Južnoslovanské jazyky

Južnoslovanský (alebo juhoslovanský) jazyk môže byť aj starší zriedkavý názov srbochorvátčiny, pozri srbochorvátčina.
Južnoslovanské jazyky (staršie: južné slovanské jazyky, juhoslovanské jazyky - ale porovnaj juhoslovanské jazyky) sú vetva slovanských jazykov. Vyskytujú sa na Balkánskom polostrove. Hovoria nimi južní Slovania.

Členenie 
južnoslovanské jazyky:
 západné južnoslovanské jazyky (=západojužnoslovanské jazyky, juhozápadoslovanské jazyky):
 slovinčina v širšom zmysle:
 slovinčina v užšom zmysle
 vindčina - jazyk malej časti rakúskych Slovincov, silno ovplyvnený nemčinou 
 (†) prekmurčina (=východná slovinčina, panónska slovinčina, zámurčina, vendčina) - jazyk uhorských Slovincov
 resijčina (=rezjančina, reziančina, rozajančina, ako nárečie: =resijská/rezjanská/rezianská/rozajanská slovinčina) - v Taliansku; niekedy považovaná za slovanský jazyk nesúvisiaci so slovinčinou
 bosniačtina-chorvátčina-čiernohorčina-srbčina (=bosniačtina-chorvátčina-srbčina, srbčina-chorvátčina-bosniačtina, srbčina-chorvátčina, srbochorvátčina, chorvátosrbčina, stredojužnoslovančina, stredné južnoslovanské jazyky, centrálny južnoslovanský diasystém; zastarano: ilýrčina, juhoslovančina, južnoslovančina; ako súčasný štandardný jazyk aj: štandardná novoštokavčina, štokavčina):
 srbčina (= srbský variant srbochorvátčiny)
 †slavenosrbčina (slovanskosrbčina) - zmes srbčiny a ruskej redakcie cirkevnej slovančiny (=ruskoslovanského jazyka); niekedy považovaná za súčasť srbčiny
 čiernohorčina  - staršie považovaná za súčasť srbčiny
 bosniačtina (=bosniančina)  - staršie považovaná za súčasť srbčiny
 chorvátčina v širšom zmysle (= chorvátsky variant srbochorvátčiny):
 chorvátčina v užšom zmysle - t. j. západná časť štokavských nárečí a (dnešný či historický) spisovný jazyk na nich založený
 kajkavčina (ako nárečie: = kajkavské nárečia) resp. kajkavský literárny jazyk  - prechod medzi chorvátčinou v užšom zmysle a čakavčinou na jednej strane a slovinčinou na strane druhej; od stredoveku do začiatku 19. storočia niekedy považovaná za súčasť slovinčiny; v 18. a na zač. 19. storočia niekedy označovaná ako (pravá) chorvátčina (namiesto dnešnej chorvátčiny v užšom zmysle)
 čakavčina (ako nárečie: = čakavské nárečia) - dnes na Istrii a jadranských ostrovoch, v stredoveku aj v južnom pevninskom Chorvátsku; v stredoveku a ranom novoveku označovaná ako (pravá) chorvátčina (namiesto dnešnej chorvátčiny v užšom zmysle)
 † zmes čakavčiny a chorvátskej (čakavskej) redakcie cirkevnej slovančiny - v stredovekom Chorvátsku; existencia sporná 
 burgenlandská chorvátčina (=gradiščanská chorvátčina) - z čisto jazykového hľadiska väčšinou spadá pod čakavské nárečia, ale sčasti aj štokavské a kajkavské nárečia
 moliská slovančina (=molizská/molisanská/molizanská slovančina, ako nárečie: = moli(z)ská/molisanská/molizanská chorvátčina) - v Taliansku; často považovaná za nárečie chorvátčiny
 torlačtina (ako nárečie: =torlacké nárečia, prizrensko-timocké nárečia, šopské nárečia) - tvorí prechod medzi srbčinou a bulharčinou (a teda západnými a východnými južnoslovanskými jazykmi), často sa považuje za nárečie srbčiny
 východné južnoslovanské jazyky (=východojužnoslovanské jazyky, juhovýchodoslovanské jazyky; zastarano: bulharčina v širšom zmysle):
 bulharsko-macedónske jazyky (=macedónsko-bulharské jazyky, balkánskoslovanské jazyky, bulharské jazyky):
bulharčina v užšom zmysle
pomáčtina- často považovaná za súčasť bulharčiny v užšom zmysle
banátska bulharčina- v Banáte; často považovaná za súčasť bulharčiny v užšom zmysle
macedónčina - staršie považovaná za súčasť bulharčiny v užšom zmysle
egejská macedónčina - v Grécku; často považovaná za súčasť macedónčiny 
 †staroslovienčina a cirkevná slovančina - zaradenie do južnoslovanských jazykov nie je isté, pretože staroslovienčina sa dá tiež považovať za podobnú praslovančine

Prechod medzi západoslovanskými a južnoslovanskými jazykmi tvorila †panónčina (=panónska slovančina) - pozri napr. v článku západoslovanské jazyky.

V minulosti niektorí autori (napr. Czambel) považovali aj slovenčinu za (pôvodom) južnoslovanský jazyk, ktorý bol neskôr počeštený a prípadne popoľštený.

Charakteristika 
Južné slovanské jazyky sa vyznačujú týmito javmi:
 Futurum tvoria opisne pri dokonavých aj nedokonavých slovesách spojením pomocného slovesa byti, choteti a tvaru infinitívneho, prézentného alebo l-ového príčastia. Príklady: chorvátčina: pisat ću, napisat ću, budem pisao ; srbčina: pisaću, napisaću, hoću da napišem ; bulharčina: šte piša, šte napiša, macedónčina: ḱe pišuvam, ḱe napišam.
 Krátke aj dlhé adjektívne tvary. Príklady: chorvátčina: mlad, mladi ; bulharčina: chubav den, chubavijat den; macedónčina: star, postar, najstar.
 Formant –ov- je príznakom plurálových tvarov. Príklady. Srbčina: drug – drugovi. Bulharčina: dǎb – dǎbove (porovnaj, čiastočne v češtine pán – pánové). Macedónčina: den - denovi.
 Zachovali sa jednoduché minulé časy aorist a imperfektum

Zdroje