joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaroslav Filo

prof. JUDr. Jaroslav Filo, CSc. (* 6. máj 1927, Tuchyňa – † 27. december 1989, Bratislava) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Patril medzi popredných odborníkov na pracovné právo. Je historicky najdlhšie pôsobiacim dekanom Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.

Životopis 
Narodil sa v obci Tuchyňa v okrese Ilava. Gymnázium vyštudoval v Trenčíne. V roku 1951 úspešne ukončil štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Už počas štúdia sa stal tajomníkom Právnickej fakulty, v roku 1951 dokonca tajomníkom celej Univerzity Komenského v Bratislave. Na škole zostal pracovať, pričom v roku 1964 začal pôsobiť na Katedre správneho a pracovného práva Právnickej fakulty. V roku 1967 habilitoval na docenta v odbore pracovné právo. V roku 1970 sa stal vedúcim Katedry pracovného a roľníckodružstevného práva. V odbore pracovné právo získal v roku 1972 titul kandidát vied (CSc.). V tom istom roku bol zvolený za dekana Právnickej fakulty, pričom na tomto poste zotrval až do roku 1985. V roku 1975 sa stal tzv. mimoriadnym profesorom. Počas svojho pôsobenia sa postupne stal popredným predstaviteľom odboru pracovné právo, súčasne sa venoval teórii výchovy k robotníckemu povolaniu  .

Bol členom pracovnej komisie Legislatívnej rady federálnej vlády pre pracovné právo a sociálne zabezpečenie. Súčasne pôsobil v rôznych komisiách a poradných orgánoch v rámci federálneho ministerstva práce a  ministerstva spravodlivosti. Pôsobil taktiež v Československej akadémii vied, kde bol členom Vedeckého kolégia pre štát a právo a komisie pre ekonómiu a právo. Okrem toho bol v redakciách rôznych právnických časopisov. Pôsobil taktiež ako poslanec Slovenskej národnej rady.

Publikačná činnosť 
 Príprava na povolanie v učebnom a pracovnom pomere
 Konkludentné právne úkony pri skončení pracovného pomeru
 Umiestňovanie absolventov stredných odborných škôl a vysokých škôl v systéme rozmiestňovania pracovných síl v ČSSR
 Pracovný pomer ako forma výchovy z povolania
 Niekoľko poznámok k vymedzeniu pojmu pracovné podmienky
 Československé pracovné právo

Referencie

Zdroje 
 Životopis Jaroslava Fila

Slovenskí právnici
Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Vyučujúci na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Dekani Právnickej fakulty Univerzity Komenského
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Slovenskí univerzitní profesori
Poslanci SNR
Osobnosti z Tuchyne
Kŕmny kel

Kŕmny kel alebo kel kŕmny  môže byť:
 Brassica oleracea convar. acephala (t.j. acephala v najširšom zmysle) , pozri časť Systematika v článku kapusta obyčajná
 listový kel (Brassica oleracea var. viridis (príp. vrátane palmifolia)) + kapusta obyčajná hlúbová (Brassica oleracea var. medullosa), inak povedané: Brassica oleracea convar. acephala okrem Brassica oleracea var. sabellica/selenisia , pozri listový kel, kel palmový a kapusta obyčajná hlúbová
 listový kel (Brassica oleracea var. viridis (príp. vrátane palmifolia)) + kučeravý kel (Brassica oleracaea var. sabellica/selenisia), inak povedané: Brassica oleracea convar. acephala okrem Brassica oleracea var. medullosa , pozri listový kel, kel kučeravý (sabellica), Brassica oleracea var. selenisia a kel palmový
 kapusta obyčajná hlúbová (Brassica oleracea var. medullosa) + kapusta obyčajná kŕmna (Brassica oleracea var. ramosa) , pozri kapusta obyčajná hlúbová a kapusta obyčajná kŕmna
 kapusta obyčajná hlúbová (Brassica oleracea var. medullosa) , pozri kapusta obyčajná hlúbová
 listový kel (Brassica oleracea var. viridis) , pozri listový kel

Poznámka
Pozri poznámku v článku kŕmna kapusta.

Referencie
Kornej Ivanovič Čukovskij

Kornej Ivanovič Čukovskij (; vlastným menom Nikolaj Vasilievič Kornejčukov, , * 19. (31.) marec 1882, Petrohrad† 28. október 1969, Moskva) bol ruský a sovietsky básnik, publicista, literárny kritik, prekladateľ, literárny vedec a spisovateľ pre deti. Otec spisovateľov N. K. Čukovského a L. K. Čukovskej. Podľa štatistík z roku 2015 bol najúspešnejším ruským autorom detskej literatúry, do tohto roku bolo vydaných 132 jeho kníh v náklade 2,4 milióna exemplárov.

Život 
Narodil sa v Petrohrade ako Nikolaj Vasilievič Kornejčukov. Bol potomok bohatého židovského občana Emmanuila Solomonoviča Levensona a slúžky ukrajinského pôvodu Jekateriny Osipovny Kornejčukovej. Z tohto vzťahu pochádzala aj jeho staršia sestra Marija. Krátko po jeho narodení a asi troch rokoch ich spoločného života však jeho otec opustil svoju neoficiálnu rodinu, vzal si ženu z vyššej spoločnosti a odišiel do Baku, kde podnikal.

Detstvo strávil v skromných pomeroch v Odese a Nikolajeve. V Odese navštevoval jedno z miestnych gymnázií. Jeho spolužiakom a kamarátom zo školy bol aj neskôr významný spisovateľ a cestovateľ Boris Žitkov. Štúdium na gymnáziu však nedokončil, podľa vlastnej biografie ho údajne vylúčili pre jeho neprivilegovaný (nemanželský) pôvod.

Od začiatku svojej literárnej kariéry používal Kornejčukov pseudonym Kornej Čukovskij, ku ktorému si neskôr pripojil fiktívne otcovské meno Ivanovič. Po revolúcii prijal svoj pseudonym Kornej Ivanovič Čukovskij za svoje občianske meno.

Od roku 1901 pracoval pre odeské noviny Odesskije Novosti. V rokoch 19031905 sa sám naučil po anglicky a začal pracovať ako korešpondent odeských novín v Londýne. Veľa času tu trávil štúdiom britskej a americkej literatúry. V roku 1904 sa vrátil do Odesy a usadil sa tu so svojou rodinou na ulici Bazarnaja č. 2. Zúčastnil sa ruskej revolúcie v roku 1905.

Do roku 1918 sa venoval literárnej kritike, stal sa napríklad jedným z najuznávanejších odborníkov na Nekrasovove diela. Prekladal tiež anglických a amerických autorov. Po revolúcii a nástupe boľševikov sa preorientoval na bezpečnejšiu tvorbu pre deti, ktorou dosiahol svoje najväčšie úspechy.

Dielo 
Bol preslávený predovšetkým ako autor veršov a prózy pre deti. Známe sú napríklad jeho knihy Švábisko (rus. Tarakanišče), Krokodíl (rus. Krokodil), Mydlipán (rus. Mojdodyr) alebo Telefón (rus. Telefon); najmä úryvky z poslednej menovanej sú Rusom všeobecne známe a objavujú sa dodnes v každodennej konverzácii.

V slovenčine je najznámejšia Čukovského detská kniha Doktor Jajbolíto (rus. Doktor Ajbolit) inšpirovaná Loftingovou knihou Doctor Dolittle.

V slovenčine vyšli:
 Švábisko, Bratislava, Smena, 1949
 Od dvoch do piatich, Bratislava, Mladé letá, 1963, 1981
 Doktor Jajbolíto, Bratislava, Mladé letá, 1968, 1978, 1990; Buvik, 2016

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Ruskí spisovatelia
Ruskí spisovatelia pre deti a mládež
Ruskí básnici
Ruskí literárni kritici
Literárni teoretici
Osobnosti na sovietskych poštových známkach
Osobnosti z Petrohradu
Ruské osobnosti židovského pôvodu
Policajné prípady

Policajné prípady je slovenský seriál, ktorý sa vysielal od 27. februára 2017 do 28. októbra 2021 na TV Markíza. V seriáli vystupujú skutoční policajti, ktorí riešia dramatické prípady. Špecifikom tohto formátu je účasť bývalých príslušníkov Policajného zboru, čo zabezpečuje omnoho vyšší stupeň autenticity zobrazovaných akcií.

Série

Časti

1. séria (2017)

2. séria (2017)

Referencie

Externé odkazy 
 Policajné prípady – markiza.sk

Slovenské televízne seriály
Televízne seriály TV Markíza
Reality show TV Markíza
Slovenské dramatické televízne seriály
Televízne seriály z roku 2017
Rastislav Trnka

Ing. Rastislav Trnka (* 21. mája 1984, Košice) je slovenský komunálny a krajský politik, od decembra 2017 predseda Košického samosprávneho kraja.

Štúdium a začiatky kariéry 
V rokoch 2000 – 2004 študoval na Gymnáziu Šrobárova. Následne do roku 2009 vyštudoval ekonómiu a manažment na Podnikovohospodárskej fakulte Ekonomickej univerzity. Po štúdiu pracoval ako projektový manažér.

Politické pôsobenie

Komunálne voľby 
V roku 2010 sa stal poslancom mestskej časti Košice – Staré Mesto za SDKÚ-DS. V tejto funkcii pôsobil sedem rokov do zvolenia za župana. V roku 2012 vypukla v Košiciach kauza. Parkovné vyberala schránková firma EEI s ktorou magistrát uzavrel zmluvu. Trnka zmluvu kritizoval a pri protestoch sa stretol s krajským predsedom SaS Petrom Kollárom.

V roku 2013 kandidoval do župného zastupiteľstva a bol jedným z najaktívnejších poslancov. Krátko po založení vstúpil do strany SIEŤ. V roku 2016 sa však už so stranou začal rozchádzať, tušil ochotu Radoslava Procházku ísť do koalície so SMERom a odmietol miesto na kandidátke do parlamentných volieb v roku 2016. Podľa funkcionára SIETE, Miroslava Špaka, však Trnkovi vadilo nízke číslo na kandidátke.

Krajské voľby 
Svoju kandidatúru oznámil v máji 2017. Do volieb šiel ako nezávislý s podporou KDH, SaS, OĽaNO, NOVA, a ŠANCA.

Vo voľbách získal 59 599 hlasov (37,80%), jeho súper Richard Raši 58 724 (37,24%). Vo veku 33 rokov je najmladším županom. Funkcie sa ujal 4. decembra 2017.

Vo voľbách v roku 2022 získal 110 362 hlasov (51,3 %) a opäť sa stal presedom Košického samosprávneho kraja.

Referencie 

Absolventi Ekonomickej univerzity v Bratislave
Slovenskí manažéri
Slovenskí komunálni politici
Poslanci Košického samosprávneho kraja
Predsedovia Košického samosprávneho kraja
Osobnosti z Košíc
Etrog

Etrog alebo esrog  () je (v judaizme významný) plod citrusovej rastliny zaraďovanej buď ako odroda (kultivar alebo varieta) druhu citrónovník citronátový (t.j. ako Citrus medica 'Ethrog' alebo ako Citrus medica var. ethrog) alebo ako samostatný druh Citrus limonimedica.

Význam 
Etrog sa používa sa pri rituáli mávania počas židovského sviatku Sukot. Ide o jeden zo štyroch druhov (arba'a minim), používaných počas tohto sviatku. V biblii je označený ako pri ec hadar, čo býva interpretované ako „krásne ovocie“ alebo tiež „ovocie pretrvávajúce (ha-dar) na strome z roka na rok“.

Do diaspóry sa dováža z oblasti Stredomoria, najmä potom z Izraela. Talmud predpisuje, že etrog musí byť čerstvý, celý a bez kazu. Jeho výberu a preprave sa venuje veľká pozornosť, z dôvodu, aby bola dodržaná micva (predpis) sviatku. Veľmi záleží na tvare, farbe a iných jeho vlastnostiach. Dáva sa pozor na piestik (pitam), ktorý nesmie byť poškodený. Ak sa plod v prírodnom stave vyskytuje bez piestika, nepovažuje sa za chybný a je kóšer (spôsobilý na splnenie micvy).

Literatúra

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Židovské múzeum - Miska na etrog 
 Judaism 101 - Know Your Etrog 
 Encyklopédia Britannica - Etrog 

Citrusové plody
Hebrejské slová a frázy
Juraj Kolesár (1929)

prof. JUDr. Juraj Kolesár, DrSc. (* 23. marec 1929, Poša – † 30. január 2003, Bratislava) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Patril medzi popredných odborníkov na tzv. roľníckodružstevné právo, pracovné právo týkajúce sa pracovnoprávnych vzťahov v rámci poľnohospodárskych družstiev a právo sociálneho zabezpečenia.

Životopis 
Narodil sa v obci Poša v okrese Vranov nad Topľou. Gymnázium navštevoval v Michalovciach. V roku 1952 úspešne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (v tej dobe sa nazývala Slovenská univerzita). Po ukončení štúdia začal pracovať na Krajskom národnom výbore v Prešove. Po krátkom čase sa presunul do Bratislavy, kde začal pracovať na Povereníctve vnútra. Po jeho zrušení sa v roku 1960 presunul na Právnickú fakultu Univerzity Komenského, kde začal pracovať ako pedagóg na Katedre správneho práva. Tu sa začal zaoberať vývinom tzv. roľníckodružstevného práva. Aj vďaka jeho činnosti tak vznikla v roku 1965 Katedra pracovného a roľníckodružstevného práva. Na tejto katedre sa začal venovať právu sociálneho zabezpečenia. V roku 1965 získal titul kandidát vied (CSc.). O dva roky neskôr habilitoval na docenta. V roku 1980 ho prezident Gustáv Husák vymenoval za profesora v odbore roľníckodružstevné právo. V roku 1981 sa stal vedúcim Katedry pracovného práva a roľníckodružstevného práva. Na tomto poste zotrval do roku 1991. V roku 1986 získal titul doktor vied (DrSc.). Na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave pôsobil aj ako prodekan. Bol tiež členom viacerých poradných komisii na Ministerstve poľnohospodárstva a výživy Slovenskej socialistickej republiky .

Jeho syn doc. JUDr. Juraj Kolesár, CSc. pracoval až do svojej smrti na Katedre trestného práva, kriminológie a kriminalistiky Univerzity Komenského v Bratislave.

Publikačná činnosť 
 1967 - Právna úprava pracovných vzťahov v JRD
 1970 – Základné pracovné práva a povinnosti v JRD
 1977 – Zbližovanie právnej úpravy pracovných vzťahov členov JRD a pracovnoprávnych vzťahov
 1983 – Sociálne práva členov JRD
 1980 – Československé pozemkové právo

Referencie

Zdroje 
 Životopis Juraja Kolesára

Slovenskí právnici
Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Vyučujúci na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Slovenskí univerzitní profesori
Osobnosti z Poše
Mestské múzeum Karola Točíka v Turzovke

Mestské múzeum Karola Točíka v Turzovke je venované Karolovi Točíkovi, ktorý bol nielen turzovským farárom a dekanom, ale aj regionálnym historikom. V Turzovke pôsobil v rokoch 19171959.

Vznik 
Iniciátormi a podporovateľmi myšlienky mestského múzea boli občianske združenia Spolok priateľov Turzovky a Terra Kisucensis. Postupne sa podnikli kroky, aby sa zriadenie mestského múzea uskutočnilo v roku 2014, pri V. svetovom dni Turzovčanov a ich potomkov. Tento termín sa nepodarilo dodržať najmä pre absenciu vhodných priestorov. Počas procesu vzniku múzea boli miestni občania a obyvatelia blízkeho okolia vyzývaní k darovaniu predmetov kultúrnej a historickej hodnoty, ktoré by tvorili budúci zbierkový fond múzea. Spoločné úsilie mesta a občianskych združení sa podarilo zavŕšiť v rokoch 20152016. V roku 2015 bolo mestským zastupiteľstvom zriadené mestské múzeum a schválený jeho štatút s účinnosťou od 1. októbra 2015. Fungovanie múzea začalo od 1. mája 2016. Múzeum je pomenované po bývalom turzovskom farárovi a dekanovi Karolovi Točíkovi (* 1890, Ústie nad Oravou† 1960, Žilina), ktorý sa počas svojho života veľmi intenzívne zaoberal dejinami Turzovky a horných Kysúc, napísal niekoľko historických prác, ktoré boli pripravené do tlače, ale z dôvodu zmeny politických pomerov v roku 1948 sa ich už vydať nepodarilo.

Otvorenie múzea 
Slávnostné otvorenie múzea, prvej inštitúcie tohto typu v Turzovke, bolo 12. augusta 2016. Výstavný debut pod názvom Dedičstvo otcov prilákal množstvo návštevníkov. Prvá expozícia bola zložená z výberu exponátov, ktoré múzeu darovali miestne inštitúcie ale aj občania Turzovky a blízkych obcí. K príležitosti otvorenia múzea vydala Slovenská pošta príležitostnú poštovú pečiatku (číslo emisie PPP 41/16) s názvom: Otvorenie a prvá výstava múzea „Dedičstvo otcov“. Výnimočným exponátom múzea je originál zvona, ktorý nechal pre najstarší drevený kostol (dnes už zaniknutý) v Turzovke uliať práve jej zakladateľ Juraj Turzo v roku 1614. Zvon je najstarším a zároveň najcennejším exponátom a jeho štylizovaná podoba sa objavila aj v logu múzea.

Prvá výstava Dedičstvo otcov 
Prvá výstava nebola svojim zameraním monotematická, prierezovo prezentovala rôzne predmety súvisiace s dejinami bývalej veľkej Turzovky (do roku 1954 boli jej súčasťou aj ďalšie, dnes už samostatné obce: Dlhá nad Kysucou, Korňa a Klokočov). Začiatku expozície dominovali obrazy a podobizne zakladateľa Turzovky Juraja Turzu, faksimile zakladacieho privilégia Turzovky z roku 1602, ukážky starých tlačí, obecných písomností a trojrozmerné predmety každodennej potreby miestneho obyvateľstva. Okrem novovekých predmetov boli vystavené tiež archeologické nálezy z oblasti Turzovky.

Referencie

Externé odkazy 
 Virtuálna prehliadka múzea z roku 2016
 Kultúrne a spoločenské stredisko Turzovka, oficiálna webová stránka

Múzeá na Slovensku
Kysuce
Turzovka
Organizácie založené v 2015
ŽOS Zvolen

Železničné opravovne a strojárne Zvolen, a.s (ŽOS Zvolen a. s.) je slovenská akciová spoločnosť zameraná na opravy lokomotív a ďalších železničných koľajových vozidiel, revízie, servis a údržbu železničných a koľajových vozidiel, ako aj ich prestavby a modernizácie, výrobu a opravy podvozkov, opravy rôznych typov spaľovacích motorov, brzdových komponentov, dvojkolesí ako aj  kompletnej elektroinštalácie.

Obchodná spolupráca sa opiera o spoluprácu s najdominantnejšími partnermi, ktorými sú ŽSR, Železničná spoločnosť CARGO Slovakia a Železničná spoločnosť Slovensko, a. s., ČD,  a. s., ČD Cargo, pre ktorých sa realizuje rozhodujúca časť produkcie firmy. Komerčné aktivity firmy sa rozširujú aj na európske teritóriá - prevažne do krajín EÚ, kam sú exportované komponenty a zvárané konštrukcie pre výrobcov vozidiel zo železničnej a inej oblasti. K ďalším stálym partnerom ŽOS Zvolen, a.s. patria spoločnosti Škoda Vagónka Ostrava, Solaris, USS Košice, TSS Grade, Slovnaft Bratislava, Kolprem, ID Woroclaw, Grupa Azoty, Rail Polska, Orlen, CTL.

Zameranie 
Spoločnosť sa špecializuje na opravy železničných koľajových vozidiel a ich agregátov, modernizácie koľajových vozidiel, technológie spojené s ich opravami (lisovanie dvojkolesia nápravy a obruče, opracovanie a vyvŕtavanie skríň motorov), opravy naftových motorov (ČKD, LIAZ) a iné.

Realizuje sa tu aj povrchová úprava (tryskanie, lakovanie a sušenie) ŽKV do dĺžky 25 m, neželezničné vozidlá, výroba elektrických rozvádzačov a výroba, projektovanie, prehliadka, údržba, opravy, montáže, rekonštrukcie elektrických zariadení bez obmedzenia napätia.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Strojárske podniky na Slovensku
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2018

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2018 boli 42. juniorským svetovým šampionátom. Konali sa od 26. decembra 2017 do 5. januára 2018 v americkom meste Buffalo, jeden zápas (Kanada – USA) bol odohraný pod holým nebom na štadióne v Orchard Parku. O víťazstvo bojovalo 10 tímov, prvenstvo obhajovali hokejisti .

Dejiská

Rozhodcovia
IIHF nominovala 12 hlavných a 10 čiarových rozhodcov:

Hlavní rozhodcovia
  Andris Ansons
  Alexandre Garon
  Jacob Grumsen
  Mikko Kaukokari
  Artur Kulev
  Manuel Nikolic
  Gordon Schukies
  Robin Šír
  Mikael Sjöqvist
  Stephen Thomson
  Jeremy Tufts
  Marc WiegandČiaroví
  Franco Castelli
  Markus Hägerström
  William Hancock II
  Rene Jensen
  Jon Kilian
  Dustin McCrank
  Jiří Ondráček
  Peter Šefčík
  Alexander Sysuev
  Emil Yletyinen

Legenda 

Termín zápasov je uvádzaný v miestnom čase, t. j. UTC-5 a zápasy sa tak hrajú o 6 hodín neskôr v porovnaní so SEČ, používanom na Slovensku.

Základné skupiny

Skupina A 

|}

Zápasy

Skupina B 

|}

Zápasy

O záchranu

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

O 3. miesto

Finále

Konečné poradie

I. B divízia
Turnaj I. B divízie MS 2018 sa hral v Blede v Slovinsku od 9. do 15. decembra 2017.

|}

II. A divízia
Turnaj II. A divízie MS 2018 sa hral v Dumfries v Spojenom kráľovstve od 10. do 16. decembra 2017.

|}

II. B divízia
Turnaj II. B divízie MS 2018 sa hral v srbskom Belehrade od 10. do 16. januára 2018.

|}

III. divízia
Turnaj III. divízie MS 2018 sa hral v Sofii v Bulharsku od 22. do 28. januára 2018. Po zmene formátu pre rok 2019 napokon žiaden tím nevypadol.

|}

Kvalifikácia III. divízie
Turnaj kvalifikácie III. divízie MS 2018 sa hral v Kapskom Meste v Juhoafrickej republike od 5. do 7. februára 2018. Po zmene formátu pre rok 2019 napokon oba tímy postúpili do III. divízie.

|}

Referencie

Zdroj 

Ľadový hokej v 2017
Ľadový hokej v 2018
Ľadový hokej
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2018
Majstrovstvá sveta juniorov v ľadovom hokeji
2017 v USA
2018 v USA
Šport v Buffale (New York)
Tibor Alexy

Tibor Alexy (* 22. júl 1929, Padarovce) je slovenský architekt, urbanista. Predstaviteľ Slovenskej urbanistickej školy.

Pedagogicky pôsobil v rámci predmetu Vývoj stavby miest, ktorému vtlačil osobitý ráz a novodobú interpretáciu. Zameriaval sa aj na problematiku urbanistickej rekonštrukcie, kde výsledky vlastného vedeckého bádania nových teórií priamo aplikoval v tvorivej praxi. Je autorom teórie vývoja a štrukturálneho pretvárania urbánneho prostredia. Výsledky tohto skúmania sa v podobe publikácií Rekonštrukcia sídel a Vývoj a premena ur- banistickej štruktúry premietli aj do študijnej literatúry a procesu vzdelávania. Viedol ateliérovú tvorbu a diplomový projekt. Osobitný bol najmä jeho prínos v oblasti metodiky ateliérovej tvorby, kde presadzoval formovanie konceptu prostredníctvom pracovného modelu.

Tibor Alexy je súčasťou trojice urbanistov - pod skratkou AKT - uznávanej aj v zahraničí (Tibor Alexy, Ján Kavan a Filip Trnkus).

1955Ing. arch.
1968CSc. (PhD)
1973docent
1986DrSc.
1987profesor
1988 až 1990vedúci Katedry urbanizmu a územného plánovania FA STU
1990 až 1993vedúci Katedry urbanisticko-architektonických súborov FA STU

Zdroje 
 Bencová, J., Hianik, I., Winková, N.: Emanuel Hruška a Slovenská urbanistická škola - Výber z celoživotného diela optikou troch profesorov architektov urbanistov. SPEKTRUM STU, 1/2017, Bratislava, náklad 55 ks, ISBN 9788022746625
 Hianik, I., Winková, N.: 3 Profesori Architekti - Urbanisti Prof. Ing. arch. Tibor ALEXY, DrSc., Prof. Ing. arch. Ján KAVAN, PhD., Prof. Ing. arch. Filip TRNKUS, PhD. Vystavujú výber z diela (1965 - 1995), 2014, Bratislav - katalóg z výstavy
 https://www.fa.stuba.sk/buxus/docs//uu/dokum/historia_uuup.pdf
 https://www.fa.stuba.sk/buxus/docs//uu/dokum/archvzdel_hist.pdf
 https://www.fa.stuba.sk/buxus/docs//uu/dokum/zoznam_absolventov.pdf
 https://www.fa.stuba.sk/buxus/docs//uu/dokum/zamestnanci_hist.pdf

Slovenskí architekti
Urbanisti
Osobnosti z Padaroviec
Ivan Trimaj

JUDr. Ivan Trimaj (* 2. august 1934, Turčiansky Svätý Martin) je slovenský právnik. Pôsobil ako advokát a sudca Ústavného súdu Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky. Neskôr bol súčasťou kancelárie prezidenta Michala Kováča. Patrí medzi odborníkov na ústavné právo a podieľal sa na tvorbe Ústavy Slovenskej republiky.

Životopis 
Narodil sa v Martine (vtedy pod názvom Turčiansky Svätý Martin). V roku 1967 úspešne absolvoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde získal titul doktor práv (JUDr.). Po ukončení štúdia začal pracovať ako advokát. Po siedmych rokoch sa presunul na úrad vlády, kde sa začal venovať tvorbe legislatívy. V priebehu Nežnej revolúcie v roku 1989 začal pôsobiť ako právny poradca novovznikajúcej Verejnosti proti násiliu. Na začiatku 90. rokov 20. storočia sa podieľal na tvorbe Ústavy Slovenskej republiky. V roku 1992 bol prezidentom Václavom Havlom vymenovaný za sudcu Ústavného súdu Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky. Po zániku Česko-Slovenska začal znova pôsobiť ako advokát. Následne bol oslovený novým slovenským prezidentom Michalom Kováčom, pre ktorého začal pracovať ako riaditeľ legislatívneho odboru prezidentskej kancelárie. Po odchode Michala Kováča z funkcie bol z úradu prepustený a odišiel do dôchodku. 9. januára 2017 ho prezident Andrej Kiska vyznamenal Radom Ľudovíta Štúra I. triedy za dlhoročné mimoriadne zásluhy o rozvoj demokracie, ochranu ľudských práv a slobôd a o rozvoj práva.

Referencie 

Slovenskí právnici
Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Sudcovia Ústavného súdu ČSFR
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Osobnosti z Martina
Milan Hanzel

JUDr. Milan Hanzel, CSc. (* 21. apríl 1947, Košice – † 22. november 2008, Bratislava) bol slovenský právnik, sudca, prokurátor a politik. 15. marca 1994 sa stal ministrom spravodlivosti Slovenskej republiky vo vláde Jozefa Moravčíka. Od 1. februára 1999 do konca januára 2004 pôsobil ako generálny prokurátor Slovenskej republiky.

Životopis 
Narodil sa v Košiciach, kde aj študoval na strednej škole. V roku 1970 úspešne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1971 sa stal justičným čakateľom. V období od roku 1972 až do 1989 vykonával sudcovskú prax na vojenských obvodných súdoch. Po vykonaní rigoróznej skúšky v roku 1974 získal titul doktor práv (JUDr.). Od roku 1984 začal pôsobiť ako externý pedagóg na Katedre trestného práva, kriminalistiky a kriminológie Právnickej fakulty Univerzity Komenského. Pedagogickej činnosti sa venoval do roku 1988, kedy získal titul Kandidát vied (CSc.). V roku 1989 sa stal predsedom Vyššieho vojenského súdu v Trenčíne. Od roku 1992 začal pôsobiť na Ministerstve spravodlivosti Slovenskej republiky ako štátny tajomník. Súčasne pracoval v poradnej komisii ústavno-právneho výboru Slovenskej národnej rady. 15. marca 1994 bol vymenovaný za ministra spravodlivosti Slovenskej republiky vo vláde Jozefa Moravčíka. Po odchode z funkcie ministra 13. decembra 1994 sa vrátil do funkcie sudcu vojenského súdu, keď pôsobil ako podpredseda Vojenského obvodného súdu v Bratislave. V roku 1996 začal pôsobiť v Legislatívnej komisii Slovenskej advokátskej komory a súčasne v Ústave štátu a práva Slovenskej akadémie vied. V decembri 1998 sa stal prokurátorom Generálnej prokuratúry Slovenskej republiky, kde začal vykonávať funkciu prvého námestníka generálneho prokurátora. 18. januára 1999 ho poslanci parlamentu zvolili za generálneho prokurátora Slovenskej republiky. O deň neskôr ho predseda parlamentu Jozef Migaš vymenoval do tejto funkcie s účinnosťou od 1. februára 1999. Vo funkcii generálneho prokurátora zotrval do konca januára 2004. 22. novembra 2008 zomrel v nemocnici v Bratislave, kde podľahol zraneniam, ktoré utrpel potom, čo ho privalil strom v lese pri obci Bodíky v okrese Dunajská Streda.

Až do svojej smrti bol ženatý za bývalú sudkyňu Najvyššieho súdu SR a bývalú členku Súdnej rady SR Idu Hanzelovú. Na počesť Milana Hanzela sa koná každoročne futsalový turnaj, ktorý organizuje Učená právnická spoločnosť a Generálna prokuratúra Slovenskej republiky pod názvom Memoriál Milana Hanzela.

Referencie

Zdroje 
 Životopis Milana Hanzela

Slovenskí právnici
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Vyučujúci na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Slovenskí politici
Ministri spravodlivosti Slovenskej republiky
Politici SDĽ (1990)
Osobnosti z Košíc
Generálni prokurátori (Slovensko)
Slovenská banská cesta

Slovenská banská cesta (skratka SBC) je prezentáciou bohatého baníckeho dedičstva na území Slovenska ako dôležitej súčasti našich dejín.

Hlavným cieľom projektu SBC je zvýšiť úroveň poznania kultúrno-historického dedičstva v oblasti baníctva. Snahou organizátorov je nielen záchrana montánnych objektov, ale aj ich sprístupnenie záujemcom o tento druh zážitkovej turistiky. Projekt Slovenská banská cesta podporuje Ministerstvo hospodárstva SR. Realizátorom základnej časti projektu v roku 2007 boli Rudné bane, š.p. Banská Bystrica. Webová stránka s rozšírenými funkciami a mapovým portálom je vytvorená pracovnou skupinou pre SBC v rámci Združenia baníckych spolkov a cechov Slovenska.

Referencie

Pozri aj 
 Slovenská železná cesta
 Gotická cesta

Externé odkazy 
 slovenskabanskacesta.skoficiálna stránka

Turistické trasy na Slovensku
Pavol Király

JUDr. Pavol Király, uvádzaný aj ako Pavel Király (* 8. november 1913, Hnúšťa† 19. november 1999, Bratislava) bol slovenský právnik a politik. V roku 1970 pôsobil ako predseda Najvyššieho súdu Slovenskej socialistickej republiky. V období rokov 1970 až 1982 vykonával funkciu ministra spravodlivosti Slovenskej socialistickej republiky.

Životopis 
Narodil sa v meste Hnúšťa. Študoval na Štátnom reálnom gymnáziu v Rimavskej Sobote. V roku 1935 úspešne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, čím sa stal najmladším právnikom vo vtedajšom Česko-Slovensku. Po ukončení štúdia začal pôsobiť na súdoch ako justičný čakateľ, neskôr sudca. Postupne vystriedali súdy v Levoči, Banskej Bystrici, Žiline a Trenčíne. Od roku 1945 bol členom KSČ. Po druhej svetovej vojne patril medzi prokurátorov, ktorí na tzv. národných súdoch žalovali predstaviteľov bývalého režimu Slovenského štátu. V roku 1948 začal vyučovať na Právnickej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 1968 až 1970 bol vedúcim rehabilitačného odboru námestníka generálneho prokurátora pre Slovensko. 1. apríla 1970 sa stal prvým predsedom Najvyššieho súdu Slovenskej socialistickej republiky, pričom v tejto funkcii zotrval do 2. decembra 1970. 3. decembra 1970 bol vymenovaný za ministra spravodlivosti Slovenskej socialistickej republiky. V tejto pozícii pôsobil do 30. novembra 1982. 16. januára 1973 sa stal terčom bombového útoku, pri ktorom zahynuli atentátnik a riaditeľ kancelárie ministra spravodlivosti. Samotný Király utrpel zranenia, kedy prišiel skoro o sluch, pričom na jedno ucho do konca života nepočul. Po skončení funkcie pôsobil do roka 1990 ako námestník krajského prokurátora v Bratislave.

Ústav pamäti národa eviduje pod údajmi Pavel Király, nar. 08.11.1913 jeden záznam. Pod registračným číslom 4447 sa nachádza osoba s krycím menom Dovera, ktorá je evidovaná v kategórii prepožičaný byt. Pod kategóriou prepožičaný byt sú podľa Ústavu pamäti národa osoby, ktoré je možné považovať za vedomých spolupracovníkov ŠtB.

Referencie

Zdroje 
 Životopis P. Királyho

Slovenskí právnici
Absolventi Právnickej fakulty Karlovej univerzity
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Vyučujúci na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Slovenskí politici
Ministri spravodlivosti Slovenskej republiky
Politici KSČ
Politici ČSSR
Osobnosti z Hnúšte
Barbara Henryová

Barbara Henryová (; * 1. január 1932) bola učiteľkou vo Frantz Elementary School v New Orleans. Frantz bola jedna z prvých základných škôl amerického Juhu čo boli odsegregované. Prvou afro-americkou študentkou na škole bola šesťročná Ruby Bridgesová. Henryová bola jediná z učiteľov, ktorá ju chcela učiť.

Životopis 
Henryová chodila do Girls Latin School v Bostone kde „sa naučili… oceniť a mať radosť z vecí čo máme spoločné pomedzi externé rozdiely triedy, komunity alebo farby.“. Vyučovala na školách pre deti vojenského personálu v zámorí. Tieto školy boli integrované. Henryová s manželom boli v New Orleans dva mesiace keď jej zavolal vedúci zo školskej správy, aby jej ponúkol učiteľské miesto. Keď sa opýtala či miesto bude v škole, ktorá má byť desegregovaná, vedúci odpovedal: „Bol by v tom pre Vás nejaký rozdiel?“ Odpovedala, že nie.

V New Orleans v roku 1960 mladá učiteľka Henryová často chodila do práce cez dav demonštrantov kričiacich rasistické nadávky a heslá ako „2 4 6 8, we will never integrate“ (2 4 6 8, nikdy sa neintegrujeme). Ruby mala vtedy šesť rokov a bola prvou černošskou žiačkou na William Frantz Elementary School v New Orleans. Barbara Henryová, jej biela učiteľka, prišla do mesta a jeho škôl len nedávno.

Henryová aj Bridgesová odmietli zastrašovanie v prvý školský deň v roku 1960, a tak sa stali dôležitými postavami v americkom boji za občianske práva. Hneď ako sa Bridgesová dostala do školy bieli rodičia vošli dnu a svoje deti odviedli preč. Podobne aj všetci ostatní učitelia školy odmietli vyučovať kým bolo čierne dieťa registrované v škole. Len Barbara Henryová chcela učiť Ruby Bridgesovú a viac než rok ju učila sama „ako keby vyučovala celú triedu“. Prvý deň Ruby a jej dospelí sprievodcovia zostali celý deň v riaditeľskej kancelárii pretože chaos na škole neumožnil ich presun do triedy do druhého dňa. Keď sa Ruby zoznámila so svojou učiteľkou mala pravdepodobne obavy. „Nikdy predtým som nevidela bieleho učiteľa“ povedala, „ale pani Henryová bola najprívetivejšia z učiteľov, ktorých som mala. Veľmi sa snažila odviesť pozornosť od toho, čo sa dialo vonku. Ale nemohla som zabudnúť, že so mnou neboli žiadne iné deti.“

Referencie

Ďalšie

Externé odkazy 
 'Barbara Henry - An Oasis of Love & Light in a Desert of Hatred & Ignorance'
 'PBS story'
 'Ruby Bridges Foundation' (Nadácia Ruby Bridges)
 Ruby Bridges (TV film z roku 1998)

Zdroj 

Pedagógovia USA
New Orleans
Dejiny Louisiany
Priekopníci desegregácie škôl v USA
Aktivisti za afroamerické občianske práva
Jane Birkinová

Jane Mallory Birkinová, OBE (* 14. december 1946, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britská herečka, režisérka, skladateľka a speváčka žijúca vo Francúzsku.

Životopis 
Pochádza z umelecky založenej rodiny, jej matka Judy Campbell bola herečka, otec David Birkin bol britský vojnový vyslúžilec z Britského kráľovského námorníctva, brat Andrew sa stal režisérom a scenáristom, herečkou sa stala aj jej dcéra Charlotte.

Pred filmovou kamerou sa prvýkrát objavila v snímke The Knack ...and How to Get It v roku 1965, o rok neskôr si zahrala vo svetoznámom dramatickom filme Zväčšenina, ktorý režíroval Michelangelo Antonioni. V roku 1968 sa počas nakrúcania filmu Slogan zoznámila s hercom, spevákom a textárom Sergeom Gainsbourgom s ktorým neskôr žila 12 rokov (19681980) a mala s ním dcéru Charlotte.

Vďaka svojej útlej postave a dievčenskému výzoru najmä v 70. rokoch patrila medzi sexsymboly svojej doby. S Gainsbourgom tiež v roku 1969 natočila jeho svetoznámy duet Je t’aime… moi non plus (po tom, čo ho odmietla Brigitte Bardotová).

Diskografia

Štúdiové albumy 
 1969 - Jane Birkin / Serge Gainsbourg – Je t’aime… moi non plus
 1971 - Serge Gainsbourg - Histoire de Melody Nelson
 1973 - Di doo dah
 1975 - Lolita go home
 1978 - Ex fan des sixties
 1983 - Baby alone in Babylone
 1987 - Lost song
 1990 - Amours des feintes
 1996 - Versions Jane
 1998 - Best Of
 1999 - À La Légère
 2004 - Rendez-Vous
 2006 - Fictions
 2008 - Enfants d'Hiver

Živé albumy 
 1987 - Jane Birkin au Bataclan
 1992 - Integral au Casino de Paris
 1996 - Integral a l'Olympia
 2002 - Arabesque
 2009 - au palace (live)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
 Jane Birkin 's Oficiálna stránka 
 CNN interview with Jane Birkin
 Jane Birkin

Zdroj 

Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Anglické popové speváčky
Držitelia Radu britského impéria
Osobnosti z Londýna
MOL Liga hádzanárok 2017/18

MOL Liga hádzanárok v sezóne 2017/18 bol 16. ročník spoločnej slovensko-českej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej a Českým zväzom hádzanej. Oproti minulej sezóne došlo k zmene mediálneho názvu, WHIL nahradil názov MOL Liga. Počet družstiev ostal v porovnaní s minulou sezónou rovnaký, akurát jedno slovenské družstvo bolo nahradené českým. Titul majstra WHIL obhájilo družstvo IUVENTA Michalovce, ktoré vo finálovej sérii play-off o majstra Slovenska zvíťazilo nad HK Slovan Duslo Šaľa.

Systém súťaže 
Systém súťaže bol rovnaký ako po minulé sezóny. Hrala sa iba základná časť, ktorá pozostávala z 26 kôl. Každý s každým sa stretol 2-krát, čo znamená, že každý tím odohral 24 zápasov. Po základnej časti nasledovalo národné play-off. Do slovenského postúpili 4 družstvá, v českej nasledovalo okrem play-off najlepších 4 tímov aj nadstavbová časť v skupine o 5.8. miesto, z ktorej vzišil zostupujúci tím. Zo slovenskej strany nezostúpil nikto. Slovenské play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, okrem duelu o bronz, ktorý sa hral na 2 víťazné zápasy.

Účastníci 

Poznámka: HK Slávia Partizánske a ŠKP Bratislava, ktoré obsadili v minulej sezóne WHIL 10., resp. 13. miesto, prihlásili svoje družstvá iba do 1. ligy.

Výsledky MOL Ligy

Zápasy

Tabuľka

Slovenské národné play-off

Semifinále

Play-off o 3. miesto

Finále

Konečné umiestnenie 

Slovensko

Česko

Referencie

Pozri aj 
 Extraliga hádzanárov 2017/18
 1. liga hádzanárok 2017/18
 2. liga hádzanárok 2017/18

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Slovenského zväzu hádzanej

Zdroje 
 MOL Liga na stránke Slovenského zväzu hádzanej
 MOL Liga na stránke Českého zväzu hádzanej 

Hádzaná v 2017
Hádzaná v 2018
Slovensko-česká interliga hádzanárok (WHIL)
Karol Točík

Karol Točík (* 21. september 1890, Ústie nad Oravou† 9. máj 1960, Žilina) bol slovenský kňaz a regionálny historik.

Pochádzal zo zaniknutej oravskej dediny Ústie nad Oravou, avšak celý svoj produktívny život prežil na Kysuciach ako kňaz. Po štúdiách v Ostrihome a neskôr v Nitre, pôsobil ako kaplán v Rakovej, Kolároviciach, Novej Bystrici a Turzovke, kde bol menovaný farárom a túto funkciu potom zastával viac než 40 rokov. Počas pôsobenia v Turzovke sa intenzívne venoval historickému výskumu so zameraním na dejiny Turzovky a širšieho okolia. Bol prvým historikom Kysúc. Na základe archívneho výskumu zostavil niekoľko, na svoju dobu výnimočných prác, ktoré však zostali iba v rukopise. Bol výraznou autoritou a významnou osobnosťou, ktorá zasahovala do sociálnej, politickej i kultúrnej oblasti vtedajšej hornokysuckej spoločnosti. Pochovaný je v Turzovke.

Mladosť 
Karolovi rodičia boli plátenníkmi a neskôr sa usadili na území dnešného Maďarska, v Pape (Vesprémskej župe), kde mladý Karol žil od svojich štyroch rokov. Ľudové školy a gymnaziálne štúdia absolvoval v Pape. Po ich úspešnom skončení ho prijali do seminára v Ostrihome, kde skončil päť semestrov. V Ostrihomskom seminári sa stal členom slovenského združenia, ktoré pestovalo slovenský jazyk a literatúru a bolo v stálom spojení so slovenskou katolíckou kultúrnou inštitúciou – Spolkom sv. Vojtecha.

Odkaz

Cena Karola Točíka 
Na jeho pamiatku sa Združenie Terra Kisucensis rozhodlo od roku 2012 udeľovať Cenu Karola Točíka za mimoriadny prínos v oblasti výskumu Kysúc, alebo jeho podpory v spoločensko-vedných disciplínach (archeológia, história, etnografia, filológia, archívnictvo, pomocné vedy historické).

Mestské múzeum Karola Točíka v Turzovke 
Pamiatke tohto významného turzovského kňaza a dekana bolo venované tiež Mestské múzeum Karola Točíka v Turzovke, ktoré vzniklo v roku 2015. Fungovanie múzea začalo od 1. mája 2016. Prvá výstava „Dedičstvo otcov“ prierezovo prezentovala rôzne predmety súvisiace s dejinami bývalej veľkej Turzovky.

Dielo 
 Cirkevné dejiny Turzovky a celých Kysúc
 Obyvatelia Turzovky, Olešnej, Vysokej, Podvysokej, Dlhej a Turkova roku 1694 – 1702
 Spor hraničný na Kysuciach
 Keď starý Jantulík zomieral
 Tereziánsky urbár 1770 a urbárska regulácia

Referencie 

Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Slovenskí historici
Osobnosti z Ústia nad Oravou
Biely kameň (prírodná rezervácia)

Biely kameň je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.

Nachádza sa v katastrálnom území obcí Cigeľ a Handlová v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1973 a novelizované v roku 1975  na rozlohe 115,9 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: Územie predstavujúce dominantný bralnatý vrchol v SSV ukončení hlavného hrebeňa pohoria Vtáčnik. Jeho význam spočíva v dominantnosti objektu aj v ukážke rozpadu lávových prúdov a zriedkavého výskytu ryolitových telies vo vulkanických komplexoch pohoria Vtáčnik

Referencie

Pozri aj 
Biela skala (vrch vo Vtáčniku)

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Biely kameň, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Prírodné rezervácie v Trenčianskom kraji
Chránené územia v okrese Prievidza
Cigeľ
Handlová
2. armádny zbor

2. armádny zbor Armády Slovenskej republiky bol vojenský operačne taktický zväzok pozemných útvarov a jednotiek Armády Slovenskej republiky, ktorého veliteľstvo sídlilo v meste Prešov. Do funkcie prvého veliteľa zboru bol dňom 1. novembra 1994 ustanovený plukovník Ing. Ján Čmilanský.

2. armádny zbor vznikol na základoch 14. mechanizovanej divízie, ktorej veliteľstvo bolo v meste Prešov.

Velitelia 2. armádneho zboru 
1. november 19945. máj 1997plukovník Ing. Ján Čmilanský
5. máj 19971. september 1997generálmajor Ing. Ján Čmilanský
1. september 1997január 2000generálmajor Ing. František Butko
január 200031. marec 2000poverený velením, plukovník Ing. Jaroslav Vývlek

Podriadené útvary  
Pri vzniku armádneho zboru

1. január 19931. október 199514 delostrelecký pluk, Brezno
1. november 19941. október 199514. batéria velenia a delostreleckého prieskumu, Prešov
1. november 19941. október 199514. prápor materiálneho zabezpečenia, Bardejov
1. november 19941. október 199514. prápor opráv techniky, Prešov
1. november 19941. október 199514. protitankový oddiel, Brezno
1. november 19941. október 199514. prieskumný prápor, Prešov
1. november 19941. október 199514. rota chemickej ochrany, Prešov
1. november 19941. október 199514. sklad zdravotníckeho materiálu, Prešov
1. november 19941. október 199514. spojovací prápor, Prešov
1. november 19941. október 199514. ženijný prápor, Banská Bystrica
1. november 19941. október 199555. mechanizovaný pluk,  Trebišov
1. november 19941. október 199563. mechanizovaný pluk, Michalovce
1. november 19941. október 199560. tankový pluk, Kežmarok

Po reorganizácii

1. október 19951. apríl 20002. delostrelecká brigáda, Brezno
1. október 19951. apríl 20002. prápor materiálneho zabezpečenia, Bardejov
1. október 19951. apríl 20002. prápor technického zabezpečenia, Prešov
1. október 19951. apríl 20002. prieskumný prápor, Prešov
1. október 19951. apríl 20002. spojovací prápor, Prešov
1. október 19951. apríl 20002. štábny prápor, Prešov
1. október 19951. január 20002. zdravotnícky prápor, Prešov
1. október 19951. apríl 2000Vojenská hudba, Košice
1. október 19951. apríl 2000Vojenský výcvikový priestor, Kamenica nad Cirochou
1. október 19951. apríl 20002. základňa ženijnej techniky a materiálu, Banská Bystrica
1. október 19951. apríl 200021. mechanizovaná brigáda, Trebišov
1. október 19951. apríl 200022. mechanizovaná brigáda, Michalovce
1. október 19951. apríl 200023. tanková brigáda, Kežmarok

2. armádny zbor bol zrušený 31. marca 2000. Jeho nástupníckym útvarom sa 1. apríla 2000 stala 1. mechanizovaná brigáda s veliteľstvom v meste Prešov.

Základná vojenská výzbroj a technika 2. az 
 Stredný tank T – 55 – AM 2
 Stredný tank T – 72 - M 1
 Bojové vozidlo pechoty BVP - 1
 Bojové vozidlo pechoty BVP – 2
 Pancierový automobil Tatrapan
 Vyslobodzovacie pásové vozidlo VPV
 Samohybný výbušný odmínovač SVO
 122 mm raketomet vz. 70
 122 mm húfnica vz. 38
 protitankový kanón 82 mm bzk 
 Protilietadlový kanón 30 mm PLdvK
 Protilietadlová raketa Strela - 2M  
 9 mm pištoľ vz. 82
 7,62 mm samopal vz. 58

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fotografia
 1. mechanizovaná brigáda

Slovenské vojenské jednotky
Vtáčnik (národná prírodná rezervácia)

Vtáčnik je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.

Nachádza sa v katastrálnom území obcí Lehota pod Vtáčnikom, Kľak a Kamenec pod Vtáčnikom v okrese Prievidza a okese Žarnovica v Trenčianskom a Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1950 a novelizované v roku 1993 na rozlohe 245,62 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.

Predmetom ochrany je: NPR je vyhlásená na ochranu typických vrcholových spoločenstiev buka vystavených extrémnym klimatickým pomerom. Podobné spoločenstvá sú aj v iných pohoriach, kde však vznikli prevažne odstránením vyššie položených spoločenstiev smrečín a kosodreviny.

Referencie

Pozri aj 
Vtáčnik (vrch vo Vtáčniku)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Vtáčnik, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Národné prírodné rezervácie v Banskobystrickom kraji
Národné prírodné rezervácie v Trenčianskom kraji
Chránené územia v okrese Prievidza
Chránené územia v okrese Žarnovica
Lehota pod Vtáčnikom
Kľak (okres Žarnovica)
Kamenec pod Vtáčnikom
Karol Galek

RNDr. Karol Galek MSc. (* 14. júl 1979) je slovenský energetik, geológ a politik, súčasný štátny tajomník Ministerstva hospodárstva Slovenskej republiky vo vláde Eduarda Hegera. Vo volebnom období 20162020 bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za stranu SaS.

Vzdelanie a kariéra 
Po absolvovaní Strednej priemyselnej školy stavebnej v Bratislave študoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 1999 až 2002 študoval bakalára z geológie, v roku 2004 získal magisterský titul v odbore Hydrogeológia a inžinierska geológia a v rokoch 2004 – 2006 vyštudoval RNDr. z rovnakého odboru. Od augusta 2004 do marca 2005 bol hlavným radcom Správy povolení na využívanie prírodných liečivých zdrojov a zdrojov prírodných minerálnych vôd Inšpektorátu kúpeľov a žriediel Ministerstva zdravotníctva SR. Potom pracoval ako projektový manažér pri príprave projektov využívajúcich solárnu energiu. V roku 2008 pracoval od mája do októbra ako analytik vývoja projektov pre Enel North Amerika v Massachusetts. V roku 2009 spolu s manželkou založil firmu so zámerom venovať sa slnečným elektrárňam pre rodinné domy. Spolu s ďalšími dvomi firmami založil Slovenskú asociáciu fotovoltického priemyslu. Od októbra 2010 je tiež koordinátorom Energy Park v rakúskom Bruck an der Leitha. V rokoch 2006 až 2009 študoval odbor Obnoviteľné zdroje v strednej a východnej Európe a na Technische Universität Wien získal titul MSc.

Politické pôsobenie 
V strane Sloboda a Solidarita je členom od jej založenia a na poste tímlídra pre energetiku pôsobí od roku 2013, po pozvánke Ľubomíra Galka.

Parlamentné pôsobenie 
V parlamentných voľbách v roku 2016 kandidoval na 9. mieste kandidátky SaS. Vo voľbách získal 3 344 preferenčných hlasov a získal tak 13. miesto a bol zvolený do Národnej rady Slovenskej republiky V Národnej rade je členom poslaneckého klubu SaS a Výboru pre hospodárske záležitosti.

Štátny tajomník 
V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidoval na 7. mieste kandidátky SaS, do parlamentu sa nedostal, ale stal sa štátnym tajomníkom Ministerstva hospodárstva.

Referencie

Externé odkazy 
 Parlamentný profil
 Osobná webstránka

Absolventi Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského
Absolventi Technische Universität Wien
Slovenskí geológovia
Politici SaS
Poslanci NR SR (2016 – 2020)
Marián Čaučík

Ing. Marián Čaučík (* 22. september 1965, Bratislava) je slovenský dobrovoľník a aktivista tzv. „podzemnej cirkvi” počas komunizmu. Spoluzakladateľ Hnutia kresťanských spoločenstiev detí eRko a v súčasnosti riaditeľ programu rozvojovej spolupráce Dobrá novina.

Maturoval na gymnáziu Ladislava Novomeského v Bratislave, titul inžiniera získal na FEI STU, odbor telekomunikácie. Po založení hnutia eRko bol jeho výkonný tajomník a neskôr predseda. Pôsobil aj v organizácii Rada mládeže Slovenska, v roku 1996 ako podpredseda. Kandidoval za Kresťanskodemokratické hnutie vo 
vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2019, a v parlamentných voľbách v rokoch 2016 a 2020.

Dôležitou činnosťou od začiatku Hnutia eRko bolo vydávanie časopisu pre mládež Rebrík.

1. januára 2018 prezident SR Andrej Kiska udelil Mariánovi Čaučíkovi vyznamenanie Pribinov kríž II. stupňa za mimoriadne zásluhy o sociálny rozvoj Slovenskej republiky.

Referencie

Slovenskí aktivisti
Absolventi Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Laureáti Pribinovho kríža II. triedy
Osobnosti z Bratislavy
Extraliga hádzanárok 1993/94

Extraliga hádzanárok  v sezóne 1993/94 bol 1. ročník najvyššej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Po rozdelení Česko-Slovenska nahradil česko-slovenskú ligu. Súťaž niesla dobový názov I. liga a zúčastnilo sa jej 10 družstiev, teda o 2 družstvá menej ako v minulej sezóne česko-slovenskej ligy. Prvým majstrom slovenskej ligy sa stalo družstvo HCT JASPOL Partizánske.

Systém súťaže 
Systém súťaže pozostával z dvoch častí. Najprv sa hrala sa základná časť, ktorá pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť, v ktorej sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, do skupiny o 1. až 6. miesto a do skupiny o 7. až 10. miesto. V nich odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a raz vonku. Víťaz skupiny o prvú šestku sa stal majstrom Slovenska. Posledné družstvo v skupine o 7. až 10. miesto zostúpilo do nižšej súťaže.

Účastníci 

Poznámka: Slovenská národná liga (SNL) bola najvyššia celoslovenská hádzanárska liga v Česko-Slovensku a spolu s Českou národnou ligou (ČNL) druhá najvyššia česko-slovenská hádzanárska liga.

Výsledky

Základná časť

Nadstavbová časť 
Skupina o 1.6. miesto

Skupina o 7.10. miesto

Konečné umiestnenie

Referencie

Pozri aj 
 Extraliga hádzanárov 1993/94
 1. liga hádzanárok 1993/94

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Slovenského zväzu hádzanej

Zdroje 
 60 rokov ženskej hádzanej v Šali
 Denník Új Szó, 1994

Hádzaná v 1993
Hádzaná v 1994
Extraliga hádzanárok