História automobilu

Vývoj automobilu sa začal v roku 1672 vynálezom prvého vozidla poháňaného parou, čo viedlo k vytvoreniu prvého automobilu poháňaného parou, ktorý bol schopný prepravovať ľudí a ktorý zostrojil Nicolas-Joseph Cugnot v roku 1769. Vynálezcovia sa začali rozrastať začiatkom 19. storočia a vytvorili de Rivasov motor, jeden z prvých spaľovacích motorov, a prvý elektromotor. Samuel Brown neskôr v roku 1826 vyskúšal prvý priemyselne použitý spaľovací motor.

Vývoj bol v polovici 19. storočia zabrzdený odporom proti veľkým vozidlám, napriek tomu pokrok v niektorých spaľovacích motoroch pokračoval. Motor sa vyvíjal, keď inžinieri vytvorili dvoj- a štvortaktné spaľovacie motory a začali používať ako palivo benzín. Sériové vozidlá sa začali objavovať v roku 1887, keď Carl Benz vyvinul automobil poháňaný benzínom a vyrobil niekoľko identických kópií. Poslednú automobilovú výrobu charakterizuje Ford Model T, vytvorený spoločnosťou Ford Motor Company v roku 1908, ktorý sa stal prvým automobilom, ktorý sa masovo vyrábal na pohyblivej montážnej linke.

Zdroje energie 

Raná história automobilu sa sústredila na hľadanie spoľahlivej prenosnej pohonnej jednotky na pohon vozidla.

Parné kolesové vozidlá

17. a 18. storočie 
Ferdinand Verbiest, člen jezuitskej misie v Číne, zostrojil okolo roku 1672 vozidlo poháňané parou ako hračku pre cisára Kangxi. Bolo malé a nemohlo mať vodiča, ale pravdepodobne to bolo prvé funkčné vozidlo poháňané parou ("auto-mobil").

Koncom 18. storočia boli prvýkrát navrhnuté parné samohybné vozidlá dostatočne veľké na prepravu osôb a nákladu. Nicolas-Joseph Cugnot predviedol v rokoch 1770 a 1771 svoj fardier à vapeur ("parný voz"), experimentálny delostrelecký ťahač poháňaný parou. Keďže Cugnotova konštrukcia sa ukázala ako nepraktická, jeho vynález sa v jeho rodnom Francúzsku nerozvíjal. Centrum inovácií sa presunulo do Veľkej Británie. Do roku 1784 postavil William Murdoch v Redruthe funkčný model parného voza a v roku 1801 prevádzkoval Richard Trevithick na cestách v Camborne vozidlo v plnej veľkosti.

19. storočie 

V 19. storočí sa uskutočnili pokusy o zavedenie praktických vozidiel poháňaných parou. Rozvíjali sa inovácie ako ručné brzdy, viacrýchlostné prevody a lepšie riadenie. Niektoré komerčne úspešné vozidlá zabezpečovali hromadnú dopravu, až kým sa proti týmto veľkým vozidlám neviedlo k prijatiu právnych predpisov, ako napríklad britský zákon o lokomotívach (1865), ktorý vyžadoval, aby pred mnohými samohybnými vozidlami na verejných cestách chodil pešo muž mávajúci červenou vlajkou a trúbiaci na klaksón. Tým sa vývoj cestných automobilov v Spojenom kráľovstve na väčšinu zvyšku 19. storočia zastavil; vynálezcovia a inžinieri sa zamerali na zlepšovanie železničných lokomotív. Zákon bol zrušený až v roku 1896, hoci potreba červenej vlajky bola odstránená v roku 1878.

V roku 1816 profesor pražskej polytechniky Josef Bozek zostrojil parný vagón na olej.  Walter Hancock, staviteľ a prevádzkovateľ londýnskych parných autobusov, v roku 1838 postavil dvojmiestny automobil typu phaeton. 

V roku 1867 kanadský klenotník Henry Seth Taylor predviedol na veľtrhu v Stansteade v Quebecu a v nasledujúcom roku opäť na veľtrhu v Stansteade svoju štvorkolesovú "parnú buginu". Základom buginy, ktorú začal stavať v roku 1865, bol voz s vysokými kolesami a výstuhami, ktoré podporovali dvojvalcový parný stroj namontovaný na podlahe.

Jeden z prvých "skutočných" automobilov vyrobil v roku 1873 Francúz Amédée Bollée v Le Mans, ktorý skonštruoval samohybné parné cestné vozidlá na prepravu skupín cestujúcich.

Prvým automobilom vhodným na používanie na existujúcich vozových cestách v USA bolo vozidlo poháňané parou, ktoré v roku 1871 vynašiel Dr. J. W. Carhart, kazateľ metodistickej episkopálnej cirkvi, v Racine v štáte Wisconsin. To viedlo štát Wisconsin v roku 1875 k tomu, aby ponúkol odmenu 10 000 USD (ekvivalent 246 758 USD v roku 2021) tomu, kto ako prvý vyrobí praktickú náhradu za používanie koní a iných zvierat. Stanovili, že vozidlo bude musieť udržiavať priemernú rýchlosť viac ako 8 km/h (5 míľ za hodinu) na trati dlhej 320 km (200 míľ). Táto ponuka viedla k prvým automobilovým pretekom medzi mestami v USA, ktoré sa začali 16. júla 1878 v Green Bay v štáte Wisconsin a skončili v Madisone v štáte Wisconsin cez Appleton, Oshkosh, Waupun, Watertown, Fort Atkinson a Janesville. Hoci bolo zaregistrovaných sedem vozidiel, na štart sa postavili len dve vozidlá z Green Bay a Oshkoshu. Vozidlo z Green Bay bolo rýchlejšie, ale pred dokončením pretekov sa pokazilo. Vozidlo z Oshkoshu dokončilo trať dlhú 323 km (201 míľ) za 33 hodín a 27 minút a dosiahlo priemernú rýchlosť 9,7 km/h (6 míľ za hodinu). V roku 1879 zákonodarný zbor udelil polovicu ceny.

20. storočie 

Pred druhou svetovou vojnou;

Cestné vozidlá poháňané parou, automobily aj vagóny, dosiahli vrchol svojho vývoja začiatkom 30. rokov 20. storočia vďaka ľahkým kotlom s rýchlou parou a efektívnym motorom. Počas prvej svetovej vojny sa výrazne rozvíjali aj spaľovacie motory, ktoré sa stali jednoduchšie na prevádzku a spoľahlivejšie. V prípade vagónov ich začal nahrádzať vývoj rýchlobežných dieselových motorov od roku 1930, ktorý v Spojenom kráľovstve urýchlili daňové zmeny, v dôsledku ktorých sa parné vagóny stali zo dňa na deň nerentabilnými. Hoci niekoľko konštruktérov naďalej obhajovalo parný pohon, po Doble v roku 1931 nedošlo k žiadnemu významnému vývoju vo výrobe parných vozňov.

Po druhej svetovej vojne;

Či sa parné automobily niekedy znovu zrodia v neskorších technologických obdobiach, sa ešte len uvidí. Časopisy, ako napríklad Light Steam Power, ich naďalej opisovali až do 80. rokov 20. storočia. V 50. rokoch 20. storočia bol záujem o automobily s parnými turbínami poháňané malými jadrovými reaktormi(týkalo sa to aj lietadiel), ale obavy z nebezpečenstiev spojených s technológiou jadrového štiepenia tieto myšlienky čoskoro zahubili.

Elektrické automobily

19. storočie 

V roku 1828 Ányos Jedlik, Maďar, ktorý vynašiel prvý typ elektromotora, vytvoril malý model automobilu poháňaný jeho novým motorom. V roku 1834 vermontský kováč Thomas Davenport, vynálezca prvého amerického jednosmerného elektromotora, nainštaloval svoj motor do malého modelu auta, ktoré prevádzkoval na krátkej kruhovej elektrifikovanej dráhe. V roku 1835 profesor Sibrandus Stratingh z holandského Groningenu a jeho asistent Christopher Becker vytvorili malý elektrický automobil poháňaný nenabíjateľnými primárnymi článkami. V roku 1838 zostrojil Škót Robert Davidson elektrickú lokomotívu, ktorá dosahovala rýchlosť 6,4 km/h (4 míle za hodinu). V Anglicku bol v roku 1840 udelený patent na používanie koľajníc ako vodičov elektrického prúdu a podobné americké patenty boli v roku 1847 vydané Lilleymu a Coltenovi.

Zdroje uvádzajú ako prvý elektromobil rôzne výtvory. V rokoch 1832 až 1839 (presný rok nie je známy) Robert Anderson zo Škótska vynašiel hrubý elektrický voz, ktorý bol poháňaný nenabíjateľnými primárnymi článkami. V novembri 1881 francúzsky vynálezca Gustave Trouvé predviedol na Medzinárodnej výstave elektriny v Paríži funkčný trojkolesový automobil poháňaný elektrinou. Anglický vynálezca Thomas Parker, ktorý sa zaslúžil o inovácie ako elektrifikácia londýnskeho metra, nadzemné električkové trate v Liverpoole a Birminghame a bezdymové palivo uhlie, postavil v roku 1884 v Londýne prvý sériový elektrický automobil s použitím vlastných špeciálne navrhnutých vysokokapacitných nabíjateľných batérií. Iní však za prvý skutočný elektromobil považujú Flocken Elektrowagen z roku 1888 nemeckého vynálezcu Andreasa Flockena.

20. storočia 

Elektromobily sa tešili popularite od konca 19. storočia do začiatku 20. storočia, keď elektrina patrila medzi preferované spôsoby pohonu automobilov a poskytovala takú úroveň komfortu a jednoduchosti ovládania, akú nemohli dosiahnuť vtedajšie benzínové automobily. Pokroky v technológii spaľovania, najmä elektrický štartér, čoskoro túto výhodu znehodnotili; väčší dojazd benzínových automobilov, rýchlejší čas tankovania a rastúca ropná infraštruktúra spolu s masovou výrobou benzínových vozidiel spoločnosťami ako Ford Motor Company, ktorá znížila ceny benzínových automobilov na menej ako polovicu cien ekvivalentných elektrických automobilov, viedli k poklesu používania elektrického pohonu, čo ho v skutočnosti do 30. rokov 20. storočia vyradilo z dôležitých trhov, ako sú USA. V roku 1997 sa objavili Toyota RAV4 EV a Nissan Altra, prvé sériové elektromobily s batériami NiMH a Li-ion (namiesto ťažších olovených).

21. storočie 

V posledných rokoch zvýšené obavy z vplyvu benzínových automobilov na životné prostredie, vyššie ceny benzínu, zdokonalenie technológie batérií a perspektíva ropného vrcholu spôsobili obnovenie záujmu o elektromobily, ktoré sú napriek vysokým počiatočným nákladom vnímané ako ekologickejšie a lacnejšie na údržbu a prevádzku.

Spaľovacie motory

Plynové zmesi 

Nedostatok vhodných palív, najmä kvapalných, bránil prvým pokusom o výrobu a používanie spaľovacích motorov, preto niektoré z prvých motorov používali zmesi plynov. Christiaan Huyghens (1629 - 1695) zostrojil spaľovací motor poháňaný práškom na zásobovanie vodou na zavlažovanie záhrad Versailleského paláca, ktoré návštevníci používali ako latríny.

Niekoľko prvých experimentátorov používalo plyny. V roku 1806 švajčiarsky inžinier François Isaac de Rivaz zostrojil motor poháňaný vnútorným spaľovaním zmesi vodíka a kyslíka. V roku 1826 Angličan Samuel Brown otestoval svoj spaľovací motor poháňaný vodíkom tak, že ho použil na pohon vozidla na Shooter's Hill v juhovýchodnom Londýne. Hippomobil belgického rodáka Etienna Lenoira s jednovalcovým spaľovacím motorom poháňaným vodíkom uskutočnil v roku 1860 skúšobnú jazdu z Paríža do Joinville-le-Pont, pričom približne 9 km (5,6 míle) prešiel za približne tri hodiny. Neskoršia verzia bola poháňaná uhoľným plynom. Vozidlo Delamare-Deboutteville bolo patentované a testované v roku 1884.

Používanie autoplynu (LPG) alebo zemného plynu vo vozidlách sa môže stať sporadicky populárne - často v závislosti od ponuky a ceny benzínu.

Benzín 

Nicolaus Otto a Eugen Langen zostrojili v roku 1867 funkčný motor. Okolo roku 1870 vo Viedni v Rakúsku (vtedy Rakúsko-Uhorsku) vynálezca Siegfried Marcus namontoval na jednoduchý ručný vozík spaľovací motor poháňaný kvapalinou, čím sa stal prvým človekom, ktorý poháňal vozidlo benzínom. Dnes je toto vozidlo známe ako "prvý Marcusov automobil", ale lepšie by sa dalo opísať ako vozík. Jeho druhé auto, ktoré zostrojil a prevádzkoval v roku 1875, bolo prvým autom poháňaným benzínom a nachádza sa vo Viedenskom technickom múzeu. V roku 1883 získal Marcus nemecký patent na nízkonapäťový zapaľovací systém typu magneto; bol to jeho jediný automobilový patent. Táto konštrukcia sa používala pri všetkých ďalších motoroch. Toto zapaľovanie v spojení s "karburátorom s rotujúcimi kefami" urobilo konštrukciu motora inovatívnou. Počas svojho života bol uznávaný ako pôvodca automobilu, ale jeho miesto v histórii takmer vymazali nacisti počas druhej svetovej vojny. Keďže Marcus bol židovského pôvodu, nacistický propagandistický úrad nariadil zničiť jeho prácu, vymazať jeho meno z budúcich učebníc a odstrániť jeho verejné pamätníky a namiesto neho pripísať zásluhy Karlovi Benzovi.

V posledných dvoch desaťročiach 19. storočia vyvinulo niekoľko vynálezcov vlastné verzie praktických automobilov so spaľovacími motormi poháňanými benzínom/plynom Karl Benz zostrojil svoj prvý automobil v roku 1885 v Mannheime. Benz získal patent na svoj automobil 29. januára 1886 a s prvou výrobou automobilov začal v roku 1888 po tom, ako jeho manželka Bertha Benzová dokázala - prvou diaľkovou cestou v auguste 1888 z Mannheimu do Pforzheimu a späť -, že koč bez koní je schopný dlhšieho cestovania. Od roku 2008 túto udalosť pripomína Pamätná cesta Berty Benzovej.

Krátko nato Gottlieb Daimler a Wilhelm Maybach v Stuttgarte v roku 1889 navrhli od základu vozidlo, ktoré malo byť automobilom, a nie kočom ťahaným koňmi a vybaveným motorom. Zvyčajne sa im pripisuje aj vynález prvého motocykla v roku 1886, ale Talian Enrico Bernardi z Padovskej univerzity si v roku 1882 nechal patentovať jednovalcový benzínový motor s výkonom 0,024 k(18 W)122 cm3(7,4 cm3) a namontoval ho do trojkolky svojho syna, čím sa stal aspoň kandidátom na prvý automobil a prvý motocykel.  Bernardi v roku 1892 trojkolku rozšíril, aby mohla prepravovať dve dospelé osoby. 

Prvý štvorkolesový automobil s benzínovým pohonom v Británii zostrojil Frederick Bremer v roku 1892 vo Walthamstow. Ďalší vyrobil v Birminghame v roku 1895 Frederick William Lanchester, ktorý si dal patentovať aj kotúčovú brzdu. Prvý elektrický štartér bol namontovaný do vozidla Arnold, úpravy Benz Velo, vyrobeného v Kente v rokoch 1895 až 1898. 

George Foote Foss z mesta Sherbrooke v Quebecu postavil v roku 1896 jednovalcový benzínový automobil, s ktorým jazdil štyri roky a ignoroval varovania mestských úradov, že ho za jeho "šialené výčiny" zatknú.

V celom tom zmätku sa na mnohých prvých priekopníkov takmer zabudlo. V roku 1891 postavil John William Lambert v meste Ohio City v štáte Ohio trojkolesový automobil, ktorý bol v tom istom roku zničený požiarom, zatiaľ čo Henry Nadig skonštruoval v meste Allentown v Pensylvánii štvorkolesový automobil. Je pravdepodobné, že neboli jediní.

Éry vynálezov

Éra veteránov 

Američan George B. Selden požiadal o patent 8. mája 1879. Jeho žiadosť zahŕňala nielen motor, ale aj jeho použitie v štvorkolesovom vozidle. Selden podal k svojej žiadosti viacero zmien a doplnení, ktoré predĺžili súdny proces a spôsobili, že patent bol udelený až o 16 rokov neskôr, 5. novembra 1895. Selden udelil licenciu na svoj patent väčšine veľkých amerických výrobcov automobilov, pričom vyberal poplatky za každý vyrobený automobil a vytvoril Združenie licencovaných výrobcov automobilov. Spoločnosť Ford Motor Company bojovala proti tomuto patentu na súde a nakoniec ho v odvolacom konaní vyhrala. Henry Ford dosvedčil, že patent viac brzdil ako podporoval vývoj automobilov v USA.

Prvé automobily vyrobil Karl Benz v roku 1888 v Nemecku a na základe licencie od Benzovej firmy Emile Roger vo Francúzsku. Boli aj mnohí ďalší, vrátane konštruktérov trojkoliek Rudolfa Egga, Edwarda Butlera a Léona Bolléeho Bollée s motorom s objemom 650 cm3 (40 cm3 ) vlastnej konštrukcie umožnil svojmu jazdcovi Jaminovi dosiahnuť v rallye Paríž - Tourville v roku 1897 priemernú rýchlosť 45 km/h (28 km/h).  V roku 1900 sa vo Francúzsku a USA začala sériová výroba automobilov.

Prvou spoločnosťou založenou výlučne na výrobu automobilov bola spoločnosť Panhard et Levassor vo Francúzsku, ktorá zároveň predstavila prvý štvorvalcový motor.  Spoločnosť Panhard bola založená v roku 1889 a o dva roky neskôr ju rýchlo nasledovala spoločnosť Peugeot. Začiatkom 20. storočia sa automobilový priemysel v západnej Európe začal rozvíjať, najmä vo Francúzsku, kde sa v roku 1903 vyrobilo 30 204 automobilov, čo predstavovalo 48,8 % svetovej produkcie automobilov v tom roku.

Na severe USA miestni mechanici experimentovali s rôznymi prototypmi. Napríklad v štáte Iowa jazdil Jesse O. Wells v roku 1890 na Locomobile poháňanom parou. Vykonávali sa početné pokusy s elektrickými vozidlami poháňanými akumulátorovými batériami. Prví používatelia si objednávali prvé automobily poháňané benzínom, vrátane automobilov Haynes, Mason a Duesenberg. Kováči a mechanici začali prevádzkovať opravovne a čerpacie stanice. V Springfielde v štáte Massachusetts založili bratia Charles a Frank Duryeaovci v roku 1893 spoločnosť Duryea Motor Wagon Company, ktorá sa stala prvou americkou automobilovou výrobnou spoločnosťou. Spoločnosť Autocar Company, založená v roku 1897, zaviedla množstvo inovácií, ktoré sa používajú dodnes, a zostáva najstarším fungujúcim výrobcom motorových vozidiel v USA. Bol to však Ransom E. Olds a jeho spoločnosť Olds Motor Vehicle Company (neskôr známa ako Oldsmobile), kto dominoval tejto ére zavedením modelu Oldsmobile Curved Dash. Jeho výrobná linka bola spustená v roku 1901. Spoločnosť Thomas B. Jeffery Company vyvinula druhý sériovo vyrábaný automobil na svete a v prvom roku bolo vyrobených a predaných 1 500 vozidiel Ramblers, čo predstavovalo jednu šestinu všetkých existujúcich automobilov v USA v tom čase. Do roka vyrábali tisíce automobilov aj spoločnosti Cadillac (vznikla zo spoločnosti Henry Ford Company), Winton a Ford. V meste South Bend v štáte Indiana sa bratia Studebakerovci stali poprednými svetovými výrobcami vozidiel ťahaných koňmi a v roku 1902 prešli na elektrické automobily a v roku 1904 na benzínové motory. Vo výrobe vozidiel na konský pohon pokračovali až do roku 1919.

Prvé motorové vozidlo v strednej Európe vyrobila rakúsko-uhorská spoločnosť Nesselsdorfer Wagenbau (neskôr premenovaná na Tatra v dnešnom Česku) v roku 1897, automobil Präsident. V roku 1898 dal Louis Renault upraviť automobil De Dion-Bouton s pevným hnacím hriadeľom a diferenciálom, čím vznikol "možno prvý hot rod v histórii" a Renault a jeho bratia sa dostali do automobilového priemyslu. Inovácie boli rýchle a búrlivé, pričom neexistovali jasné normy pre základné architektúry vozidiel, štýly karosérií, konštrukčné materiály alebo ovládacie prvky, napríklad mnohé veterány používali na riadenie radiacu páku namiesto volantu. V roku 1903 spoločnosť Rambler štandardizovala volant a presunula miesto vodiča na ľavú stranu vozidla. Reťazový pohon prevládal nad hnacím hriadeľom a uzavreté karosérie boli veľmi zriedkavé. Bubnové brzdy zaviedla spoločnosť Renault v roku 1902.  V nasledujúcom roku holandský konštruktér Jacobus Spijker zostrojil prvé pretekárske vozidlo s pohonom všetkých štyroch kolies; nikdy však nesúťažilo a pohon všetkých štyroch kolies sa v sériovom vozidle začal používať až v roku 1965 a v modeli Jensen FF. 

V priebehu niekoľkých rokov používali stovky výrobcov v celom západnom svete závratný sortiment technológií. Automobily poháňané parou, elektrinou a benzínom/zápalnými motormi si konkurovali celé desaťročia, pričom v 10. rokoch 20. storočia dominovali benzínové/zápalné spaľovacie motory. Boli navrhnuté dvoj- a dokonca štvormotorové automobily a zdvihový objem motorov sa pohyboval na úrovni viac ako 12 l (3,2 galóna). V tomto období sa vyskúšali a zavrhli mnohé moderné pokroky vrátane hybridov benzínu a elektriny, viacventilových motorov, horných vačkových hriadeľov a pohonu všetkých štyroch kolies.

Inovácie sa neobmedzovali len na samotné vozidlá. Rastúci počet automobilov poháňal rast ropného priemyslu, ako aj vývoj technológie na výrobu benzínu (nahrádzajúceho petrolej a uhoľný olej) a zdokonalenie mazív z minerálnych olejov odolných voči teplu (nahrádzajúcich rastlinné a živočíšne oleje). 

To malo aj sociálne dôsledky. O autách vznikla hudba, napríklad "In My Merry Oldsmobile" (tradícia, ktorá pretrváva), zatiaľ čo v roku 1896 bol William Jennings Bryan prvým prezidentským kandidátom, ktorý viedol kampaň v aute (darovanom Muellerovi) v meste Decatur v štáte Illinois.  O tri roky neskôr Jacob German založil tradíciu newyorských taxikárov, keď sa po Lexington Avenue rútil "bezohľadnou" rýchlosťou 19 km/h (12 míľ za hodinu).  V roku 1899 sa v Akrone v štáte Ohio objavil prvý samohybný voz na prepravu ryžových plodov. 

Do roku 1900 sa v mnohých krajinách vytvorili prvé centrá národného automobilového priemyslu, vrátane Belgicka(domov Vinckeho, ktorý kopíroval Benza; Germain, pseudopanhard; a Linon a Nagant, oba založené na Gobron-Brillié), Švajčiarska(vedené Fritzom Henriodom, Rudolfom Eggom, Saurerom, Johannom Weberom a Lorenzom Poppom), Vagnfabrik AB vo Švédsku, Hammel(A. F. Hammel a H. U. Johansen v Kodani v Dánsku, ktorá postavila len jeden automobil, asi v roku 1886 ), Irgens (začala v Bergene v Nórsku v roku 1883, ale bez úspechu), Taliansko (kde FIAT začal v roku 1899) a až Austrália (kde Pioneer založil v roku 1898 obchod s už archaickým vozom s centrálnym riadením poháňaným parafínom). Medzitým sa začal export, Koch vyvážal osobné a nákladné vozidlá z Paríža do Tuniska, Egypta, Iránu a Holandskej východnej Indie.  Motorové vozidlá sa vyvážali aj do britských kolónií, napríklad prvý automobil bol dodaný do Indie v roku 1897.

Každá žena môže riadiť elektrický automobil, každý muž môže riadiť parný, ale ani muž, ani žena nemôžu riadiť benzínový; ten sa riadi svojou vlastnou voňavou vôľou a ide alebo nejde, ako sa mu zachce.

-Arthur Jerome Eddy, prvý automobilový nadšenec, 1902

Počas éry automobilových veteránov sa automobil považoval skôr za novinku než za skutočne užitočné zariadenie. Poruchy boli časté, palivo sa ťažko zháňalo, ciest vhodných na cestovanie bolo málo a rýchle inovácie znamenali, že rok staré auto bolo takmer bezcenné. Významným prelomom v dokazovaní užitočnosti automobilu bola historická diaľková jazda Berty Benzovej v roku 1888, keď prešla viac ako 80 km z Mannheimu do Pforzheimu, aby si ľudia uvedomili potenciál vozidiel, ktoré vyrábal jej manžel Karl Benz, a po úspešnej transkontinentálnej jazde Horatia Nelsona Jacksona naprieč USA v roku 1903. Mnohé staršie vyrobené automobily sa vyrábali pomocou montážnej linky, ktorá by pomohla masovej výrobe automobilov, pričom tento systém sa vďaka svojej efektívnosti používa dodnes.

Mosadzné alebo edwardiánske obdobie 

Mosadzné alebo eduardovské obdobie trvalo približne od roku 1905 do roku 1914 a do začiatku prvej svetovej vojny. Všeobecne sa označuje ako eduardovská éra, ale v USA je často známa ako mosadzná éra podľa rozšíreného používania mosadze vo vozidlách v tomto období.

Počas 15 rokov, ktoré tvoria túto éru, by sa rôzne experimentálne konštrukcie a alternatívne systémy pohonu dostali na okraj záujmu. Hoci moderný cestovný automobil bol vynájdený už skôr, rozpoznateľné a štandardizované automobily vznikli až po tom, čo bol široko licencovaný a prijatý systém Panhard et Levassor. Tento systém špecifikoval automobily so spaľovacím motorom vpredu a pohonom zadných kolies s prevodovkou s posuvným prevodom. Tradičné vozidlá typu coach boli rýchlo opustené a karosérie typu buckboard runabouts stratili priazeň po zavedení tonneau a iných lacnejších cestovných karosérií.

Do roku 1906 vývoj parných automobilov pokročil a v tomto období patrili medzi najrýchlejšie cestné vozidlá.

V celom tomto období bol vývoj automobilovej techniky rýchly, čiastočne vďaka stovkám malých výrobcov, ktorí súťažili o pozornosť sveta. Kľúčovým vývojom bol elektrický zapaľovací systém (dynamotor v aute Arnold v roku 1898, hoci zásluhy si skôr pripisuje Robert Bosch v roku 1903), nezávislé zavesenie kolies (v skutočnosti ho vymyslel Bollée v roku 1873) a brzdy na všetkých štyroch kolesách (spoločnosť Arrol-Johnston v Škótsku v roku 1909).  Na odpruženie sa vo veľkej miere používali listové pružiny, hoci sa stále používalo mnoho iných systémov, pričom uhlová oceľ nahradila pancierové drevo ako materiál rámu. Rozšírené boli prevodovky a ovládanie škrtiacej klapky, ktoré umožňovali rôzne cestovné rýchlosti, hoci vozidlá mali vo všeobecnosti stále diskrétne nastavenie rýchlosti, a nie plynulý systém známy z automobilov neskorších období. Svoju premiéru malo aj bezpečnostné sklo, ktoré si v roku 1905 nechal v Anglicku patentovať John Crewe Wood. (Štandardnou výbavou sa stalo až v roku 1926 v modeli Rickenbacker.) 

V rokoch 1907 až 1912 v USA zažívali motorové buginy s vysokými kolesami (pripomínajúce konské buginy spred roku 1900) svoj rozkvet a vyrábalo ich viac ako 75 výrobcov vrátane firiem Holsman (Chicago), IHC (Chicago) a Sears (ktorá predávala cez katalóg); buginy s vysokými kolesami boli zničené modelom T. V roku 1912 boli firmy Hupp (v USA, dodávané firmou Hale & Irwin) a BSA (v Spojenom kráľovstve) priekopníkmi v používaní celooceľových karosérií, ku ktorým sa v roku 1914 pridala firma Dodge (ktorá vyrábala karosérie modelu T).  Hoci trvalo ešte dve desaťročia, kým sa celooceľové karosérie stali štandardom, táto zmena znamenala zlepšenie dodávok dreva najvyššej kvality pre výrobcov nábytku.

Preteky z New Yorku do Paríža v roku 1908 boli prvou automobilovou cestou okolo sveta. Nemecké, francúzske, talianske a americké tímy začali v New Yorku 12. februára 1908 a traja zo súťažiacich nakoniec dorazili do Paríža. Závod vyhral americký automobil Thomas Flyer s Georgeom Schusterom (vodič), ktorý za 169 dní prešiel 35 000 km (22 000 míľ). V roku 1908 bol v Peru postavený aj prvý juhoamerický automobil Grieve. V roku 1909 sa spoločnosť Rambler stala prvou automobilkou, ktorá vybavila svoje automobily rezervnou pneumatikou namontovanou na sedlovom kolese.

Medzi príklady automobilov z tohto obdobia patrili napr:

1907 Takuri - prvý automobil s benzínovým motorom vyrobený výlučne v Japonsku, ktorý v apríli 1907 vyrobil Komanosuke Uchiyama. V Japonsku sa tiež vyrábali automobily spoločnosti Hatsudoki Seizo Co. Ltd., ktorá bola neskôr v roku 1951 premenovaná na Daihatsu Kōgyō Kabushiki-gaisha.

1908 - 1927 Ford Model T - najrozšírenejší a najdostupnejší štvormiestny automobil tej doby. Používal planetovú prevodovku a mal systém ovládania pomocou pedálov. Ford T bol vyhlásený za najvplyvnejší automobil 20. storočia v rámci medzinárodného ocenenia Car of the Century.

Hudson Model 20 z roku 1909 - pomenovaný podľa svojho menovitého výkonu a predávaný na prvom trhu za 900 USD(ekvivalent 27 143 USD v roku 2021).

1909 Morgan Runabout-populárny cyklovozík, cyklovozíky sa v tomto období predávali v oveľa väčšom množstve ako štvormiestne automobily.

1910 Mercer Raceabout- považovaný za jeden z prvých športových automobilov, Raceabout vyjadroval bujaré nadšenie vodičskej verejnosti, rovnako ako podobne koncipované americké Underslung a Hispano-Suiza Alphonso.

1910 - 1920 Bugatti Type 13 - pozoruhodný pretekársky a cestovný model s pokrokovou technikou a dizajnom. Podobné modely boli typy 15, 17, 22 a 23.

1914-1917 Dattogo-dvojvalcový, 10 hp(7 500 W) "čisto japonský" automobil vyrábaný v siedmich kusoch spoločnosťou Kaishinsha Motor Works, ktorú prevádzkoval Masujiro Hashimoto v Tokiu, pričom dovážala, montovala a predávala britské vozidlá. Kaishinsha bola prvým podnikom na výrobu automobilov v Japonsku.

1917 Mitsubishi Model A - úplne ručne vyrobený automobil vyrobený japonskou spoločnosťou Mitsubishi v obmedzenom počte pre japonských manažérov.

Historické obdobie 

Éra vintage trvala od konca prvej svetovej vojny (1918) až po krach na Wall Street koncom roka 1929. V tomto období začali dominovať automobily s motorom vpredu, pričom normou sa stali uzavreté karosérie a štandardizované ovládacie prvky. V roku 1919 bolo 90 % predaných automobilov otvorených, v roku 1929 už 90 % uzavretých.  Vývoj spaľovacieho motora pokračoval rýchlym tempom, v najvyššej triede sa vyrábali viacventilové motory a motory s horným vačkovým hriadeľom a pre ultrabohatých boli určené motory V8, V12 a dokonca V16. V roku 1919 vynašiel Malcolm Loughead (spoluzakladateľ spoločnosti Lockheed) hydraulické brzdy, ktoré spoločnosť Duesenberg použila vo svojom modeli A z roku 1921. O tri roky neskôr vynašiel Hermann Rieseler zo spoločnosti Vulcan Motor prvú automatickú prevodovku s dvojstupňovou planetovou prevodovkou, meničom krútiaceho momentu a blokovacou spojkou, ktorá sa však nikdy nedostala do výroby. (Stala sa dostupnou voliteľnou výbavou až v roku 1940.) Práve na konci éry veteránov bolo vo Francúzsku vynájdené tvrdené sklo (teraz štandardná výbava bočných okien).  V tejto ére sa v malých sériách zaviedla revolučná pontonová konštrukcia automobilov bez plne členitých blatníkov, podbehov a iných nekompaktných prvkov rímsy, ale sériová výroba takýchto automobilov sa začala oveľa neskôr (po druhej svetovej vojne).

Americké automobilové spoločnosti v 20. rokoch 20. storočia očakávali, že čoskoro predajú šesť miliónov automobilov ročne, ale stalo sa tak až v roku 1955. Mnohé spoločnosti zanikli. V rokoch 1922 až 1925 sa počet amerických výrobcov osobných automobilov znížil zo 175 na 70. H. A. Tarantous, vedúci redaktor "MoToR Member Society of Automotive Engineers", v článku v New York Times z roku 1925 naznačil, že mnohé z nich neboli schopné zvýšiť výrobu a vyrovnať sa s klesajúcimi cenami(v dôsledku výroby na montážnych linkách), najmä v prípade lacných automobilov. Nové farby na báze pyroxylínu, osemvalcový motor, štvorkolesové brzdy a balónové pneumatiky ako najväčšie trendy pre rok 1925.

Príklady dobových vozidiel:

1922-1939 Austin 7 - široko kopírované vozidlo, ktoré slúžilo ako vzor pre mnohé automobily, napríklad BMW a Nissan.

1922 - 1931 Lancia Lambda - na tú dobu pokrokové vozidlo, prvé vozidlo s nosným monokokom a nezávislým predným zavesením.

1924-1929 Bugatti Type 35 - jedno z najúspešnejších pretekárskych vozidiel s viac ako 1000 víťazstvami za päť rokov.

1925-1928 Hanomag 2/10 PS - raný príklad štýlu pontónu.

1927-1931 Ford Model A(1927-1931)-po tom, čo Ford príliš dlho udržiaval vo výrobe model T z mosadznej éry, sa odklonil od minulosti a obnovil svoju modelovú sériu modelom A z roku 1927. Vyrobilo sa viac ako štyri milióny kusov, čo z neho urobilo najpredávanejší model tej doby. Ford Model A bol prototypom pre začiatok sovietskej sériovej výroby automobilov(GAZ A).

1930 Cadillac V-16 - vyvinutý na vrchole éry veteránov, Cadillac s motorom V16 sa pripojí k Bugatti Royale ako legendárny ultraluxusný automobil tejto éry.

Predvojnové obdobie 

Predvojnová časť klasickej éry sa začala Veľkou hospodárskou krízou v roku 1930 a skončila sa obnovou po druhej svetovej vojne, ktorá sa bežne kladie do roku 1946. Práve v tomto období začali v predaji dominovať integrované blatníky a úplne uzavreté karosérie, pričom nový štýl karosérie sedan/sedan dokonca obsahoval kufor alebo batožinový priestor v zadnej časti na odkladanie. Staré otvorené runabouty, faetony a cestovné automobily boli do konca klasickej éry do značnej miery vyradené, pretože blatníky, podbehy a svetlomety boli postupne integrované do karosérie vozidla.

Do 30. rokov 20. storočia bola vynájdená väčšina mechanických technológií používaných v dnešných automobiloch, hoci niektoré veci boli neskôr "znovu vynájdené" a pripísané niekomu inému. Napríklad pohon predných kolies znovu zaviedol André Citroën v roku 1934, keď uviedol na trh model Traction Avant, hoci sa objavil už o niekoľko rokov skôr v cestných automobiloch Alvis a Cord a v pretekárskych automobiloch Miller (a mohol sa objaviť už v roku 1897). Nezávislé zavesenie kolies pôvodne navrhol Amédée Bollée v roku 1873, ale do výroby sa dostalo až v roku 1933 v malosériovom modeli Mercedes-Benz 380, čo podnietilo amerických výrobcov k jeho širšiemu používaniu.  V roku 1930 sa počet výrobcov automobilov prudko znížil, pretože priemysel sa konsolidoval a dozrieval, čiastočne aj vďaka dôsledkom veľkej hospodárskej krízy.

Príkladné predvojnové automobily:

1932-1939 Alvis Speed 20 - prvý s plne synchronizovanou prevodovkou

1932-1948 Ford V-8 (model B) - zavedenie plochého osemvalca V8 do bežných vozidiel

1934-1938 Tatra 77 - prvý sériovo vyrábaný automobil s aerodynamickou konštrukciou

1934-1940 Bugatti Type 57 - rafinovaný automobil pre bohatých

1934-1956 Citroën Traction Avant - prvý sériovo vyrábaný automobil s pohonom predných kolies, postavený na monokokovom podvozku

1936-1955 MG T - športové vozidlá

1938-2003 Volkswagen Beetle - konštrukcia, ktorá sa vyrábala viac ako 60 rokov s viac ako 20 miliónmi kusov zmontovaných vo viacerých krajinách

1936-1939 Rolls-Royce Phantom III-V12 motor

Povojnové obdobie 

Významnou zmenou v dizajne automobilov po druhej svetovej vojne bola popularita štýlu pontón, v ktorom sa odstránili podbehové dosky a do karosérie sa zakomponovali blatníky. Medzi prvými predstaviteľmi tohto štýlu boli sovietsky GAZ-M20 Pobeda(1946), britský Standard Vanguard(1947), americké Studebaker Champion a Kaiser(1946), ako aj česká Tatra T600 Tatraplan(1946)a taliansky športový automobil Cisitalia 220(1947).

Automobilový dizajn a výroba sa konečne vymanili z vojenskej orientácie a iného tieňa vojny v roku 1949, v ktorom sa v USA objavili vysokokompresné motory V8 a moderné karosérie značiek Oldsmobile a Cadillac spoločnosti General Motors. Hudson predstavil "step-down" dizajn s modelom Commodore z roku 1948, ktorý umiestnil priestor pre cestujúcich dolu do obvodu rámu, ktorý bol jedným z prvých vyrobených povojnových automobilov s novým dizajnom a vyznačoval sa trendovým dizajnom s doskovými bokmi. Ford Consul s unifikovanou karosériou/priečnym zavesením z roku 1951 sa na automobilovom trhu v Spojenom kráľovstve pridal k modelom Morris Minor z roku 1948 a Rover P4 z roku 1949. V Taliansku Enzo Ferrari začínal vyrábať sériu 250, práve keď Lancia predstavila revolučný model Aurelia s motorom V6.

V priebehu 50. rokov sa zvyšoval výkon motorov a rýchlosť vozidiel, dizajn sa stával integrovanejším a umeleckejším a automobily sa predávali na medzinárodnom trhu. V Európe sa predstavili Mini Aleca Issigonisa a zmenšené vozidlá Fiat 500, zatiaľ čo v Japonsku sa stala populárnou podobná trieda automobilov kei. Volkswagen Beetle sa po druhej svetovej vojne naďalej vyrábal a začal sa vyvážať do iných krajín vrátane USA. V tom istom čase spoločnosť Nash predstavila model Nash Rambler, prvý úspešný moderný kompaktný automobil vyrábaný v USA, zatiaľ čo štandardné modely vyrábané "veľkou trojkou" domácich automobiliek sa stále zväčšovali, mali čoraz viac chrómových prvkov a príkladom luxusu bol Cadillac Eldorado Brougham. Trhy v Európe sa rozšírili o nové malé automobily, ako aj o drahé grand tourery (GT), ako napríklad Ferrari America.

Trh sa zmenil v 60. rokoch 20. storočia, keď americká "veľká trojka" začala čeliť konkurencii dovážaných automobilov, európski výrobcovia si osvojili pokročilé technológie a Japonsko sa stalo krajinou vyrábajúcou autá. Japonské spoločnosti začali v polovici 60. rokov vyvážať niektoré zo svojich najpopulárnejších automobilov predávaných v Japonsku na medzinárodnej úrovni, ako napríklad Toyota Corolla, Toyota Corona, Nissan Sunny a Nissan Bluebird. Úspech modelov Rambler kompaktných rozmerov spoločnosti American Motors podnietil spoločnosti GM a Ford, aby v roku 1960 predstavili svoje vlastné zmenšené automobily. Výkonné motory sa stali stredobodom marketingu amerických výrobcov automobilov, čoho príkladom boli dobové muscle cars. V roku 1964 vytvoril Ford Mustang nový trhový segment - pony car. Medzi nové modely, ktoré konkurovali Mustangu, patrili Chevrolet Camaro, AMC Javelin a Plymouth Barracuda.

V USA a Spojenom kráľovstve sa zvýšil dovoz a značkové inžinierstvo, pretože zlúčené skupiny, ako napríklad British Motor Corporation, konsolidovali trh. Priestorovo úsporný a trendový model Mini s priečne uloženým motorom, pohonom predných kolies, nezávislým zavesením kolies a monokokovou karosériou, ktorý sa prvýkrát objavil v roku 1959, BMC predávala pod značkami Austin a Morris, až kým sa Mini v roku 1969 nestalo samostatnou značkou. Konkurencia sa zvýšila, priekopnícky výrobca automobilov Studebaker ukončil svoju činnosť a trend konsolidácie zasiahol aj Taliansko, kde boli väčšími spoločnosťami prevzatí špecializovaní výrobcovia ako Maserati, Ferrari a Lancia. Do konca desaťročia sa počet automobilových značiek výrazne znížil.

Technologický vývoj zahŕňal rozšírené používanie nezávislého zavesenia kolies, širšie používanie vstrekovania paliva a čoraz väčší dôraz na bezpečnosť pri navrhovaní automobilov. Medzi inovácie v 60. rokoch patril Wankelov motor NSU, plynová turbína a turbodúchadlo. Z nich sa udržal len posledný, ktorý ako prvý zaviedla spoločnosť General Motors a neskôr ho prevzali spoločnosti BMW a Saab, pričom v 80. rokoch ho masovo používala spoločnosť Chrysler. Mazda pokračovala vo vývoji svojho Wankelovho motora napriek problémom s dlhou životnosťou, emisiami a spotrebou paliva. Ďalší držitelia licencie na Wankelov motor, vrátane spoločností Mercedes-Benz a GM, nikdy neuviedli svoje konštrukcie do výroby z dôvodu technických a výrobných problémov, ako aj poučení z ropnej krízy v roku 1973.

Sedemdesiate roky 20. storočia boli pre výrobcov automobilov a kupujúcich turbulentnými rokmi, v ktorých sa odohrali významné udalosti, ktoré zmenili podobu tohto odvetvia, ako napríklad ropná kríza v roku 1973, prísnejšie požiadavky na kontrolu emisií a bezpečnosť automobilov, rastúci vývoz japonských a európskych výrobcov automobilov, ako aj rast inflácie a stagnujúce hospodárske podmienky v mnohých krajinách. Popularita automobilov menších rozmerov vzrástla. V období malátnosti sa v USA vytvoril segment subkompaktných vozidiel uvedením modelu AMC Gremlin, po ktorom nasledovali modely Chevrolet Vega a Ford Pinto. Populárny bol dizajn karosérie kombi(kombi, break, kombi, univerzálny)ako aj rastúci predaj nekomerčných terénnych vozidiel s pohonom všetkých kolies.

Ku koncu 20. storočia americká veľká trojka (GM, Ford a Chrysler) čiastočne stratila svoje vedúce postavenie, Japonsko sa na chvíľu stalo svetovým lídrom vo výrobe automobilov a autá sa začali masovo vyrábať v nových ázijských, východoeurópskych a iných krajinách.

Pozoruhodné povojnové automobily:

1946-1958 GAZ-M20 Pobeda - sovietsky automobil s plnou pontónovou konštrukciou

1947 - 1958 Standard Vanguard - britský masovo vyrábaný automobil s plne pontónovou konštrukciou

1948-1971 Morris Minor - ranné povojnové vozidlo vyvážané do celého sveta

1953-1971 Chevrolet Bel Air a 1953-2002 Cadillac Eldorado Brougham - prvé generácie boli predstaviteľmi dizajnu zadnej časti karosérie

1955-1976 Citroën DS - aerodynamický dizajn a inovatívna technológia, ocenený tretím miestom ako Auto 20. storočia

1959-2000 Mini - radikálne a inovatívne malé vozidlo, ktoré sa vyrábalo štyri desaťročia; ocenené druhým miestom ako Auto 20. storočia

1960-1990 Volkswagen Brasília

1961-1975 Jaguar E-Type - klasický dizajn športového vozidla

1963-1989 Porsche 911-športový automobil získal piate miesto ako Auto 20. storočia

1964-doteraz Ford Mustang-pony car, ktorý sa stal jedným z najpredávanejších automobilov tejto éry

1966-koniec 20. storočia Fiat 124-taliansky automobil, ktorý sa licenčne vyrábal v mnohých ďalších krajinách vrátane Sovietskeho zväzu

1966-1971 Subaru 1000-jeden z prvých sedanov japonskej výroby, ktorý využíva motor boxer, pohon predných kolies a zavádza hnací hriadeľ s "dvojitým odstupňovaným kĺbom" na predné kolesá

1967 NSU Ro 80 - základný klinový profil tohto dizajnu bol napodobňovaný v nasledujúcich desaťročiach, na rozdiel od jeho Wankelovho motora

koniec 60. - začiatok 80. rokov 20. storočia Gurgel BR-800

koniec 60. - začiatok 80. rokov 20. storočia Gurgel Supermini

1969 Nissan S30 - japonský športový automobil

1977-doteraz Lada Niva-prvý sériovo vyrábaný automobil s plným pohonom všetkých kolies

Moderná éra 
Moderná éra sa zvyčajne definuje ako 40 rokov pred aktuálnym rokom. Moderná éra sa vyznačuje rastúcou štandardizáciou, zdieľaním platforiem a počítačom podporovaným dizajnom, aby sa znížili náklady a skrátil čas vývoja, a rastúcim používaním elektroniky pre riadenie motora aj zábavné systémy.

Medzi konkrétne súčasné trendy patrí rozšírenie pohonu predných a všetkých kolies, zavedenie vznetového motora a všadeprítomnosť vstrekovania paliva. Väčšina moderných osobných automobilov má pohon predných kolies, monokok alebo unibody konštrukciu s priečne uloženými motormi.

V modernej ére sa zmenili aj štýly karosérie. Na súčasnom trhu dominujú tri typy hatchback, sedan a športovo-úžitkové vozidlo. Všetky pôvodne zdôrazňovali praktickosť, ale zmutovali do dnešných luxusných crossoverov SUV, športových kombi a dvojdverových veľkých MPV. Vzostup pickupov v USA a SUV vo svete zmenil tvár motorizmu, pričom tieto "nákladiaky" začali ovládať viac ako polovicu svetového automobilového trhu. Došlo aj k zavedeniu triedy MPV(menšie nekomerčné osobné minivany), medzi prvými boli francúzsky Renault Espace a verzie minivanov Chrysler v USA.

V modernej ére sa tiež rýchlo zlepšila palivová účinnosť a výkon motorov. Obavy automobilov z emisií sa zmiernili vďaka počítačovým systémom riadenia motora.

Finančná kríza v rokoch 2007 - 2008 znížila predaj ľahkých vozidiel značiek Chrysler, Toyota, Ford a Nissan takmer o tretinu. Takisto ubrala približne štvrtinu predaja spoločnosti Honda a približne sedminu predaja spoločnosti General Motors.

Od roku 2009 sa Čína stala najväčším svetovým výrobcom automobilov s produkciou väčšou ako Japonsko, USA a celá Európa. Okrem zvyšujúcej sa výroby automobilov v ázijských a iných krajinách došlo k nárastu nadnárodných skupín podnikov, pričom výroba nadnárodných automobilov zdieľa rovnaké platformy, ako aj značkové inžinierstvo alebo rebadging, aby vyhovovali rôznym trhom a spotrebiteľským segmentom.

Od konca 20. storočia sa stalo všeobecne známym niekoľko súťaží o ocenenie osobných a nákladných automobilov, ako napríklad Európske auto roka, Japonské auto roka, Severoamerické auto roka, Svetové auto roka, Nákladné auto roka a Medzinárodné auto roka.

Príkladné moderné automobily:

1966-1992 Oldsmobile Toronado - prvý americký automobil modernej éry s pohonom predných kolies, ako aj zavedený elektronický protiblokovací systém a airbag.

1972 - súčasnosť Mercedes-Benz triedy S - predpínač bezpečnostných pásov a elektronický systém kontroly trakcie.

1975 - súčasnosť BMW radu 3 - rad 3 bol 17-krát na výročnom zozname desiatich najlepších časopisu Car and Driver

1977 - súčasnosť Honda Accord sedan/sedan - japonský sedan, ktorý sa stal populárny v USA

1983 - súčasnosť Minivany Chrysler - dizajn minivanov s dvoma skriňami takmer vytlačil kombi z trhu

1984 - súčasnosť Renault Espace - prvý masový jednoobjemový automobil triedy MPV

1986-2019 Ford Taurus-sedan strednej veľkosti s pohonom predných kolies, ktorý koncom 80. rokov dominoval na americkom trhu

1997-doteraz Toyota Prius - uvedený na japonskom trhu a stal sa populárnym hybridným elektrickým vozidlom na mnohých trhoch.

1998-doteraz Ford Focus-populárny hatchback a najpredávanejší automobil značky Ford na svete

2008-2012 Tesla Roadster-prvé plne elektrické vozidlo schopné jazdy po diaľnici v sériovej výrobe určené na predaj v USA v modernej ére. Celosvetovo sa predalo približne 2 500 kusov.

2008-2013 BYD F3DM-prvý sériovo vyrábaný plugin hybrid schopný jazdy po diaľnici, uvedený na trh v Číne v decembri 2008, predalo sa viac ako 2 300 kusov.

2009-doteraz Mitsubishi i-MiEV-prvý sériovo vyrábaný plne elektrický automobil schopný jazdy po diaľnici, uvedený na trh v Japonsku v júli 2009 pre flotilových zákazníkov a v apríli 2010 pre maloobchodných zákazníkov. Prepracované verzie modelu i-MiEV predáva v Európe spoločnosť PSA Peugeot Citroën(PSA)ako Peugeot iOn a Citroën C-Zero.

2010 - súčasnosť, Nissan Leaf a Chevrolet Volt - plne elektrické vozidlo, resp. plug-in hybrid, uvedené na trh v decembri 2010, sú najpredávanejšími sériovo vyrábanými vozidlami svojho druhu na svete. K decembru 2015 dosiahol celosvetový predaj modelu Volt viac ako 100 000 kusov. Globálny predaj Nissanu Leaf dosiahol v januári hranicu 300 000 kusov 
2018, čím sa model Leaf stal historicky najpredávanejším elektromobilom s možnosťou jazdy po diaľnici na svete.

Elektromobil Tesla Model S-Plugin z rokov 2012 - 2015 sa v roku 2015 zaradil na prvé miesto v rebríčku najpredávanejších plug-in elektromobilov na svete. Časopis Car and Driver ho tiež označil za auto storočia.

Medzi ikonické moderné automobily patria napr:

1963-1965, Aston Martin DB5, ktorý používal James Bond vo filme Goldfinger, prvom zo série filmov o Jamesovi Bondovi. V tejto dlhoročnej sérii sa neskôr objavili športové a cestovné vozidlá Aston Martin.

1981-1983, DMC DeLorean z nehrdzavejúcej ocele s krídlovými dverami, ktorý sa objavil vo filmovej sérii Návrat do budúcnosti.

Pozri aj 
 Autobus
 Automobilový priemysel
 Motorové vozidlo

Referencie

Iné projekty 

 Automuseum Dr. Carl Benz, Ladenburg/Germany
 Bertha Benz Memorial Route
 University of Washington Libraries Digital Collections – Transportation photographs Digital collection depicting various modes of transportation (including automobiles) in the Pacific Northwest region and western US during the first half of the 20th century.
 History of the automobile on About.com:Inventors site
 History of Automobile Air Conditioning on NYC.net
 Automotive History – An ongoing photographic history of the automobile.
 Taking the Wheel, Manufacturers' catalogs from the first decade of American automobiles

Zdroj 

Automobily