v Česko-Slovensku. Roku 1968 sa mohol v Mníchove (po prvý a posledný raz) stretnúť so svojou matkou. Potom bol vyslaný do Lisabonu, aby tam pomáhal vybudovať slovenské oddelenie pre vysielanie na územie Slovenska na iných frekvenciách. V Lisabone pôsobil až do roku 1991.

Referencie

Literatúra 
 SEDLÁČEK, Karel: Volá Svobodná Evropa : Archa 90, Praha 1993. (čeština)

Externé odkazy 
 Hovory o hledání, Český rozhlas

Slováci v Nemecku
Slovenskí novinári
Slovenskí rozhlasoví moderátori
Slovenskí rozhlasoví redaktori
Narodenia v 1930
Osobnosti z Banskej Bystrice
Pracovníci Slobodnej Európy
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2016

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2016 boli v poradí 36. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 1.14. februára 2016 v Ulianovsku a Dimitrovgrade, v Ulianovskej oblasti, v Rusku, za účasti 18 tímov rozdelených do dvoch výkonnostných divízií. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Česka. Titul obhájilo domáce , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad , a zvíťazilo tak už štvrtýkrát v rade.

Ruský Ulianovsk dostal právo organizovať MS 2016 v roku 2013,  keď jeho organizáciu schválila FIB. Rusko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov štrnástykrát (z toho 4-krát ako Sovietsky zväz), po Irkutsku 2014 a Chabarovsku 2015 tretíkrát za sebou. Zápasy sa odohrali na 3 štadiónoch, jeden z nichnovovybudovaná Volga-Sport-Arenabola krytá aréna.

Štadióny

Účastníci

Výsledky

A divízia

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play-off

Štvrťfinále

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

B divízia

Základné skupiny

Skupina C 

Pozn: Štart jedného hráča z estónskeho družstva bol v 2 zápasoch uznaný ako nepovolený, v dôsledku čoho bolo estónske družstvo kontumované v stretnutiach s Holandsko a Nemeckom výsledkom  a následne aj (kvôli opakovaniu disciplinárneho priestupku) diskvalifikované.

Skupina D

Play off

B Štvrťfinále

Skupina o 15.17. miesto

Stretnutie o 13. miesto

B Semifinále

Stretnutie o 11. miesto

B Finále (o 9. miesto)

Konečné poradie 

A divízia

B divízia

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka MS 2016 /
 Oficiálna stránka Medzinárodnej bandyhokejovej federácie

Zdroj 
 MS 2016 na stránke Medzinárodnej bandyhokejovej federácie

Šport v 2016
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji
Bandy
2016 v Rusku
Albín Čáki

Gróf Albín Čáki (staršie Csáky alebo Čáky, v dlhom tvare gróf Albín Čáki z Cheresigu a z Adrianu, , celým menom Albin Rudolf Alexander Augustín gróf Csáky de Körösszeg et Adorján; * 19. apríl 1841, Krompachy, Rakúske cisárstvo† 15. december 1912, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko) bol spišský a šarišský župan 18671889,  v rokoch 18881894) minister kultúry a vzdelania vo vláde Kálmana Tiszu,  od roku 1894 predseda hornej snemovne, uhorského parlamentu a v rokoch 18801892 predseda Uhorského karpatského spolku.

Rodina 
 otec: gróf Augustín Csáky (de Kőrösszeg et Adorján)
 matka: barónka Ifigénia Prónay (de Tótpróna et Blatnicza)

Životopis 
Študoval v Levoči a právnické vzdelanie získal na univerzite v Budapešti. Za manželku si vzal prvorodenú dcéru grófa Štefana Bolza a jeho manželky Lujzy, grófku Annu Čákiovú. Mali dvoch synov Albína a Ladislava.

Albín Čáki bol liberálnym politikom, počas pôsobenia ministerskej i v najvyššej funkcii hornej snemovne parlamentu sa usiloval o politické reformy cirkvi (povinné uzatváranie civilných manželstiev a registráciu narodených detí na matrikách, zreformoval školstvo a mnohé iné).

Ako predseda Uhorského karpatského spolku presadzoval vo Vysokých Tatrách výstavbu vozovky, namiesto staršieho chodníka, medzi Štrbským Plesom a Tatranskou Kotlinou, stavbu turistických chodníkov medzi Štrbským Plesom a Popradským plesom, vo Velickej doline, Studených dolinách a v okolí Zeleného plesa. Bol jedným z iniciátorov založenia osobitnej sekcie spolku. V čase jeho predsedníctva vyrástla v Poprade budova Karpatského múzea, zvýšila sa úroveň spolkových ročeniek, vyšla publikácia o desaťročnej organizovanej turistiky a bol schválený štatút horských vodcov. Gróf Čáki bol potom, ako odstúpil z funkcie, zvolený v roku 1892 za doživotného čestného predsedu Uhorského karpatského spolku. Pochovaný je v Bijacovciach

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Maďarský lexikón
Genealógia rodu
Cintorín v Bijacovciach
Rod Čákyovcov na Spiši
Záznam o narodení a krste v matrike farnosť v Krompachoch; pokrstený ako Albinus Rudolphus Alexander Augustus Comes Csákÿ de Kerestsegh

Osobnosti z Krompách
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Čákiovci
Obete samovrážd
Bôrik (prírodná rezervácia)

Bôrik je prírodná rezervácia v obciach Lučivná a Mengusovce v Popradskom okrese.

Prírodná rezervácia sa nachádza na západnom svahu Bôrika () celku Kozie chrbty v katastroch obcí Lučivná a Mengusovce v Popradskom okrese. Je súčasťou ochranného pásma Tatranského národného parku.

Rozloha rezervácie je 207 400 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1991 Slovenskou komisiou pre životné prostredie vyhláškou 166/1991 Zb. z 15. januára 1991 o ŠPR a CHN v Tatranskom národnom parku. Spravuje Štátna ochrana prírody Správa Tatranského národného parku. Predmetom 5. stupňa ochrany je „Vzácny doklad vývoja vegetácie podtatr. oblasti v minulosti. Biocenóza tvorená zmesou prealpínskych, dealpínskych a xerotermných druhov rastlín na vápencovom podklade a vzácnych druhov živočíchov dol. časti montánneho stupňa“.

Tunel Bôrik na Diaľnici D1 mal byť projektovaný tak, aby „zabezpečoval požiadavky ochrany krajinného prostredia prírodnej rezervácie Bôrik v ochrannom pásme chránenej krajinnej oblasti TANAP“. Podľa stavebného portálu ASB museli stavbári kvôli prírodnej rezervácie šetriť priestor a „dôsledne dbali na ochranu životného prostredia“.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Bôrik
 Poloha na turistickej mape

Prírodné rezervácie v Prešovskom kraji
Chránené územia Tatranského národného parku
Chránené územia v okrese Poprad
Lučivná (okres Poprad)
Mengusovce
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien 2016

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien 2016 boli v poradí 8. majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 18.21. februára 2016 v Roseville, v štáte Minnesota, v Spojených štátoch, za účasti 7 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Číny. Spojené štáty organizovali ženský svetový šampionát druhýkrát, keď predtým hostili toto podujatie v roku 2006. Zápasy sa odohrali na štadióne The Oval. Svoj siedmy titul získalo  po finálovej výhre nad obhajcom prvenstva z .

Zápasy v skupine mali hrací čas 2 x 30 min, zápasy v play-off 2 x 45 min.

Účastníci

Výsledky

Základná časť

Play-off

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej federácie bandyhokeja 
 Oficiálna stránka USA Bandy

Zdroje 
 MS 2016 na stránke USA Bandy 
 MS 2016 na stránke Ruskej bandyhokejovej federácie 

Šport v 2016
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien
Bandyhokej
2016 v USA
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1977

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1977 boli v poradí 10. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 23.30. januára 1977 v štyroch nórskych mestách: Drammen, Mjøndalen, Oslo a Stabekk, za účasti 4 tímov. Nórsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1961.  získal už svoj desiaty titul.

Výsledky

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej federácie bandyhokeja  
 Oficiálna stránka Nórskej bandyhokejovej federácie

Zdroje 
 MS 1977 na stránke bandysidan.nu /
 MS 1977 na stránke geocities.com (archive.org) 

Šport v 1977
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji
Bandyhokej
Šport v Drammene
Šport v Osle
Výber sveta (futbal)

Výber sveta (Výber FIFA alebo FIFA XI) je futbalové mužstvo zložené z hráčov viacerých krajín pri príležitosti rôznych exhibičných, charitatívnych a rozlúčkových zápasov. Súperom Výberu sveta bývajú reprezentačné a klubové mužstvá, prípadne kontinentálne výbery. Pozvánka do mužstva Výberu sveta je považovaná za prestížnu záležitosť, tejto pocty sa dočkali aj viacerí slovenskí a českí futbalisti.

História
Pod názvom „stretnutie storočia“ vošlo do histórie futbalu meranie síl medzi reprezentáciou Anglicka a mužstvom označeným ako „Zvyšok sveta“. Zápas sa uskutočnil 23. októbra 1963 v Londýne v rámci osláv storočnice najstaršieho futbalového zväzu na svete The Football Association. V drese so znakom FIFA sa predstavili najväčšie hviezdy svetového futbalu tej doby Lev Jašin, Alfredo Di Stéfano, Ferenc Puskás či Eusébio, ako aj trojica reprezentantov Československa Josef Masopust, Svatopluk Pluskal a slovenský futbalista storočia Ján Popluhár. Československo bolo rok predtým finalistom MS 1962 v Čile, Josef Masopust sa stal držiteľom Zlatej lopty a tieto úspechy sa prejavili aj v nominácii Výberu sveta. Len Československo a Španielsko malo v tíme trojnásobné zastúpenie. Ladislav Kuna bol členom Výberu sveta pri rozlúčkovom zápase jedného z najlepších brankárov v histórii Leva Jašina, v Moskve si zahral po boku velikánov Bobbyho Charltona a Gerda Müllera.

V ére samostatného Slovenska mali česť hrať vo Výbere sveta Ľubomír Moravčík a Miroslav Karhan. Ľubomír Moravčík sa stal v roku 1999 v juhoafrickom Johannesburgu prvým Slovákom, ktorý sa v mužstve FIFA presadil strelecky , Miroslava Karhana si pozval na svoj rozlúčkový zápas „karpatský Maradona“ Gheorghe Hagi .

Slováci a Česi vo výbere sveta

V štyroch zápasoch bol jedným zo zostavovateľov a trénerov Výberu FIFA slovenský tréner storočia Jozef Vengloš.
 1997, Hongkong, Výber Ázie 5 : 3
 1998, Istanbul, Výber tureckej ligy 4 : 4 
 1998, Rím,  2 : 6 
 2000, Marseille,  1 : 5

Pozri aj
Výber Európy (futbal)

Referencie

Externé odkazy
worldxi.com
FIFA XI matches
dofootball.com.ua

Národné futbalové mužstvá
Výber Európy (futbal)

Výber Európy (Výber UEFA alebo Európa XI) je futbalové mužstvo zložené z hráčov viacerých európskych krajín pri príležitosti rôznych exhibičných, charitatívnych a rozlúčkových zápasov. Súperom Výberu Európy bývajú reprezentačné a klubové mužstvá, prípadne výbery iných futbalových konfederácií. Pozvánka do mužstva Výberu Európy je považovaná za prestížnu záležitosť, tejto pocty sa dočkali aj viacerí slovenskí a českí futbalisti.

História
Prvým zápasom, v ktorom si zahrali v jednom drese hráči rôznych krajín bolo stretnutie výberov Strednej Európy a Západnej Európy v roku 1937. Prvým oficiálnym vystúpením Výberu Európy bol zápas s Anglickom 26. októbra 1938 v Londýne (0 : 3). Po druhej svetovej vojne si získali popularitu zápasy Výberu Európy s reprezentáciou Anglicka a s výberom Veľkej Británie. Uskutočnili sa tiež stretnutia s výberom Škandinávie, charitatívne zápasy na pomoc obetiam zemetrasenia v Skopje a medzikontinentálne duely s mužstvom Južnej Ameriky. Mužstvo Európy je často pozývané na oslavy rôznych výročí alebo na rozlúčkové zápasy futbalových osobností (Stanley Matthews, Geoff Hurst, Uwe Seeler).

Československo – Výber Európy
Výber najlepších európskych futbalistov mali možnosť vidieť aj priaznivci v bývalom Československu. 18. augusta 1981 sa stretla reprezentácia Československa s Výberom Európy pri príležitosti osláv 80. výročia založenia Československého futbalového zväzu. V Prahe na Štadióne Evžena Rošického sa predstavili hráči z deviatich krajín. Najväčšími osobnosťami tímu Európy boli Ukrajinec Oleg Blochin (Dynamo Kyjev), víťaz ankety Zlatá lopta 1975, rakúsky kanonier Hans Krankl, držiteľ Zlatej kopačky, taliansky reprezentant Giancarlo Antognoni a hviezdy Bundesligy Manfred Kaltz (NSR / Hamburger SV) a Bruno Pezzey (Rakúsko / Eintracht Frankfurt). Napriek tomu, že v tíme Európy chýbali futbalisti z Anglicka, Holandska a Španielska, ako aj v tom čase najlepší hráč Európy Karl-Heinz Rummenigge (Bayern Mníchov), Československo dosiahlo cenné víťazstvo 4 : 0 .
V československom drese nastúpili slovenskí futbalisti Stanislav Seman, Ladislav Jurkemik, Jozef Barmoš, Ján Kozák (strelec dvoch gólov) a Marián Masný.

Slováci a Česi vo Výbere Európy

 
Poznámka: *Ján Geleta bol vo Výbere Európy, ale v stretnutí nehral

Vo Výberoch Európy si dvakrát zahral aj Ladislav Kubala, futbalista slovenského pôvodu, v oboch prípadoch však bol už občanom Španielska. V roku 1953 strelil dva góly Anglicku (4 : 4) pri oslavách 90. výročia založenia The Football Association a v roku 1965 nastúpil proti výberu Veľkej Británie v rozlúčkovom zápase Stanleyho Matthewsa, jedným gólom prispel k víťazstvu 6 : 4. 

Slovenský futbal mal svoje zastúpenie tiež na trénerskej lavičke, Jozef Vengloš viedol tím Európy spolu s Nemcom Juppom Derwallom 25. februára 1981 v Ríme proti reprezentácii Talianska.

Pozri aj
Výber sveta (futbal)

Referencie

Externé odkazy
worldxi.com

Národné futbalové mužstvá
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1985

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1985 boli v poradí 14. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 3.10. februára 1985 v šiestich nórskych mestách: Drammen, Mjøndalen, Oslo, Solbergelva, Stabekk a Ullern, za účasti 5 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo USA, ktoré sa stalo zároveň aj prvým neeurópskym účastníkom MS. Nórsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov tretíkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1961 a 1977. Víťazom sa stal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad obhajcom titulu zo .

Výsledky

Základná skupina

Play-off

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej federácie bandyhokeja  
 Oficiálna stránka Nórskej bandyhokejovej federácie

Zdroje 
 MS 1985 na stránke bandysidan.nu /
 MS 1985 na stránke geocities.com (archive.org) 

Šport v 1985
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji
Bandyhokej
Šport v Drammene
Šport v Osle
Ferias z Aiginy

Ferias (Ferias) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 464 pred Kr.

Ferias, syn Chara z Aiginy, si vybojoval na 79. olympijských hrách víťazstvo v zápasení dorastencov (palé paidón). V Olympii túto disciplínu zaradili do programu na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej víťazom bol Hipposthenes zo Sparty. 
 
Za toto víťazstvo sa Feriovi dostalo veľkej pocty, keď mu v olympijskej Altide postavili sochu. V druhom storočí si ju ešte mohol prezrieť grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý o tom zaznamenal: „Aiginský Ferias, ten ktorý je umiestnený vedľa Aténčana Aristofóna, pripadal pri sedemdesiatej ôsmej olympiáde príliš mladý, a teda neschopný zápasiť, a tak bol zo súťaže vylúčený. Pri nasledujúcej ho medzi chlapcov prijali a zvíťazil v zápasení.“

Referencie a bibliografia

Pozri aj 
 Zoznam olympijských víťazov staroveku

Víťazi starovekých olympijských hier v zápasení
Vidnavka

Vidnavka alebo aj Vidnávka (, ) je pravostranný prítok rieky Nysa Kłodzka v okrese Jeseník v Olomouckom kraji. V Poľsku preteká na území Opolského vojvodstva. Celková dĺžka toku činí 32 km. Z tejto dĺžky pripadá 25,3 km na územie Česka. Plocha povodia na území Česka meria 159,3 km².

Priebeh toku 
Prameň Vidnavky sa nachádza v Rychlebských horách medzi tromi vrchmi, ktoré sa nazývajú Medvědí kámen, Na Radosti a Studniční vrch, v nadmorskej výške 870 m. Najprv jej tok smeruje k juhu až juhozápadu. Tento smer rieka vzápätí mení a postupne sa veľkým oblúkom stáča na sever k Vápennej, ktorou preteká. Ďalej prúdi k Žulovej, kde prijíma zľava Stříbrný potok. Odtiaľ ďalej pokračuje stále severným smerom k obci Kobylá nad Vidnavkou, kde ju posilňuje zľava Skorošický potok a obci Velká Kraš, kde sa stáča na východ až severovýchod k mestu Vidnava. V tomto úseku priberá sprava Černý potok, ktorý je jej najväčším prítokom. Pod Vidnavou opúšťa územie Česka a vteká na územie Poľska. Po zhruba 7 km sa vlieva do rieky Nysa Kłodzka (Jezioro Nyskie) v nadmorskej výške 198 m.

Väčšie prítoky 
 Ľavé - Obloučník, Polka, Stříbrný potok, Skorošický potok
 Pravé - Vápenský potok, Černý potok, Luže

Vodný režim 
Priemerný prietok vo Vidnave činí 1,94 m³/s.

Hlasný profil:

Referencie

Externé odkazy 
 Vidnava - aktuálny vodný stav
 Vidnávka

Rieky v Česku
Rieky v Poľsku
Rychlebské hory
Žulovská pahorkatina
Povodie Kladskej Nisy
Vápenná
Žulová
Skorošice
Velká Kraš
Vidnava
Powiat nyski
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1961

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1961 boli v poradí 2. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 22.26. februára 1961 v piatich nórskych mestách: Bærum, Drammen, Mjøndalen, Oslo a Porsgrunn, za účasti 4 tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo domáceho Nórska. Titul obhájil , ktorý v skupine vyhral všetky zápasy.

Výsledky

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej federácie bandyhokeja  
 Oficiálna stránka Nórskej bandyhokejovej federácie

Zdroje 
 MS 1961 na stránke bandysidan.nu /
 MS 1961 na stránke geocities.com (archive.org) 

Šport v 1961
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji
Bandyhokej
Šport v Bærume
Šport v Drammene
Šport v Osle
Jeonbuk Hyundai Motors

Jeonbuk Hyundai Motors () je kórejský futbalový klub, ktorý bol založený v roku 1994 v meste Čollabuk-to. Od roku 1994 hráva nepretržite najvyššiu súťaž K League Classic, ktorú štyrikrát vyhral.

Úspechy 
K League Classic/K League 1 (9×)
2009, 2011, 2014, 2015, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021

Korean FA Cup (3×)
2000, 2003, 2005

Korean Super Cup (1×)
2004

AFC Champions League (1×)
2006

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka 

Futbalové kluby Kórejskej republiky