joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sieť (súhvezdie)

Sieť je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Súhvezdie zaviedol Nicolas Louis de Lacaille v roku 1754. U nás nepozorovateľné súhvezdie.

Pôvodný názov bol Kosoštvorcová sieť (Reticulum romboid), zrejme podľa meracieho prístroja používanom popri ďalekohľade.

Hviezdy 

 
Najjasnejšou hviezdou je Alfa Reticuli, patriaca do spektrálnej triedy G6, magnitúda 3,35. Vo vzdialenosti 49” má malého fyzického sprievodcu s mangitúdou 11,9. Ďalej nasledujú hviezdy beta /3,85 mag/, epsilon /4,44 mag/, gama /4,51 mag/ a delta /4,56 mag/. Všetky sú oranžovej farby a dodávajú súhvezdiu oranžový vzhľad najmä v triédroch. Hviezda beta Reticuli má vo vzdialenosti 14" sprievodcu s magnitúdou 8,1. Epsilon Reticuli má tiež spoločníka, ktorý je od nej na oblohe vzdialený 14” a má magnitúdu 12,5. Nevie sa však, či je to len optická alebo reálna dvojhviezda. Vizuálna dvojhviezda rozlíšiteľná už voľným okom je zéta Reticuli. Jej zložky s magnitúdou 5,2 a 5,5 delí vzdialenosť 310”. Táto dvojica je skutočný, gravitačne previazaný pár a za ich široký rozostup sa zaslúžil fakt, že sú k Zemi dosť blízko, len 39 ly a zároveň sú jej zložky od seba veľmi vzdialené.

Objekty v súhvezdí 
 NGC 1543 – špirálová galaxia, 10,6 mag. 
 NGC 1559 – špirálová galaxia, 10,5 mag.
 NGC 1313 – špirálová galaxia, 9 mag. V tejto galaxii boli v poslednej dobe pozorované nezvyčajné výbuchy mrakov modrastých hviezd. Je tam možné pozorovať tvorbu hviezd v časovo nepravidelných sériach výbuchov. Vonkajšie časti galaxie sú dosť odlišné od špirálového stredu a majú viacej-menej nepravidelnú formu.

Do súhvezdia zasahuje časť nadkopy galaxií Horologium-Reticulum.

Poloha 
Súhvezdie Siete je malé, patrí medzi desať najmenších súhvezdí oblohy. Jeho štyri najjasnejšie hviezdy tvoria pomerne výrazný tvar pretiahnutého kosoštvorca alebo diamantu. Možno ho vyhľadať pomocou jasných vzdialenejších hviezd – v polovičnej vzdialenosti medzi hviezdami Canopus z Kýlu a Achernarom z Eridanu. Pomôckou pri jeho hľadaní môže byť aj Veľký Magellanov mrak, ktorý sa nachádza v susediacich súhvezdiach.

Referencie 
 http://www.aao.gov.au/images/captions/aat064.html
 Hviezdy a planéty,Patrick Moore, vydavateľstvo Slovart, 2001
 http://www.seds.org

 
Súhvezdia
Sochár (súhvezdie)

Sochár je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Súhvezdie zaviedol Nicolas Louis de Lacaille v roku 1754 pôvodne pod názvom Sochárska dielňa (z lat. Apparatus Sculptoris). Neskôr bol názov skrátený. V Sochárovi sa nachádza južný galaktický pól na súradniciach rektascenzia = 0h 42´, deklinácia −28°.

Hviezdy 
Sochár je pomerne malé súhvezdie chudobné na jasné hviezdy a objekty.  Nijaká hviezda v ňom svojou jasnosťou neprevyšuje 4. magnitúdu. Najjasnejšia hviezda alfa Sculptoris má jasnosť 4,3 mag., spektrálny typ B7III a jej vzdialenosť od Zeme je 672 svetelných rokov.

Epsilon Sculptoris je dvojhviezda, ktorej partneri majú jasnosť 5,4 a 9,4 magnitúd a ich uhlová vzdialenosť je približne 4,7“. Na ich rozlíšenie musíme mať ďalekohľad s priemerom väčším ako .

Objekty 
Na južnom okraji súhvezdia, na hranici s Fénixom sa nachádza špirálová galaxia NGC 55. Je k nám natočená svojou najužšou stranou a podľa odhadov je vzdialená 7,5 až 10 miliónov svetelných rokov. Ďalšou podlhovastou špirálovou galaxiou je NGC 253 alebo Galaxia Sochár, ktorá leží takmer na severnom okraji súhvezdia. Tieto dve galaxie tvoria s niektorými ďalšími objektmi (napr NGC 300, NGC 7793 a NGC 247 vo Veľrybe) priestorovo súvisiacu skupinu niekedy označovanú ako „skupina galaxií v Sochárovi“.

NGC 288 je guľová hviezdokopa. Leží vo vzdialenosti cca 40 000 svetelnných rokov. Dá sa nájsť už poľným ďalekohľadom s dobrou svetelnosťou.

Asi 4° južne od hviezdy alfa Sculptoris leží stred elipsovitej trpasličej galaxie Sculptor.

Poloha 
Sochár je nenápadné súhvezdie bez výrazného obrazca, ktoré môžeme identifikovať vďaka tomu, že sa nachádza na východ od jasnej hviezdy Fomalhaut zo súhvezdia Južná ryba. Sochár vychádza len veľmi nízko nad obzor a v severných častiach Európy sa vôbec nedá pozorovať.

 
Súhvezdia
Katarína Koščová

Katarína Koščová (* 11. február 1982, Prešov) je slovenská speváčka, víťazka súťaže Slovensko hľadá Superstar v roku 2005. Jej sestra Veronika je herečka a speváčka.

Zo života 
Má ukončené magisterské štúdium na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity odbor filozofia - estetika. Spievať začala spolu so sestrou Veronikou Koščovou v britsko-slovenskej skupine Heaven’s Shore. V roku 2004 sa prihlásila do súťaže Slovensko hľadá Superstar. V apríli 2005 súťaž vyhrala s počtom sms 611 886.

Po skončení súťaže absolvovali finalisti koncertné turné po Slovensku, záznam z neho vyšiel na DVD. Katka na DVD spieva piesne „You oughta know“, „You had me“ a „Rome wasn't built in a day“. 

Na Slávikovi 2005 bola nominovaná v kategórii speváčka a umiestila sa na štvrtom mieste. V tomto ročníku získala aj cenu Objav roka 2005. Neskôr získala cenu mesta Prešov. V tomto meste každoročne organizuje benefičný koncert s názvom Resuscitácia Prešov. V súčasnosti koncertuje najmä po Slovensku, Česku a Poľsku. V roku 2011 nahrala pieseň Štědrý večer - duet s českým spevákom Vojtěchom Dykom, ktorý je prvou lastovičkou pripravovaného projektu "Český kalendář" producenta a skladateľa Michala Horáčka. 30.výročie vzniku kapely NEREZ oslávi kapela NEŘEŽ spolu s Katarínou Koščovou, ktorá zaspieva pesničky Zuzany Navarovej. V apríli 2012 sa uskutoční 9 koncertov v metropole Česka a na Slovensku.

Diskografia
 2005 - Ešte sa nepoznáme - Sony BMG, CD
 2006 - Naboso - Sony BMG, CD
 2009 - Nebotrasenie - Slnko records SZ 0031 2 331, CD 
 2009 - Uspávanky -  Katarína Koščová, Martin Husovský, Veronika Husovská - Slnko Records 1573 001-2, CD 
 2012 - Štedrý deň - Slnko records 1573-003-2, CD 
 2014 - Oknom - Slnko records 1573-005-2, CD
 2017 - Naživo - Katarína Koščová, Marián Geišberg, Martin Geišberg, Marek Geišberg, Marek Špiner - CD

Single 
 2005 - „Katka“
 2005 - „Pehatá“
 2005 - „Kolko ešte krát“
 2006 - „Posledná“

Spolupráca na albumoch 
 2005 - Kým vieš snívať -  Superstar Top 11 - Ariola, BMG Czech Republic, cd singel (spev: Katarína Koščová, Martin Kelecsényi, Martina Schindlerová, Miroslav Jaroš, Peter Konček, Peter Kotuľa, Petra Humeňanská, Róbert Mikla, Samuel Tomeček, Tomáš Bezdeda, Zdenka Predná).
 2005 - SuperTour 2005
 2005? - Ponuka - Cyril Jančišin - Rosa Slovensko, CD, gospelový muzikál 
 2005 - Super Vianoce
 2007 - Slavonix - Sony BMG - 07. „A ja taka čarna“ - Katarína Koščová a Veronika Koščová/14. „Na košickej turni“ - Katarína Koščová a Martin Hudec
 2007 - Príbeh nekončí & to najlepšie 2005 - 2009 - Sony Music, CD, 02. Pehatá - Katka Koščová.
 2013 - Český kalendář - Michal Horáček - Kudykam, s.r.o., 2CD, 1-13. Přes most bez punčoch - Katarína Koščová, 2-15. Štědrý večer - Katarína Koščová & Vojtěch Dyk.

pozri aj 
 Slovensko hľadá Superstar

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
  www.katkakosc.sk - Oficiálna stránka
 Rozhovor - musicx.sk

 
Žijúci ľudia
Osobnosti z Prešova
Absolventi Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove
Slovenské popové speváčky
Slovenské džezové speváčky
Slovenskí speváci-skladatelia
Slovenskí skladatelia modernej hudby
Slovensko hľadá Superstar
Súrodenci v hudbe
Batman začína

Batman začína je reboot série filmov o Batmanovi.

Obsadenie 
 Christian Bale ako Bruce Wayne/Batman
 Michael Caine ako Alfred Pennyworth
 Gary Oldman ako Komisár James Gordon
 Liam Neeson ako Henri Ducard/Ra's al Ghul
 Katie Holmes ako Rachel Dawesová
 Cillian Murphy ako Jonathan Crane/Scarecrow
 Ken Watanabe ako Ra's al Ghul
 Tom Wilkinson ako Carmine Falcone
 Morgan Freeman ako Lucius Fox
 Rutger Hauer ako Richard Earle
 Mark Boone Junior ako detektív Arnold Flass
 Richard Brake ako Joe Chill
 Colin Mcfarlane ako Gillian B. Loeb
 Linus Roache ako Thomas Wayne
 Sara Stewart ako Martha Wayne
 Gus Lewis ako mladý Bruce Wayne

Zápletka 

Ako malý chlapec, videl Bruce Wayne na vlastné oči vraždu svojich rodičov. Táto trauma v ňom zanechala stopy na celý život – jediné, po čom túžil, bola pomsta. Osud však chcel, že sa mu to nikdy nepodarilo. Rozhodol sa vyhľadať pomoc a radu u Ra's Al Ghula – majstra nebezpečného ale váženého kultu ninja na ďalekom východe. Po návrate do upadajúceho Gotham City, ktoré je pod nadvládou organizovaného zločinu a nebezpečných indivíduí, sa rozhodne zasievať strach do sŕdc všetkým, ktorí konajú bezprávie. Vymyslí si tajnú identitu a za svoj symbol si zvolí netopiera. Tak sa z neho stáva Batman. V novom prevleku s pomocou Jima Gordona, miestneho policajta sa vydáva zastaviť ohavné indivíduá, akými sú šialený doktor Jonathan Crane (Strašiak) alebo mafiánsky bos Falcone.

Externé odkazy 
 
 

Filmy z 2005
Filmy podľa názvu
Filmy USA
Filmy podľa komiksu
Batman
Rise of Nations

Rise of Nations je počítačová hra žánru RTS vyvinutá herným štúdiom Big Huge Games a vydaná spoločnosťou Microsoft 20. mája 2003. Tím vývojárov viedol Brian Reynolds, ktorý má za sebou tituly ako Civilization II a Sid Meier's Alpha Centauri.

Gameplay 
Hra obsahuje 18 hrateľných národov a 8 rôznych historických období. Za každý národ sa dá hrať vo všetkých historických obdobiach, bez ohľadu na to, či v danej dobe reálne existoval alebo nie. Víťazstvo môže hráč dosiahnuť niekoľkými spôsobmi, v závislosti od nastavenia hry.

Budovy 
Každý hráč začína s jedným mestom. Mesto sa nedá zničiť, ale iba dobyť. Väčšina budov tvoriacich infraštruktúru musí byť postavená blízka nejakého mesta a u každého mesta ich môže byť len obmedzený počet. Vojenské budovy môže hráč stavať kdekoľvek na svojom území.

Divy sveta 
Divy sveta tvoria zvláštnu kategóriu budov. Sú náročnejšie na suroviny a ich výstavba trvá dlhšie. Každý div sveta môže byť postavený len raz za hru. Hráč, ktorý div sveta postaví, získava rôzne bonusy, ako napríklad zvýšenie populačného limitu alebo zrýchlenie ťažby niektorých surovín.

Jednotky 
V hre sa nachádza viac než 200 druhov jednotiek. Každý národ má najmenej tri unikátne jednotky, ktoré sú u každého národa prístupné v určitom historickom období. Napríklad Rusi majú tanky T-80, Briti] bombardéry Avro Lancaster a Nemci tanky Tiger II a Leopard 2.

Ocenenia 
GameSpy 2003 Game of the Year - PC RTS
GameSpy Top 10 RTS Games
Best Strategy Game of 2003 by Gamespot

Datadisky 
Rise of Nations: Thrones and Patriots

Referencie

Externé odkazy 
Oficiálna stránka 

Strategické počítačové hry
Počítačové hry z 2003
Počítačové hry
Počítačové hry pre viacerých hráčov
Hana

Hana je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 26. júla. Hany zvykneme oslovovať Hanka.

Známe Hany 
 Hana Gregorová (* 1885† 1958), slovenská spisovateľka
 Hana Gregorová (* 1952), slovenská herečka, moderátorka a divadelná manažérka
 Hana Hegerová (* 1931† 2021), slovenská a česká speváčka a šansoniérka
 Hana Maciuchová (* 1945† 2021), česká herečka
 Hana Meličková (* 1900† 1978), slovenská herečka
 Hana Ponická (* 1922† 2007), slovenská prozaička, prekladateľka, publicistka a disidentka
 Hana Ulrychová (* 1949), česká speváčka
 Hana Vagnerová (* 1983), česká herečka
 Hana Zagorová (* 1946† 2022), česká speváčka, textárka, herečka a moderátorka
 Hana Zelinová (* 1914† 2004), slovenská spisovateľka a dramatička

Referencie 

Krstné mená
Ženské mená
Edward Adelbert Doisy

Edward Adelbert Doisy (* 13. november 1893, Hume, Illinois, USA – † 23. október 1986, St. Louis, Missouri, USA) bol americký chemik.

Objavil konštitúciu vitamínu K1 a K2 a pohlavných hormónov (estrogénov). Spolu s Edgarom Allenom vyvinul tzv. Allenov-Doisyho test. Spolu s Henrikom Damom získal v roku 1943 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objav konštitúcie vitamínu K.

Doisy prispel aj k zlepšeniu metód na izoláciu a identifikáciu inzulínu.

Dielo 
Sex and Internal Secretions (1939 spolu s Edgarom Allenom a C. H. Danforthom)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil na Nobelprize.org 
 Biografia na Nobelprize.org 

Chemici USA
Biochemici USA
Nositelia Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu
Nositelia Nobelovej ceny z USA
Nositelia ocenenia Williarda Gibbsa
Osobnosti z Illinoisu
Absolventi Harvard University
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Členovia United States National Academy of Sciences
Členovia Pápežskej akadémie vied
Christian Boehmer Anfinsen

Christian Boehmer Anfinsen (* 26. marec 1916, Monessen, Pensylvánia, USA – † 14. máj 1995, Randallstown, Maryland) bol americký biochemik. V roku 1972 získal Nobelovu cenu za chémiu za prácu o ribonukleáze.

Anfinsen sa narodil v Monessene do nórskej americkej rodiny. Svoj bakalársky titul získal v roku 1937 na Swarthmore College v Pensylvánii. Magisterský titul získal v roku 1939 na Univerzite v Pensylvánii a v roku 1943 získal Ph.D. titul na Harvardovej univerzite.

V rokoch 19501981 riadil rôzne laboratóriá National Institutes of Health v Bethesde (Maryland); оd roku 1982 bol profesor biológie na Johns Hopkins University v Baltimore (Maryland). Študoval vzťahy medzi štruktúrou a funkciou enzýmov.

Iné projekty 

Osobnosti z Pensylvánie
Biochemici USA
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu
Nositelia Nobelovej ceny z USA
Osobnosti USA nórskeho pôvodu
Vyučujúci na Harvard University
Členovia United States National Academy of Sciences
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Absolventi University of Pennsylvania
Absolventi Harvard University
Vyučujúci na Johns Hopkins University
Marcellin Berthelot

Marcellin Pierre Eugène Berthelot (* 25. október 1827, Paríž, Francúzsko – † 18. marec 1907, Paríž) bol francúzsky chemik, politik a historik. Jeden zo zakladateľov syntetickej organickej chémie.

Bol profesor (École supérieure de pharmacie (18591876) a Collège de France), v roku 1881 senátor, potom roku 1886 krátko aj minister školstva a štyri mesiace minister zahraničných vecí. Zhrnul základy syntézy v organickej chémii. Zaoberal sa aj termochémiou, chémiou výbušných látok a fyziologickou chémiou.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Berthelot
 Berthelot, Marcelin (1827-1907), chimiste et homme politique français 
 "Pierre-Eugène-Marcelin Berthelot" a
 AllRefer.com - Pierre EugEne Marcelin Berthelot (Chemistry, Biography) 

Osobnosti z Paríža
Francúzski chemici
Francúzski pedagógovia
Francúzski politici
Francúzski ateisti
Ministri zahraničia Francúzska
Nositelia Davyho medaily
Držitelia Radu Pour le Mérite
Držitelia Copleyovej medaily
Členovia Francúzskej akadémie vied
Členovia United States National Academy of Sciences
Členovia Francúzskej akadémie
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Členovia Kráľovskej švédskej akadémie vied
Osobnosti na francúzskych poštových známkach
Joseph Black

Joseph Black (* 16. apríl 1728, Bordeaux, Francúzsko – † 10. november 1799, Edinburgh, Spojené kráľovstvo) bol škótsky fyzik a chemik.

Objavil oxid uhličitý, prvok horčík a preslávil sa definovaním latentného tepla a tepelnej kapacity, čím položil základy termodynamiky.

Od roku 1756 do roku 1766 vyučoval chémiu, medicínu a anatómiu na University of Glasgow, od roku 1766 bol profesor chémie na University of Edinburgh.Vyučoval a prednášal na nej viac ako 30 rokov. Chemické budovy na univerzite v Edinburghu a na univerzite v Glasgowe sú pomenované po Blackovi.

Bol členom slávneho Pokrového klubu, kde bol v kontakte s Davidom Hume, Adamom Smithom a ďalšími predstaviteľmi tzv. škótskeho osvietenstva.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Heslo v encyklopédii Britannica
 Encyklopedické zdroje na Answers.com
 Portrét na stránke Univerzity v Glasgowe

Osobnosti z Bordeaux
Škótski chemici
Škótski fyzici
Členovia Francúzskej akadémie vied
Adolf Butenandt

Adolf Friedrich Johann Butenandt (* 24. marec 1903, Lehe, Nemecko – † 18. január 1995, Mníchov) bol nemecký biochemik. V roku 1939 získal spolu s Leopoldom Ružičkom Nobelovu cenu za chémiu. Pôvodne bol Butenandt prinútený nemeckou vládou cenu odmietnuť, ale v roku 1949 cenu nakoniec prijal.

Životopis 
Svoje štúdium začal na Univerzite v Marburgu. V roku 1927 získal PhD titul na Univerzite v Göttingene pod vedením nositeľa Nobelovej ceny Adolfa Windausa.

Na radu Adolfa Windausa a Waltera Schöllera začal pracovať na hormónoch vyextrahovaných z vaječníkov. Tento výskum viedol ku objaveniu estrónu a iných hlavných ženských pohlavných hormónov, ktoré získal z niekoľko tisíc litrov moču.

V roku 1931 sa stal prednášajúcim na Univerzite v Göttingene. Po dvoch rokoch sa stal profesorom na Technickej univerzite v Gdansku , a v 1936 po návšteve USA prijal miesto riaditeľa Inštitútu Kaiser Wilhelma pre biochémiu (neskôr premenovaný na Max Planck Inštitút pre biochémiu) v Berlíne. 1. mája 1936 sa Butenandtat pridal ku NSDAP (člen 3716562). Ako riaditeľ sa musel venovať programom ktoré boli označované ako kriegswichtig (dôležité pre vojnu). Preto, niektoré jeho výskumy boli späté s vojenskými projektami, ako zlepšenie využitia kyslíka pre vysoko letiacich pilotov bombardérov. Zainteresovanosť s nacistickým režimom a výskum na ktorom pracoval viedol ku jeho kritike a po jeho smrti ku diskusii o jeho politickej orientácii počas nacistickej éry ktorá doteraz nie je uzavretá. V roku 1945 sa inštitút premiestnil do Tübingenu kde Butenandt naďalej pôsobil ako profesor.

Butenandt objavil estradiol (1929), androsterón (1931), progesterón (1934) a feromón Bombykol (1959), ktorý vylučujú samičky priadky morušovej.

Referencie

Literatúra

Externé odkazy 
 Biografia na stránkach Nobelovej ceny 
 Biografia 
 MPG Biografia 

Nemeckí biochemici
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu
Nemeckí nositelia Nobelovej ceny
Držitelia Radu Pour le Mérite
Osobnosti z Bremerhavenu
Členovia Francúzskej akadémie vied
Heinrich Caro

Heinrich Caro (* 13. február 1834, Poznaň, Poľsko – † 11. september 1910, Drážďany, Nemecko) bol nemecký chemik. Patrí k zakladateľom priemyslu dechtových farbív.

V rokoch 18591867 pracoval v britskom priemysle farbív, a od roku 1868 v spoločnosti BASF. Objavil veľa nových syntetických farbív. Skúmal aj kyselinu peroxosírovú, ktorej nestály vodný roztok sa na jeho počesť nazýva Caroova kyselina.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Heinrich Caro
 Indigo

Nemeckí chemici
Osobnosti z Poznane
Rainer Ludwig Claisen

Rainer Ludwig Claisen (* 14. január 1851, Kolín nad Rýnom, Nemecko – † 5. január 1930, Bad Godesberg bol nemecký chemik.

Bol profesorom v Aachene, Kiele a Berlíne. Venoval sa správaniu esterov organických kyselín v prítomnosti alkálií, kondenzácii esteru a pod. Vyvinul niekoľko laboratórnych prístrojov.

Literatúra 
 Ludwig Anschütz: Claisen, Ludwig. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 3, Duncker & Humblot, Berlin 1957, ISBN 3-428-00184-2, S. 257 f.

Externé odkazy 
 Rainer Ludwig Claisen 
 Životopis 
 Ludwig Claisen

Nemeckí chemici
Osobnosti z Kolína nad Rýnom
Pierre Curie

Pierre Curie (* 15. máj 1859, Paríž, Francúzsko – † 19. apríl 1906, Paríž) bol francúzsky fyzik a chemik, manžel Marie Curieovej-Skłodowskej a nositeľ Nobelovej ceny. Pôsobil ako profesor na École de physique et de chimie, neskôr na Sorbonne. Bol členom francúzskej Akadémie vied.

Spočiatku sa venoval symetrii kryštálov. Roku 1880 objavil spolu so svojím bratom Paulom Jacquom Curiem piezoelektrický jav. Následne sa venoval magnetizmu látok – objavil nezávislosť diamagnetizmu od teploty a Curieho zákon pre paramagnetizmus. Zistil, že pri určitej teplote sa feromagnetizmus mení na paramagnetizmus. Od roku 1896 pomáhal svojej žene pri výskume rádioaktivity uránovej rudy, pričom sa zameral na fyzikálny výskum rádioaktívneho žiarenia. Je spoluobjaviteľom rádia a polónia.
V roku 1903 spolu s manželkou a Antoinom Henrim Becquerelom dostali Nobelovu cenu za fyziku za výskum prirodzenej rádioaktivity.

Zomrel v roku 1906, keď ho na ulici zrazil koč.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Osobnosti
 Biografie na nobelprize.org
 Biography American Institute of Physics
 Annotated bibliography for Pierre Curie from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues

Osobnosti z Paríža
Francúzski fyzici
Francúzski chemici
Francúzski ateisti
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Francúzski nositelia Nobelovej ceny
Nositelia Davyho medaily
Objavitelia chemických prvkov
Absolventi Parížskej univerzity
Obete dopravných nehôd
Osobnosti na francúzskych bankovkách
Členovia Francúzskej akadémie vied
Henrik Carl Peter Dam

Henrik Carl Peter Dam, bežne Henrik Dam (* 21. február 1895, Kodaň, Dánsko – † 17. apríl 1976, Kodaň) bol dánsky biochemik a fyziológ.

Do roku 1940 profesor v Kodani, potom v USA, a v rokoch 19461965 znova v Kodani. Skúmal najmä vitamíny, tuky, steríny, metabolizmus a výživu. Je spoluobjaviteľom vitamínu K (1934), za čo spolu s E. A. Doisym (ktorý neskôr opísal štruktúru tohto vitamínu) dostal roku 1943 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu.

Osobnosti z Kodane
Dánski chemici
Nositelia Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu
Dánski nositelia Nobelovej ceny
Petrus Josephus Wilhelmus Debye

Petrus Josephus Wilhelmus Debye alebo Peter Debye (* 24. marec 1884, Maastricht, Holandsko – † 2. november 1966, Ithaca, New York, USA) bol holandský fyzik a teoretický chemik.

Bol profesorom v Zürichu, Utrechte, Lipsku a Berlíne. Roku 1940 emigroval do USA, kde bol profesorom chémie v Ithake.

Zaoberal sa teóriou dielektrík a teóriou tepelných vlastností pevných látok. Roku 1936 dostal Nobelovu cenu za chémiu za skúmanie poznania stavby molekúl, najmä za skúmanie dipólových momentov a rozptylu elektrónov a röntgenového žiarenia v plynoch. Po Debyeovi je pomenovaná jednotka dipólového momentu, Debye.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Berliner Universität

Osobnosti z Maastrichtu
Holandskí chemici
Holandskí fyzici
Naturalizované osobnosti USA
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu
Holandskí nositelia Nobelovej ceny
Nositelia Lorentzovej medaily
Nositelia Priestleyho medaily
Nositelia National Medal of Science
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Členovia United States National Academy of Sciences
Členovia Pápežskej akadémie vied
Zoznam po nemecky píšucich spisovateľov

Pozri:
Zoznam po nemecky píšucich spisovateľov A – K
Zoznam po nemecky píšucich spisovateľov L – Z

Nemecká literatúra
Nemecky píšuci
Azovské more

Azovské more  (po rusky Азовское море, po ukrajinsky Азовське море, po krymskotatársky Azaq deñizi) je vnútrozemské more, v podstate záliv Čierneho mora. Zaberá plochu 39 000 km², dosahuje priemernú hĺbku 8 m, maximálnu hĺbku 13,5 m. Teplota vody na hladine v lete je 20-30 °C, v zime klesá pod 0 °C, priemerná slanosť je 9-13 ‰. 

Hlboko sa zarezáva do pevniny Európy, na juhozápade obmýva Krymský polostrov, na severozápade Ukrajinu, na východe Rusko (Južný kraj). S Čiernym morom na juhu ho spája Kerčský prieliv. Najvýznamnejšia rieka ústiaca do mora je Don na severovýchode. Západné pobrežie je značne členité, do mora vybiehajú viaceré kosy, ktoré oddeľujú limany.

Na pobreží mora ležia prístavné mestá: Mariupol, Berdjansk, Melitopoľ na Ukrajine, Taganrog, Azov a Jejsk v Rusku.

Iné projekty

Externé odkazy 
 FILIT Zdroj, z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok

Moria Atlantického oceánu
Imre Madách

Imre Madách (* 20. január 1823, Dolná Strehová – † 5. október 1864, Dolná Strehová) bol maďarský spisovateľ.

Vyštudoval filozofiu a právo. Začínal už za mlada drámami (romantickými a historickými). 

Bol deprimovaný neúspechom maďarskej revolúcie 1848-49, čo ho viedlo k napísaniu hlavného diela, dramatickej poézie „Tragédia človeka“, v ktorej na pozadí dejín Európy „dokazuje“ ako je nakoniec akýkoľvek morálny pokrok, či boj o slobodu, odsúdený na neúspech.

Dielo 
 1840: Lantvirágok (doslova: Lýrové kvety)
 1840-1855: Mária királynő (doslova: Kráľovná Mária)
 1843: Férfi és nő (doslova:Muž a žena)
 1843-1861: Csák végnapjai(doslova:Súdny deň (?)lúčeniam)
 1844: Vadrózsák (doslova:Šípkové kry)
 1852-1860. Az ember tragédiája (Tragédia človeka)
 1859: A civilizátor (doslova:Civilizátor)
 1860-1861: Mózes (doslova:Mojžiš)
 1864: Tündérálom (doslova:Čarovný sen) (len fragmenty)

Externé odkazy 

 Tragédia človeka (Ctibor Štítnický)
 Tragédia človeka (Pavol Országh Hviezdoslav)
 Works by Imre Madách text, concordances and frequency lists

Maďarskí spisovatelia
Maďarskí dramatici
Osobnosti na maďarských poštových známkach
Osobnosti z Dolnej Strehovej
Silická ľadnica

Silická ľadnica je zaľadnená priepasť v strednej časti Silickej planiny. Je najnižšie položená ľadová jaskyňa na svete, nachádza sa v nadmorskej výške  Je vytvorená v druhohorných strednotriasových vápencoch Silického príkrovu podzemným tokom Čierneho potoka a je súčasťou Silicko-Gombaseckého podzemného hydrologického systému. Vznikla prepadnutím stropu staršieho podzemného dómu asi pred 2000 rokmi. Inverzia flóry a fauny. Významná archeologická lokalita. Nachádza sa neďaleko obce Silica v okrese Rožňava a nie je voľne prístupná, vchod je ohradený plotom.

Chránené územie je v správe Správy slovenských jaskýň a bolo vyhlásené za národnú prírodnú pamiatku v roku 1982.  Οd roku 1995 je tiež súčasťou  svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 fotografie na stránke obce Silica
 Národná prírodná památka Silická ľadnica, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Priepasti na Slovensku
Silická planina
Silica (okres Rožňava)
Národné prírodné pamiatky v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Rožňava
Lokality Svetového dedičstva na Slovensku
Chránené územia Národného parku Slovenský kras
Bábkové divadlo Košice

Bábkové divadlo Košice je profesionálne bábkové divadlo v Košiciach.

Založenie 
Bábkové divadlo Košice vzniklo ako štvrté na Slovensku, rozhodnutím zo dňa 17. júna 1959. Prvou premiérou bola hra J. Pehra – L. Spáčila Guliver v Maňuškove v réžii Dr. A. Pogorielova. Tento spolu s prvým riaditeľom a dramaturgom divadla A. Futášom vsadili na overené diela českých a sovietskych autorov. A. Futáš zostavil umelecký súbor z mladých hercov, zväčša amatérov, ktorých neskôr posilnili absolventi pražskej bábkarskej fakulty Akademie muzických umění v Prahe.

60. roky 
Už v šesdesiatych rokoch sa o tomto divadle hovorilo ako o stabilnom telese s pevnou pozíciou na československej bábkarskej scéne. Nasledujúce úspechy v sedemdesiatych rokoch potvrdzujú aj výborné herecké výkony zakladujúcich členov súboru, ku ktorým prišli ďalší mladí tvorcovia, známi aj z televíznych večerníčkov z dielne divadla.

80. roky 

Osemdesiate roky sa niesli v znamení hľadania nových tém a výrazových prostriedkov. Vyvrcholením tohto obdobia je príchod absolventa pražskej AMU, režiséra a autora detskej literatúry Jána Uličianskeho. Jeho pozoruhodné básnické videnie prevedené na košické javisko prinieslo niekoľko pozoruhodných inscenácií, ktoré sa dočkali ocenenia na domácich i zahraničných festivaloch. Najúspešnejšou inscenáciou z tohto obdobia s rekordným počtom repríz je hra Janka Pipora.

90. roky 
Deväťdesiate roky, poznačené pádom totality, navodili zmeny v umeleckom, ale i prevádzkovom režime divadla. Členovia košického bábkového divadla mali potrebu realizovať sa aj mimo paravanu, a tak v roku 1995 pribudlo pri divadle činoherné štúdio Jorik. Budova na Roosveltovej ulici, v ktorej divadlo prežilo štyridsať rokov, sa vrátila pôvodnému majiteľovi. V júni 1999 bol jej stav nevyhovujúci, tak ju kompetentné orgány vyhlásili za života nebezpečnú. Sezónu 1999/2000 začalo divadlo v provizóriu na Tajovského 4 v časti areálu, ktorý po rekonštrukcii slúži potrebám divadla. Ide aj o ďalšie objekty na Alžbetinej a Vrátnej ulici, kde je bábková sála, amfiteáter a divadelná scéna Jorik.

Súčasnosť 
V súčasnosti má divadlo dva hracie priestory. Bábkovú sálu, ktorá sa nachádza v objekte na Alžbetinej ulici a Veľkú sálu pre bábkoherné a činoherné predstavenia pre mládež a dospelé publikum známu ako scéna Jorik na Tajovského ulici. Štúdio Jorik vzniklo v roku 1995 ako výsledok nástojčivej potreby členov košického bábkového súboru realizovať sa aj mimo paravanu.

Za uplynulých 50 rokov uviedlo divadlo 185 premiér, pri priemernej ročnej návštevnosti 30 tisíc divákov.

Referencie

Externé odkazy 
 Domovská stránka

Bábkové divadlá na Slovensku
Divadlá v Košiciach
Organizácie v zriaďovateľskej pôsobnosti Košického samosprávneho kraja
Organizácie založené v 1959
Nigersaurus

Nigersaurus bol pomerne malý, iba  dlhý dlhokrký dinosaurus, sauropód zastupujúci čeľaď Rebbachisauridae, najúspešnejšiu skupinu zo všetkých Diplodocimorpha počas spodnej kriedy. Známy je z nekompletných pozostatkov viacerých jedincov. Žil pred 115 miliónmi rokov, nájdený bol v Nigeri. Jediný druh je Nigersaurus taqueti.

Opis 
Nigersaurus bol zvláštny sauropód. Disponoval náhradnými batériami malých zubov, podobne ako dinosaury zo skupiny Hadrosauridae. Počet zubov v batériách jeho sánky mohol presiahnuť číslo 600. Nebola zakončená oblým rypákom, ale hranatým zobákom. Batérie zubov mohli byť typickým znakom rebbachisaurov, no s istotou to zatiaľ nemôžeme povedať, keďže skupina Rebbachisauridae patrí medzi sporo známe skupiny dinosaurov.

Nigersaurus žil po boku obrovských, až  dlhých krokodílov rodu Sarcosuchus, ktoré boli azda schopné tohto malého sauropóda uloviť.

Galéria

Referencie

Pozri aj 
 Ornithopoda

Externé odkazy
 Ilustrácia nigersaura a obrieho krokodíla rodu Sarcosuchus.

Diplodocoidea
Kriedové dinosaury
Dinosaury z Afriky
Barbolica

Barbolica (1 013,3 m n. m.) je vrch a prírodná rezervácia v národnom parku Slovenský raj.

Charakteristika 
Skalný masív (krajinárska dominanta) nad obcou Vernár s výskytom charakteristických druhov teplomilných a chladnomilných rastlín, typických pre vápencové bralá. Výmera prírodnej rezervácie je . Leží v katastrálnom území obce Vernár, v okrese Poprad. Vyhlásená bola bola v roku 1988 ako štátna prírodná rezervácia a roku 1995 novelizovaná na prírodnú rezerváciu.

Rezervácia nie je verejnosti prístupná. Najľahšie je prístupná zo sedla na severe. Popod Barbolicu vedie stará cesta na Horehronie. Zo severnej strany sa nachádza lyžiarsky vlek.

Fauna a flóra 
V rezervácii sa často vyskytuje poniklec slovenský (Pulsatilla slavica), prvosienka holá (Primula auricula), ostrica nízka (Carex humilis), kurička kitaibelova (Minuartia kitaibelii) a iné druhy. Z chladnomilných druhov rastlín je pozoruhodný výskyt medvedice lekárskej (Arctostaphyllos uva-ursi).

Barbolica vyniká faunou motýľov.

Referencie

Pozri aj 
 Slovenský raj

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Barbolica, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Prírodné rezervácie v Prešovskom kraji
Vrchy v Slovenskom raji
Chránené územia Národného parku Slovenský raj
Chránené územia v okrese Poprad
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Poprad
Vrchy v Spišsko-gemerskom krase
Plazopanvové dinosaury

Plazopanvové dinosaury (iné názvy: plazopanvé dinosaury, jašteropanvové  ;) je jedna z dvoch hlavných podskupín dinosaurov (). Názov plazopanvové dinosaury vyplýva zo skutočnosti, že panva väčšiny zástupcov pripomínala panvu plazov. Niektoré formy však pôvodný typ panvy druhotne modifikovali. Medzi nimi nachádzame aj predkov vtákov.

Z vývojového hľadiska do plazopanvých dinosaurov patria aj vtáky, ale v niektorých systémoch (vrátane hlavného systému používaného na slovenskej wikipédii) sú vtáky - z čisto praktických dôvodov - z plazopanvých dinosaurov vyňaté (lebo tvoria samostatnú triedu blanovcov).

Znaky
Základnými znakmi skupiny Saurischia sú predĺžený druhý prst predných končatín, tendencia k predlžovaniu krku a lonová kosť smerujúca dopredu (u niektorých vyspelých foriem často druhotne modifikovaná). Zástupcovia tejto skupiny mali tiež pôvodne chytavé predné končatiny. Hoci sa v minulosti myslelo, že spomedzi dinosaurov vedeli žuť iba zástupcovia Ornithischia, zrejme to dokázalo aj minimálne zopár zástupcov Saurischia, ako dokazuje nález koprolitu (skameneného trusu) veľkého dravého dinosaura, zrejme tyranosaura.

Systematika 
Vnútorná systematika je uvedená v článku dinosaury.

Saurischia zahŕňa dve hlavné podskupiny, Theropoda (všetky dravé dinosaury) a Sauropodomorpha (dlhokrké dinosaury) a zrejme niekoľko primitívnych foriem, napr. rody Herrerasaurus (čeľaď Herrerasauridae) a ešte primitívnejší rod Eoraptor, ktoré síce navonok vyzerajú ako klasické teropódy, disponujú však mnohými primitívnymi znakmi na kostre, ktoré niektorých odborníkov dokonca presvedčili, aby spomenuté formy a ich príbuzných radili mimo skupiny Dinosauria. Častejšou alternatívou je však zaradenie do Saurischia bez toho, aby patrili do jednej z dvoch hlavných podskupín, alebo dokonca zaradenie Herrerasauridae do Theropoda.

Pozri aj 
 Theropoda
 Sauropodomorpha
 Herrerasaurus
 Eoraptor

Referencie

Iné projekty
Coelophysoidea

Coelophysoidea je skupina dravých dinosaurov zo skupiny Theropoda, ktorá sa hojne vyskytovala koncom triasu a začiatkom jury. Svojho času to boli najúspešnejšie dravé dinosaury, najmä v kategórii stredne veľkých dravcov (ak vynecháme herrerasaury, ktoré hrali dôležitú úlohu iba začiatkom vrchného triasu), s dĺžkou tela do 6 až . Niektoré druhy boli zrejme trúfalé a lovili aj veľké sauropodomorfy (Sauropodomorpha). Zvyčajne žili osamote, kým počas obdobia sucha sa nezriedka zhromaždili v obrovských skupinách v ešte nevyschnutých korytách riek.

Charakteristika 
Zástupcovia Coelophysoidea boli štíhle nízkohlavé teropody s pomerne dlhými krkmi. Lebky mávali vybavené zvláštnym zárezom v prednej časti hornej čeľusti ktorý snáď pomáhal pri love malej koristi. Na predných končatinách mali dobre vyvinuté len vnútorné tri prsty, krajné dva zakrpateli.

Systematika 
Coelophysoidea je jednou z troch hlavných podskupín dravých dinosaurov – Theropoda, pričom ďalšími podskupinami sú Ceratosauria a Tetanurae. Coelophysoidea bola v minulosti považovaná za súčasť jednej z nich, menovite Ceratosauria, no mnohé novšie štúdie tento názor vyvrátili. Hoci išlo o samostatnú podskupinu Theropoda, niektoré vyspelé druhy, zdá sa, javia príbuznosť s ako ceratosaurami, tak tetanurmi.

Systematika Coelophysoidea nie je jednotná, no zvykne sa deliť na tri podskupiny (čeľade, podčeľade...; závisí od autora): Procompsognathidae (malé ale zle známe primitívne formy), Coelophysidae („klasické“ stredne veľké formy, napr. Coelophysis) a Dilophosauridae ako napr. Dilophosaurus (veľké formy s dvojitým kosteným hrebeňom na hlave, tieto tvory mali blízko k predkom Tetanurae a Ceratosauria; niekedy bývajú považované za primitívne, inokedy za vyspelé).

Poznámka: skamenená dinosauria stopa nájdená na Slovensku s najväčšou pravdepodobnosťou patrila zástupcovi práve tejto skupiny, snáď rodu Liliensternus.

Pozri aj 
 Ceratosauria
 Tetanurae
Ceratosauria

Ceratosauria je skupina dravých dinosaurov, ktoré boli úspešné koncom jury a počas kriedy, najmä na kontinentoch južnej pologule. Najstaršie ceratosaury však žili už koncom triasu alebo začiatkom jury. O prvotných ceratosauroch vieme veľmi málo, poznáme len rod Sarcosaurus spred 200 miliónov rokov, ktorý je však zle doložený. Najstarším dobre známym ceratosaurom je vlastne až samotný Ceratosaurus spred 150 miliónov rokov.

Znaky 
Zástupcovia skupiny Ceratosauria sa, na rozdiel od tetanurov (Tetanurae), rozvíjali menej, a tak vyspelé ceratosaury pôsobili v porovnaní s tetanurmi primitívne. Bolo to najmä pre primitívne štvorprsté predné končatiny, či niektoré iné znaky na kostre.

Systematika 
Ceratosauria je jedna z troch hlavných podskupín teropodov (Theropoda), pričom jej sesterské skupiny sú Tetanurae a Coelophysoidea. Do Ceratosauria bola v minulosti radená aj celá skupina Coelophysoidea, no posledné štúdie a nálezy niekoľkých rodov tento model nepodporujú. 

Ceratosauria býva delená, popri primitívnych rodoch (napr. Ceratosaurus alebo Epalphrosaurus), na pestrú a značne úspešnú Abelisauria  zastúpenú čeľaďami Abelisauridae (menšie až veľmi veľké dravce úspešné najmä počas vrchnej kriedy, napríklad Carnotaurus) a Noasauridae (menšie dravce s rozličným spôsobom života, tiež úspešné najmä počas vrchnej kriedy, napríklad Noasaurus).

Pozri aj 
 Tetanurae
Oj, svijetla majska zoro

Oj, svijetla majska zoro („Ó, žiarivé májové zore“) je hymna Čiernej Hory.

Текст химне 

Ој свијетла мајска зоро
Мајко наша Црна Горо
Синови смо твог стијења
И чувари твог поштења

Волимо вас, брда тврда,
И стравичне ваше кланце
Који никад не познаше
Срамотнога ропства ланце.

Док ловћенској нашој мисли
Наша слога даје крила,
Бит ће горда, бит ће славна
Домовина наша мила.

Ријека ће наших вала,
Ускачући у два мора,
Глас носити океану,
Да је вјечна Црна Гора.

Prepis v latinke 
Oj svijetla majska zoro
Majko naša Crna Goro
Sinovi smo tvog stijenja
I čuvari tvog poštenja

Volimo vas, brda tvrda,
I stravične vaše klance
Koji nikad ne poznaše
Sramotnoga ropstva lance.

Dok lovćenskoj našoj misli
Naša sloga daje krila,
Bit će gorda, bit će slavna
Domovina naša mila.

Rijeka će naših vala,
Uskačući u dva mora,
Glas nositi okeanu,
Da je vječna Crna Gora.

Externé odkazy 
 Званична мелодијска верзија црногорске химне (мп3)
 Ој јунаштва свијетла зоро из 1863

Hymny
Čierna Hora
Štátne symboly Čiernej Hory
Zoborská listina

Zoborské listiny sú dva najstaršie zachované listinné originály z územia Slovenska. Vznikli v rokoch 1111 a 1113 z poverenia kráľa Kolomana v benediktínskom Opátstve svätého Hyppolita na Zobore pri Nitre. 

Týkali sa majetkových záležitostí zoborského konventu a pre mnohé obce uvedené v listinách znamenajú prvú písomnú zmienku.

Zoborská listina z r. 1111 
Prvá listina (vydaná  1. septembra 1111) sa týka sporu o vyberanie mýta a desiatkov medzi zoborským kláštorom sv. Hippolyta a kráľovskými vyberačmi mýta. V tomto dokumente kráľ Koloman potvrdzuje právo zoborského opátstva na majetky poddaných na západnom a strednom Slovensku. Tieto majetky dostali zoborskí benediktíni od kráľa Štefana I. Listinu napísal pravdepodobne člen kapituly gramatik Willermus, ktorý tu i vyučoval písanie, čo dokazuje, že na Zobore bola už aj v tých časoch škola. Zrejme nadviazala na veľkomoravské učilište, ktoré po Metodovom odchode riadil biskup Viching.

Zoborská listina z r. 1113 
Druhá listina, datovaná rokom 1113, obsahuje majetkový súpis zoborskeho opátstva. Vzhľadom na to, že v listine je uvedených vyše 150 dedín a rôznych orientačných bodov v ich chotároch, je neobyčajne cenným miestopisom celého západného Slovenska na začiatku 12. storočia. Svedčí tiež o organizácii cirkevného života benediktínskymi mníchmi. Benediktínsky kláštor sv. Hippolyta na úpätí Zobora bol najstarším na Slovensku a zanikol ešte za panovania kráľa Mateja Korvína. 

Medzi menami osôb a názvami obcí uvedenými v listinách je najviac slovenských, potom nemeckých a latinizovaných. Svedčí to o tom, že Nitrianske panstvo ešte i v 12. storočí, dávno po rozpade Svätoplukovej ríše, bolo významným centrom slovenskej etnogenézy a svedčí tiež o postupnom začleňovaní neslovanských etník do slovanského prostredia a ním vytvorených správnych a nábožensko-kultúrnych štruktúr. V listinách nie sú spomenuté maďarské názvy a mená, čo dosvedčuje, že Nitra, ako bývalé ústredné vladárske stredisko, si v 12. a pravdepodobne i v polovici 13. storočia zachovala slovenský charakter.

Podľa názorov historikov boli obe Zoborské listiny napísané skriptormi benediktínskeho opátstva na Zobore alebo v nitrianskej kapitule. Paleografický rozbor nasvedčuje tomu, že listiny písali mnísi z francúzsko-nemeckého rozhrania. Vplyv francúzskeho a nemeckého pravopisu spôsobuje časté komolenie slovenských názvov obcí, riek, vrchov a iných zemepisných lokalít.

Zoborské listiny sa zachovali v origináli (prvá je dosť poškodená, druhá pomerne zachovalá na pergamene) a sú uložené v archíve Biskupstva Nitra.

Zaujímavosť 
V roku 2011 vydala Národná banka Slovenska striebornú zberateľskú mincu nominálnej hodnoty 10 eur pri príležitosti 900. výročia prvej zoborskej listiny. Autorom návrhu je Mgr. art. Peter Valach a minca bola vyrazená v kremnickej mincovni.

Referencie

Ďalšia literatúra 
 211. LISTY A LISTINY SO SLOVENSKÝMI VZŤAHMI OD ZAČIATKU 11. DO POLOVICE 13. STOROČIA : b) Nitrianske listiny z rokov 1111 a 1113. In:

Externé odkazy 
 Text po slovensky (1111)
 Text po slovensky (1113)

Dejiny Slovenska
Kultúrne pamiatky na Slovensku
Bejzbal

Bejzbal () je tímový šport, populárny najmä v Amerike a východnej Ázii. V Japonsku, Portoriku, Dominikánskej republike, Kube, Paname, Kórejskej republike a Taiwane je to najpopulárnejší šport.

Družstvo tvorí 9 hráčov. Každý z nich má určenú pozíciu na ihrisku.

Zápas hrajú proti sebe dve družstvá. Má dve časti: obrana () a útok (). Družstvá sa počas zápasu v týchto činnostiach striedajú, teda keď jedno družstvo bráni, druhé útočí. Jedna výmena sa volá zmena (), znamená, že obe družstvá boli raz v útoku a raz v obrane. 9 takýchto zmien tvorí zápas - nehrá sa na čas.

Útok 
Útok je časť hry, keď je družstvo na pálke - páli. Pálkar sa snaží odpáliť nadhod čo najďalej, aby mohol obehnúť čo najviac mét. Keď pálkar odpáli loptičku správne, stáva sa z neho bežec. Keď bežec obehne všetky 4 méty, pripíše sa jeho družstvu bod.

Obrana 
Obrana je časť hry, keď je družstvo v poli a chytá odpálené loptičky. Cieľom obrany je vyautovať bežca skôr, ako obehne všetky 4 méty. Po troch autoch sa menia družstvá v obrane a útoku.

Najdôležitejším členom obrany je nadhazovač (angl. pitcher), ktorý nadhadzuje loptičku tak, aby ju protihráč s pálkou nemohol dobre odpáliť, a získať tak jednu alebo viac mét, a tým sa dostať do hry resp. skórovať.

Druhým najdôležitejším členom obrany je chytač (angl. catcher), ktorý príjma od nadhadzovča signály s akým falšom nahadzovač loptičku hodí a ako ju umiestni, a následne ju chytá do lapačky.

Vo vnútornom poli v okolí prvej, druhej a tretej méty chytajú odpálené loptičky traja vnútropoliari (angl. baseman) a jedna spojka (angl. shortstop).

Vo vonkajšom poli chytajú odpálené loptičky traja poliari (angl. outfielder), ktorí pokrývajú ľave, stredné, resp. pravé vonkajšie pole.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Slovenská Baseballová Federácia
 Pravidlá (stránka CROWS Košice)
 
Kolektívne športy
Loptové hry
Športy vzniknuté v USA

Bývalé olympijské športy
Demokratická strana (USA)

Demokratická strana je jednou z dvoch hlavných strán v Spojených štátoch. Zaujíma liberálne postoje, podporujú ju najmä obyvatelia zo štátov na východnom a západnom pobreží a obyvatelia veľkých miest. Jej súčasnú politickú líniu možno označiť ako stredoľavicovú liberálnu politiku.

Strana okrem iného podporuje požiadavky na zníženie vojenských rozpočtov a presadzuje zníženie vojenskej angažovanosti Spojených štátov v zahraničí. Od volieb v roku 2010 je strana menšinová strana v Snemovni reprezentantov.

Referencie

Pozri aj 
 Republikánska strana

Iné projekty 

 
Politické strany v USA
John Kerry

John Forbes Kerry (* 11. december 1943, Aurora, Colorado, USA) je bývalý americký minister zahraničných vecí a senátor za štát Massachusetts. 

V roku 2004 neúspešne kandidoval na úrad prezidenta ako kandidát Demokratickej strany. Porazil ho prezident USA George W. Bush.

Do roku 2013 bol senátor za štát Massachusetts. V roku 2013 ho Barack Obama vybral za ministra zahraničných vecí (Secretary of State). Vo funkcii pôsobil do roku 2017.

Koncom novembra 2020 zvolený prezident Joe Biden oznámil, že Kerry bude v jeho kabinete zastávať špeciálnym vyslancom pre boj proti klimatickej zmene. V apríli 2016 práve Kerry za Spojené štáty podpísal Parížsku dohodu. Špeciálny vyslanec bude po prvý krát členom Rady pre národnú bezpečnosť. Kerry bude podliehať priamo prezidentovi.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Americkou zahraniční politiku nejspíš povede JFK. Kerryho dědeček se narodil na Bruntálsku
 AMERICKÝ SENÁTOR KERRY MÁ PŘEDKY Z ČESKA
 Americká vláda dostane evropské rysy
 Horní Benešov nabídl Kerrymu občanství
 Congressional profile 
 Fact-checking 
 Issue positions and quotes 
 
 John Kerry Campaign material
 Political donations made by John Kerry
 Snopes.com: "Service Mettle" 
 John Kerry's letter to his parents about Richard Pershing's death
 Statement on behalf of Vietnam Veterans Against the War
 The BCCI Affair, A Report to the Committee on Foreign Relations, United States Senate
 Obama rally with John Kerry and Others MP3 
 John Kerry: Candidate in the making, Michael Kranish, The Boston Globe, June 15, 2003
 When John Kerry's Courage Went M.I.A., Sydney H. Schanberg, The Village Voice, February 17, 2004
 Frontline: The Choice 2004, PBS, two-hour special comparing Kerry and Bush
 Researcher Alleges Potential Plagiarism in 11 Passages of Kerry's Writings, Josh Gerstein, New York Sun, October 26, 2004
 Profile: John Kerry, Paul Reynolds, BBC News, November 5, 2004

Politici USA
Senátori USA
Členovia Demokratickej strany USA
Absolventi Yale University
Osobnosti z Colorada
Ministri zahraničia USA
Kandidáti Demokratickej strany na prezidenta USA
Ivankovci

Ivankovci bol šľachtický rod na území dnešného Slovenska, spriaznený s rodom Huntovcov-Poznanovcov. Jeden z Ivankovcov sa stal zakladateľom rodu Forgáčovcov.

Rodová tradícia 

Siedmi potomci zakladateľa rodu ivankovského, Ivanku Lysého, sprevádzali Ondreja II. do Svätej Zeme ako križiaci. Keď sa navrátili do Turca, dostali roku 1218 za svoje vojenské zásluhy a preto, že tam zachránili kráľovi život, v Turci, pri dnešných Dražkovciach, čiastku zeme, ktorá sa v listinách menovala raz Erden, raz Jordán, vraj na pamiatku  výpravy do Svätej Zeme. I potoky na tomto území nazvali a ešte dnes menujú sa Jordánom a Cedronom. V tie samé časy založili kostol svätej Heleny.

Ďalší potomci, Ondrej a Tomáš, roku 1241 zachránili život kráľa Belu IV., keď mu Tomáš po nešťastnej bitke s Tatármi pri rieke Slaná (Šajava) na úteku oddal svojho rýchleho koňa, na ktorom kráľ ušiel. Tomáša dorúbali Tatári, Ondrej sa zachránil, a prichýlil aj unaveného kráľa na svojom hrade znievskom a v odmenu za obetavosť a hrdinstvo oboch bratov dostal znievske panstvo. V súčasnosti historici nepovažujú pobyt a záchranu Bela IV. na hrade Zniev za potvrdený fakt.  

Ďalší potomok Blažej, ktorý sa stal zakladateľom rodu Forgáčovského, zabil 7. februára 1387 uchvatiteľa trónu Karla Durazzo (Karol III. Neapolský, vládol v Uhorsku ako Karol II.), za čo ho kráľovná Mária Uhorská obdarila výsadami a majetkami (hrady Gýmeš a Halič).

Blažej prevzal vyobrazenie Márie do erbu a podľa legendy, prijal meno Forgáč (Forgách). V skutočnosti priezvisko začal používať už Mikuláš Forgách, ktorý žil okolo roku 1333.

Referencie

Externé odkazy 
 Genealógia rodiny Forgáč (Forgách) 

 
Forgáčovci
Boris Vian

Boris Vian (* 10. marec 1920, Ville-d’Avray, Francúzsko – † 23. jún 1959, Paríž) bol francúzsky spisovateľ, básnik a hudobník píšuci tiež pod pseudonymom Vernon Sullivan. 

Vzdelával sa na École Centrale Paris. V rokoch 1941 - 1946 pracoval ako inžinier v Association Française de Normalisation. Od roku 1952 bol členom College of Pataphysicians. Od roku 1954 pôsobil ako umelecký riaditeľ vydavateľstva Philips Recording Co., po piatich rokoch prešiel do Barclay Recording Co.

Jeho práce boli často veľmi kontroverzné, ale jeho písanie a hranie jazzových piesní mu získali obdiv od mnohých slávnych mien.

Dielo 

 Hrdinské činy majorovy
 Napliju na vaše hroby (1946) román
 Motolice a planktón (1946)
 Pena dní (1947) román
 U mrtvých na barvě kůže nesejde (1947) román
 Jeseň v Pekingu (1947) román
 Zabte ošklivé (1948)
 Mravenci (1949) zbierka poviedok
 Červená tráva (1950) román
 Holky nemaj' ponětí (1950)
 Trhač srdca (1953) román

posmrtne vydané diela
 Podšité chvilky (1962)
 Rozruch v Andénách (1966) román
 Vlkodlak (1970) zbierka poviedok
 Dušpastier z plavárne (1981) zbierka poviedok
 ''La Belle Époque, variétés (1982) zbierka poviedok

Pozri aj 
 Existencializmus

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Patafyzici
Francúzski anarchisti
Francúzski dramatici
Francúzski básnici
Billy Graham

William Franklin Graham (* 7. november 1918, Charlotte, Severná Karolína, USA† 21. február 2018, Montreat, Severná Karolína.), všeobecne známy ako Billy Graham, bol americký kresťanský evanjelikálny pastor, ktorý hlásal posolstvo kresťanstva po celom svete.

Na jeho živých zhromaždeniach v 185 krajinách sa zúčastnilo 210 miliónov ľudí. Viedol státisíce ľudí k osobnému rozhodnutiu “prijať Ježiša Krista do svojich sŕdc”, a toto sa stalo hlavným cieľom jeho služby. Mnoho jeho kázní je založených na téme “ Ježiš Kristus je jediná cesta k spaseniu”. Často radil prezidentom USA a naďalej je jedným z “Desiatich najobdivovanejších mužov sveta” podľa Gallup Polls.

Je pochovaný v Billy Graham Library, kde leží aj jeho manželka.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Billy Graham 
 Billy Graham Evangelical Association

Nositelia Templetonovej ceny
Náboženské osobnosti USA
Držitelia Radu britského impéria
Hollywoodsky chodník slávy
Osobnosti zo Charlotte (Severná Karolína)