joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kojšovská hoľa (vrch)

Kojšovská hoľa (, ) () je najvyšší vrch rovnomenného geomorfologického podcelku vo Volovských vrchoch.

Kojšovská hoľa úboč s nadmorskou výškou  je najvyšším bodom okresu Košice-okolie.

Polohopis 
Vypína sa medzi obcami Kojšov, Opátka, Zlatá Idka a Prakovce, približne  západne od Košíc. Je to výrazný krajinársky jedinečný hôľny vrchol zarastený vresom, čučoriedím a brusničím s kruhovým výhľadom do okolia. Vybieha mierne na sever z hlavného hrebeňa pohoria.

Poskytuje výborné lyžiarske terény, najmä na južných svahoch, kde je rozsiahly lyžiarsky areál Skipark Erika, s vybudovanou sedačkovou lanovkou a lyžiarskym vlekom.
Približne  pod vrcholom Kojšovskej hole v nadmorskej výške  stojí horská chata Erika, ktorá je druhou najvyššie postavenou chatou v Košickom kraji. Pri vrcholovej stanici lyžiarskych vlekov sa nachádza čajovňa Katka.

Meteorologická a radarová stanica 

Na vrchole hole sídli meteorologická a radarová stanica Slovenského hydrometeorologického ústavu, zabezpečujúca monitoring poveternostných podmienok. Nachádzal sa tu polarimetrický rádiolokátor RDR250-GC Doppler Weather Radar od výrobcu Radtec a Gamik. V júni 2015 ho nahradil nový dualpolarizačný rádiolokátor, umožňujúci určovať hranicu a intenzitu zrážok a hornú hranicu rádioecha vo štvorcoch 4x4, resp. 2x2 km. Merania prebiehajú každých 15 minút a efektívny dosah radaru je 300 km. Radar je súčasťou povodňového predpovedného a varovného systému (POVAPSYS), ďalšie tri stanoviská sú na Malom Javorníku, Špaňom laze a Kubínskej holi.

Prístup 
 po  značke z mesta Gelnica cez Striebornú (), odtiaľ po  značke na vrchol, trvanie: ↑ 3:50 h, ↓ 3:35 h, prevýšenie: 
 po  značke z obce Kojšov cez Striebornú (), odtiaľ po  značke na vrchol, trvanie: ↑ 3:05 h, ↓ 2:50 h, prevýšenie: 
 po  značke z obce Prakovce popri horárni Izbica a chate Erika, trvanie: ↑ 3:30 h, ↓ 3:05 h, prevýšenie: 
 po  značke z obce Zlatá Idka, cez sedlo Kojšovská Hoľa (), odtiaľ po  značke na vrchol, trvanie: ↑ 1:30 h, ↓ 1:10 h, prevýšenie:

Galéria 
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.

Referencie

Literatúra

Knihy 
 Šport, Bratislava, Ďurček Jozef a kolektív, Turistický sprievodca ČSSR – Zväzok 30, Slovenské rudohorie – Volovské vrchy, 1. vydanie, 1988, 077-014-88 SRV 11-6

Mapy 
 VKÚ Harmanec, s. r. o., Kynceľová, č. 136, Turistická mapa 136 Volovské vrchy – Košice 1 : 50 000, 5. vydanie, 2019, ISBN 978-80-99934-04-8
 BB Mapy, Banská Bystrica, 21. časť, Okolie Košíc a Prešova Podrobná turistická a cykloturistická mapa 1 : 50 000 (príloha denníka Pravda), 1. vydanie, 2016

Pozri aj 
 Volovské vrchy
 Zoznam vrcholov vo Volovských vrchoch

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 Poloha na turistickej/cykloturistickej mape
 Webkamera SHMÚ Kojšovská hoľa 1
 Webkamera SHMÚ Kojšovská hoľa 2
 360° virtuálny panoramatický výhľad z vrcholu Kojšovskej hole na okolité vrchy na PeakFinder.org 
 Diaľkové pozorovanie z Kojšovskej hole na Na obzore

Vrchy vo Volovských vrchoch
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Gelnica
Holička (podcelok)

Holička je geomorfologický podcelok Volovských vrchov. Najvyšší bod podcelku je rovnomenný vrch, dosahujúci výšku

Polohopis 
Hierarchia
Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vnútorné Západné Karpaty → Slovenské rudohorie → Volovské vrchy → Holička
***

Vymedzenie 
Podcelok vytvára výbežok územia, vystupujúci nad pahorkatinu v juhovýchodnej časti Volovských vrchov, približne  západne od Košíc. Susedí na severovýchode, východe a juhu s Košickou kotlinou a jej podcelkom Medzevská pahorkatina, od Kojšovskej hole a teda zvyšku pohoria je na severozápade oddelená potokom Ida. Je to najmenší geomorfologický podcelok pohoria.

Významné vrcholy 
 Holička – najvyšší vrch podcelku ()
 Biely kameň ()
 Kobylinka ()

Referencie 

Volovské vrchy
Geomorfologické podcelky na Slovensku
Klingon Academy

Klingon Academy je počítačová hra, ktorej dej sa odohráva vo fiktívnej budúcnosti Star Treku.

Charakteristika hry 
Hru vydala americká spoločnosť Interplay, ako datadisk ku Starfleet Academy obohatenú o militantnú rasu Klingónov. Hráč je kadetom Klingonskej akadémie a plní rôzne úlohy svojich nadriadených, generála Changa zo Star Treku. Klingon Academy bola vydaná na šesť CD, ale väčšinu toho tvoria filmy zobrazujúce samotný dej. Hráč v misiách okrem zručnosti ovládania vesmírnych lodí musí zapojiť aj svoj intelekt. Začína s malou fregatou, postupne sa stáva slávnejším, neskôr s jeho úspechmi rastie aj sila lodí ktorím velí. Hra sa ovláda z vesmíru, takže buď vidí svoju loď alebo nie, v oboch prípadoch najviac vidí vesmír okolo seba a ovládacie panely. Hra má veľa prvkov, ktoré sú skôr určené nadšencom ako napr. ovládanie ťahu motora, všetkých systémov a to dokonca v klingónčine.

Grafika, zvuk 
Inštalácia a spustenie hry prebieha relatívne rýchlo. Oproti iným tak isto starým hrám bolo však nahrávanie zdĺhavé, ale trpezlivý užívateľ bol odmenený kvalitným produktom. 

Zvuk, dabing a hudba sa pohybuje okolo lepšieho priemeru.

Vesmírne simulačné počítačové hry
Star Trek
Počítačové hry z 2000
Počítačové hry
Počítačové hry pre viacerých hráčov
Hypatia

Hypatia (; * 350 – 370, Alexandria – † 415, Alexandria) bola pohanská helenistická novoplatónska filozofka, astronómka a matematička, žijúca na prelome štvrtého a piateho storočia v egyptskej Alexandrii, vtedy súčasti Rímskej, resp. novovznikajúcej Východorímskej ríše. Bola poprednou mysliteľkou novoplatónskej školy v Alexandrii, kde učila filozofiu a astronómiu. Je prvou ženou matematičkou, ktorej život je v rozumnej miere zaznamenaný. Počas života bola známa ako učiteľka a poradkyňa. Napísala komentár k Diofantovmu dielu Arithmetica, ktorý sa mohol čiastočne zachovať vložený do Diofantovho originálneho diela, a komentár k pojednaniu Apollónia z Pergy o kužeľosečkách, ktorý sa nezachoval. Mnoho ľudí tiež na základe názvu komentára jej otca Theóna k tretej knihy Almagestu verí, že Hypatia mohla upraviť aj text Ptolemaiovho Almagestu.

Hypatia je známa tým, že konštruovala astroláby a hustomery; avšak nevynašla ich, pretože sa používali už dlho pred jej narodením. Hoci bola pohankou, tolerovala kresťanov a učila aj kresťanských žiakov, vrátane neskoršieho biskupa Synesia. Staroveké pramene hovoria o tom, že bola obľúbená medzi pohanmi aj kresťanmi a vytvorila si veľký vplyv na politickú elitu Alexandrie. Ku koncu života radila Orestesovi, rímskemu prefektovi Alexandrie, ktorý mal spor s biskupom Kyrillom. Šírilo sa o nej, že to ona bráni Orestesovi zmieriť sa s Kyrillom a v marci roku 415 bola zavraždená zberbou spomedzi kresťanov, vedenou lektorom menom Peter.

Vražda Hypatie šokovala a vytvorila z nej „mučeníčku pohanstva“. Viedla budúcich novoplatonikov, ako bol Damaskios, k tomu, aby sa stali horlivejšími v kritike kresťanstva. Od 18. storočia (najmä v deistických a osvietenských kruhoch) sa život Hypatie opakovane objavuje ako predmet interpretácií autorov novovekej a modernej literatúry, ktorí si o nej často vytvárajú svoj vlastný a skutočnosti nie úplne zodpovedajúci obraz. Stáva sa symbolom kritiky katolicizmu, hoci žila v období prvotnej cirkvi a katolicizmus, pravoslávie, ani protestantizmus ešte neexistovali. V 19. storočí Hypatiu európska literatúra, zvlášť novela Charlesa Kingsleyho Hypatia z roku 1853, romantizuje ako „poslednú z Helénov“. V 20. storočí sa Hypatia začína zobrazovať ako ikona boja za ženské práva a predchodkyňa pre feministické hnutie. Koncom dvadsiateho storočia niektoré zobrazenia spojili jej smrť so zničením Alexandrijskej knižnice napriek historickému faktu, že Alexandrijská knižnica neexistovala už počas Hypatiinho života.

Iné projekty

Externé odkazy

Zdroj 

Narodenia v 4. storočí
Úmrtia v 415
Filozofi starovekého Grécka
Filozofky
Osobnosti z Alexandrie
Astronómovia starovekého Ríma
Matematici
Barbakán

Slovo barbakán môže znamenať aj strieľňa alebo otvor v múre na odtok vody.

Barbakán (z latinského barbecana) je neskorogotický pevnostný prvok zabezpečujúci bránu mesta alebo hradu. Staval sa nad bránami miest, hradov, pevností a podobne. Chránil bránu pred delostreľbou a zároveň umožňoval bezpečný prístup obrancom brány nad jeho priestormi. Barbakány majú zväčša masívne múry, výnimočne sú aj s vežou. Stavali sa najmä v stredoveku, posledné klasické barbakány vznikli v 16. storočí.

Na Slovensku sa s ním môžeme stretnúť na Spišskom hrade alebo v Banskej Bystrici, kde bol súčasťou mestského hradu. Pri českých hradoch je barbakán veľmi vzácny - použitý bol napr. na Pražskom hrade, Helfštýne či Pernštejne.

Pozri aj 
 Barbakán (Krakov)

Iné projekty

Zdroj 

Opevnenie
Nukufetau

Nukufetau je jedným z atolov štátu a súostrovia Tuvalu. V roku 2002 na ňom žilo 586 ľudí. Atol pozostáva z minimálne 33 ostrovov alebo ostrovčekov.

 a minimálne 12 ďalších ostrovov

Najväčším ostrovom je Motulalo. Na ostrove Savave sa nachádza osada.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Mapa de Nukufetau 

Atoly Tuvalu
Parazitizmus

Parazitizmus (cudzopasníctvo, parazitovanie, cudzopasenie, parazitstvo) môže znamenať aj príživníctvo v sociálnom zmysle, pozri príživníctvo.
Parazitizmus (iné názvy: cudzopasníctvo, parazitovanie, cudzopasenie , zriedkavo parazitstvo , zriedkavo príživníctvo) je vzťah, v ktorom jeden organizmus, tzv. parazit (iné názvy:  cudzopasník, príživník, zriedkavo cudzopas(es)), odoberá živiny (organické a anorganické látky) pre svoju existenciu druhému, tzv. „hostiteľovi“, prípadne v ňom žije a tým ho oslabuje. 

Do tela hostiteľa často parazit vylučuje jedovaté látky nazývané toxíny.
Príkladom parazitov sú vírusy, baktérie, huby, parazitické rastliny (haustóriá), živočíchy.

Podľa priestorových vzťahov delíme prarazitov na:
 ektoparazity – žijú mimo hostiteľa, alebo na jeho povrchu. Parazitické živočíchy sú napríklad komár, blcha, pijavice, parazitické rastliny Imelo biele, záraza, kukučina, zubovník šupinatý.
 endoparazity – žijú v organizme, vnútri t. j. tkanivách, bunkách, tráviacom trakte, orgánoch atď. hostiteľa (toxoplazma, pásomnice, hlísta detská).
Podľa časových vzťahov k hostiteľovi sa parazity delia na dočasné, stále a periodické. 

Zvláštnym prípadom parazitizmu je hniezdny parazitizmus vtákov, ako je napríklad u kukučky jarabej.

Literatúra 
 DANIEL, Milan. Tajné stezky smrtonošů. Praha : Mladá fronta, 1985.
 SEDLÁK, Kamil; TOMŠÍČKOVÁ, Markéta. Nebezpečné infekce zvířat a člověka. Praha : Scientia, 2006; ISBN 80-86960-07-2
 VOLF, Petr a kol. Paraziti a jejich biologie. Praha : Triton, 2007;  ISBN 978-80-7387-008-9.
 VOTÝPKA, Jan; KOLÁŘOVÁ, Iva a HORÁK, Petr. O parazitech a lidech. Praha : Triton, 2018; ISBN 978-80-7553-350-0
 ZIMMER, Carl. Vládce parazit: pohled do světa nejnebezpečnějších tvorů planety. Praha : Paseka, 2005; ISBN 80-7185-685-1

Pozri aj
parazitická rastlina

Zdroje

Iné projekty 

 
Výživa
Látková premena
Parazit

Parazit alebo cudzopasník (zriedkavo resp. zastarano: cudzopas, cudzopasec ) môže byť:
v biológii: cudzopasný organizmus, pozri pod parazitizmus
v sociológii, práve a pod.: osoba alebo skupina osôb žijúca na úkor iných alebo politického či hospodárskeho systému , pozri pod príživníctvo

Zdroje
Saprofytizmus

Saprofytizmus je výživa odumretými organizmami alebo organickými zvyškami, ktoré daný organizmus (tzv. „saprofyt“) rozkladá, mineralizuje na jednoduché organické látky. 

Na rozklade organických zvyškov sa saprofyty zúčastňujú v pravidelnom poradí pričom konečný produkt jedného saprofyta je východiskovým produktom pre druhého saprofyta. Takýto postupný rozkladný reťazec nazývame metabióza. Medzi saprofyty patria baktérie, huby, slizovky, niektoré rastliny napr. koralica lesná alebo hviezdovka hlístková.

Výživa
Látková premena
Biológia
Chemosyntéza

Chemosyntéza je asimilácia oxidu uhličitého, pri ktorej sa energia získava oxidáciou jednoduchých anorganických látok, zriedkavejšie organických látok, a nie (ako pri fotosyntéze) zo slnečnej energie. 

Je to spôsob výživy a fylogeneticky najstarší spôsob tvorby organických látok, ktorý sa udržal dodnes. Vyskytuje sa najmä pri mikroorganizmoch, ktoré nemajú asimilačné farbivá, sú to baktérie.

Pri chemosyntéze sa neuvoľňuje kyslík ako pri fotosyntéze.

Baktériami, ktoré sa živia chemosyntézou, sú:
 Nitrifikačné baktérie
 Denitrifikačné baktérie
 Sírne baktérie
 Vodíkové baktérie
 Železité baktérie

Procesy chemosyntézy mali nezastúpiteľnú úlohu v evolúcii, význam v poľnohospodárstve, ložiskovej a rudnej geológii.

Externé odkazy
Chemosynthetic Communities in the Gulf of Mexico 

Výživa
Biológia
Mykoríza

Mykoríza je (výživová) symbióza medzi hubou a koreňmi vyšších suchozemských rastlín.

Mykoríza je obojstranne prospešný mutualistický vzťah, kde huba získava najmä sacharidy, rastlina zase minerálne soli, hlavne fosforečnany. Hubové mycélium nezasahuje nikdy do stredného valca koreňa rastliny a rastlina si obrannými látkami reguluje aj prienik mycélia do buniek kortexu /kôry / koreňa. V niektorých prípadoch sa môže tento rovnovážny stavu medzi organizmami porušiť, v tom prípade sa huba stáva parazitom.

Príkladom takéhoto spolunažívania je huba dubák a strom dub. Mykoríza je veľmi rozšírená, môže sa vyskytnúť prakticky u všetkých suchozemských rastlín okrem Cyperaceae, Brasicaceae a viacerých Centrospermae, u niektorých drevín je obligatórna. Väčšina druhov rastlín môže mykorízu tvoriť ale nemusí. Mykoríza je napr. potlačená v prostredí bohatom na živiny, keď rastlina symbionta nepotrebuje, alebo v extrémnom prostredí (púšte, zasolené oblasti), ktoré neumožňuje rast symbiotických húb.

Typy mykorízy

Endomykoríza 
Pri endomykoríze alebo endotrofnej mykoríze prenikajú hubové vlákna dovnútra koreňových buniek rastliny. Endomykorízu rozdeľujeme na:
 Arbuskulárna mykoríza (vezikulo-arbuskulárna): v bunkách sa hýfy vetvia do stromčekovitého útvaru, arbuskulá, alebo vytvárajú zhrubnutý útvar, vezikulu. Je to najčastejší druh endomykorízy.
 Erikoidná mykoríza: je typická pre vresovcovité (Ericaceae)
 Orchideoidná mykoríza: je typická pre vstavačovité (Orchidaceae)

Ektomykoríza 

Ektomykoríza (ektotrofná mykoríza) sa vyskytuje hlavne u drevín, listnatých (napr. dub, hrab, breza) aj ihličnatých (napr. borovica). Väčšina ektomykorízných húb sú sú známe bazídiové huby, kam patrí hríb, plávka alebo muchotrávka, a ale aj nižšie huby, napr. zygomycéty.

Ektomykorízne huby vytvárajú okolo koreňa veľmi hustý hýfový plášť, ktorý zvyšuje saciu plochu pre príjem živín oboch symbiotických organizmov. Vlákna tiež vstupujú do medzibunkových priestorov koreňa, hlavne do primárnej kôry, aby uľahčili výmenu látok medzi rastlinou a hubou. Nevstupujú však do vnútra buniek. V medzibunkovom priestore tvoria hýfy tzv. Hartigovu sieť.

Koreňe rastlín s mykorízou obvykle rastú pomalšie a mierne zhrubnú, čomu napomáhajú aj hubové vlákna vylučovaním hormonálnych látok. Ektomykorízne huby môžu žiť aj voľne, saprofyticky a nie sú závislé len od tvorby mykorízy.

Literatúra 
 GRYNDLER, Milan; et al. Mykorhizní symbióza: o soužití hub s kořeny rostlin. Praha : Academia, 2004; ISBN 80-200-1240-0

Pozri aj 
 Lichenizmus
 Symbióza

Výživa
Mykológia
Prieskum (vojenstvo)

Prieskum je vo vojenstve aktívne získavanie informácií o rozmiestnení, silách a pohyboch nepriateľa, ale aj o meteorologických, hydrografických alebo geografických charakteristikách danej oblasti.

Nezisťuje úmysly nepriateľa, o to sa stará špionáž.

Druhy prieskumu 
Prieskum je bojová úloha na získanie informácii vizuálnym pozorovaním alebo ďalšími sledovacími metódami. Ide predovšetkým o:

 Pozemný prieskum
 Letecký prieskum

Podľa metódy:

 Priamy
 Pozorovanie
 Nepriamy
 Prieskum bojom

Vojenská terminológia
Florián Červeň

Doc. PhDr.Florián Červeň, (* 3. február 1840, Chyžné, Poľsko  † 22. február 1928, Bratislava), bol slovenský geograf a historik.

Životopis 
V roku 1850-1858 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Užhorode, 1858-1861 filológiu a históriu na viedenskej univerzite, prof. diplom z histórie získal 1864 na univerzite v Pešti, 1869 PhDr., 1870 doc. Od 1861 zastupujúci prof. v Bratislave, 1862-1867 na slovenskom katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici, 1867 na gymnáziu v Bratislave, od 1868 v Pešti, 1870 prednášal na univerzite (svetové dejiny), od 1875 člen krajinskej školskej rady. Od 1895 riaditeľ štátneho gymnázia v Budapešti, 1896 hlavný riaditeľ.

Absolvoval študijné cesty do Talianska, Francúzska, Nemecka a  Anglicka. Svoje vedomosti historika využil pri práci na učebniciach pre gymnáziá, ktoré zostavoval, prípadne prekladal a zredigované vydával. Využil aj poznatky geografa pri vydávaní školských atlasov a máp. Vydal napr. mapu Palestíny a Európy v dobe križiackych výprav. Je autorom aj vydania mapy Grécka i Rímskeho impéria. Vydal tiež školskú nástennú mapu Európy a Uhorska. V roku 1909 bol povýšený do zemianskeho stavu.

F. Červeň je jeden zo zakladajúcich členov Matice slovenskej.

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 

Slovenskí historici
Slovenskí geografi
Tamar

Tamar môže byť:

 osoby:
 gruzínska kráľovná v 12.-13. stor., pozri Tamara (Gruzínsko)
 veľmi časté gruzínske krstné meno
 biblická postava, pozri Tamar (biblická postava)
 speváčka, ktorú preslávil spevák Prince, pozri Támar
 iná speváčka, pozri Simone Tamar
 geografické objekty:
 biblické mesto, pozri Palmýra
 rieka v Anglicku v Cornwalli, pozri Tamar (Anglicko)
 rieka na Tasmánii, pozri Tamar River (Tasmánia)
 koniec Planického údolia v Slovinsku, pozri Tamar (Slovinsko)
 vysušené morské územie v Hongkongu na mieste, kde kedysi stála jedna z lodí HMS Tamar, pozri Tamar Site
 ulica v Hongkongu, pozri Tamar Street
 dopravné prostriedky:
 názov niektorých kômp Torpoint Ferry cez rieku Tamar v Anglicku
 názov historicky 5 lodí britského Kráľovského námorníctva, pozri HMS Tamar
 názov lokomotívy z triedy GWR Caliph Class
Lewis A. Swift

Lewis A. Swift (* 29. február 1820, Clarkson, New York – † 5. január 1913) bol americký astronóm. Bol objaviteľom, alebo spoluobjaviteľom niekoľkých komét.

Bol jedným z mála ľudí, čo mohli počas svojho života dvakrát pozorovať Halleyovu kométu.

Externé odkazy 

 životopis (po anglicky)
 pomerne obsiahly životopis v nemčine

Astronómovia USA
Objavitelia asteroidov
Objavitelia komét
Osobnosti zo štátu New York
Vršovky

Vršovky (Appendicularia, Larvacea, Copelata) sú taxón (trieda, rad) podkmeňa plášťovce (Tunicata). Ako rad sa označujú aj názvom vršovkotvaré.

Sú to niekoľko milimetrov dlhé, voľne plávajúce organizmy, ktoré majú chordu po celý život.

Úplná systematika 
 čeľaď Oikopleuridae (Eukopleuridae)
 rod Bathocordaeus
 rod Oikopleura
 čeľaď Fritillariidae
 rod Fritillaria
 rod Tectillaria
 čeľaď Kowalevskiidae
 rod Kowalevskia

Iné projekty
Druhoústovce

Druhoústovce (iné názvy: druhoúste, chrbtonervovce; lat. Deuterostomia, Notoneuralia) sú taxón (vývojová vetva, infraoddelenie a pod.) dvojstranovcov.

Znaky 
Pozri aj text v článku dvojstranovce.

Systematika 
?(-)†Vetulocystida Shu et al., 2004
čeľaď †Vetulocystidae
?(-)†Dinomischida
?(-)†Eldoniida
?(-)†Rotadiscida
?(-)†Paropsonemida
?(-)†Cambroclaves
?(-)†Heterostelea
(-)Ambulacracia Shu et. al 2004
kmeň †Vetulicolia Shu et al., 2001
rod †Banffia
trieda †Vetulicolida
čeľaď †Didazoonidae (rody †Xidazoon a †Didazoon)
čeľaď †Vetulicolidae
trieda †Yunnanozoa
čeľaď †Yunnanozoonidae Dzik, 1995
kmeň Xenoturbellida - iba rod Xenoturbella; zaradenie predtým sporné (napr. ako rad ploskúľ; od 2006 patrí sem)
nadkmeň Coelomopora Marcus, 1958, Cavalier-Smith, 1998 /infraríša
kmeň ostnatokožce (Echinodermata) Klein, 1734 ex De Brugière, 1789
...
kmeň polochordáty (Hemichordata Bateson, 1885; Stomochorda Dawydoff, 1948)
...
nadkmeň Chordonia Haeckel, 1874, Cavalier-Smith, 1998 /infraríša
kmeň chordáty (Chordata)
...

Iné projekty

Zdroje
Kerčský prieliv

Kerčský prieliv (po rusky Керченский пролив - Kerčenskij proliv) je prieliv medzi Čiernym a Azovským morom, zvieraný Tamanským polostrovom na východe a Kerčským polostrovom (ktorý je súčasťou Krymského polostrova) na západe. Prieliv je široký 4,5 až 15 km a hlboký maximálne 18 m. Zo severu na juh prielivom prechádza hranica medzi Ukrajinou a Ruskom. 

Dňa 23. októbra 2003 sa stal prieliv predmetom sporu medzi týmito dvomi štátmi, z ktorých Rusko začalo so stavbou hrádze z Tamanského polostrova k malému ostrovu Tuzla.

Po pričlenení Krymu k Rusku v roku 2014 začala ruská strana so stavbou mostu spájajúceho Krym s Tamanským polostrovom. Tzv. Krymský most bol otvorený pre osobnú dopravu v máji 2018.

Referencie 

Morské prielivy a úžiny
Prielivy v Stredozemnom mori
Eifel

Eifel je kopcovitý región v Nemecku, je spätý s Rýnskou priekopou (Rýnskym riftom). Počas ostatných 730 000 rokov sa tam striedali obdobia strombolských výbuchov a freatickej činnosti, pričom vzniklo okolo 240 popolových kužeľov, maarov a drobných stratovulkánov, ktoré sa rozprestierajú na ploche viac ako .

Posledné erupcie sa odohrali pred 11 000 až 7 000 rokmi. Pred 12 000 až 11 000 rokmi, keď bol ku koncu poslednej ľadovej doby dostatok vody z topiacich sa ľadovcov, sa v tejto oblasti vytvorilo viac ako 70 maarov s priemerom do  s priemernou hĺbkou okolo 200 metrov.

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanické pole Eifel na Global Volcanism Program 

Pohoria v Nemecku
Pohoria v Belgicku
Pohoria v Luxembursku
Sopky Nemecka
Maary
Socializmus

Socializmus je
 politická a ekonomická teória obhajujúca spoločné vlastníctvo výrobných prostriedkov, kontrolu celej výroby, distribúcie a výmeny ako spravodlivý spôsob účasti na národnom bohatstve
 politické hnutie opierajúce sa o takúto teóriu; v súčasnosti sa delí na:
 sociálnodemokratický prúd (sociálnodemokratické strany sa v záp. Európe označujú ako "socialistické")
 komunistický prúd
 politické zriadenie opierajúce sa o takúto teóriu; formálnejšie v 20. storočí u marxistov-leninistov  zriadenie ako druhá fáza vývoja ku komunizmu (ľudová demokracia → socializmus → komunizmus)

Prívrženec socializmu alebo člen socialistickej strany sa volá socialista.

Dejiny 

Výraz po prvýkrát použili ako pojem na začiatku 19. storočia vo svojich dielach Francúzi Charles Fourier a gróf Henri de Saint-Simon, hoci ich predbehli pokusy Roberta Owena s kooperatívnou kontrolou výroby v jeho dielňach v škótskom New Lanarku po r. 1800.

Takmer o 50 rokov neskôr zrevolucionizoval Karl Marx socialistické politické ideály záverom, že zisk kapitalistu pochádza z vykorisťovania robotníka, a svojím argumentom, že iba pracujúce masy môžu vybudovať socialistickú spoločnosť. Otázka cesty, ktorou by sa mal tento cieľ dosiahnuť, ako aj spôsobu, akým by mal tento proces prebiehať, vyvolali rozpory, na základe ktorých vznikli veľmi rozdielne socialistické strany. V niektorých boli umiernení reformátori, v iných extrémne ľavicoví komunisti, ktorí považovali násilnú revolúciu za jediný spôsob dosiahnutia zmeny. V najrozvinutejších krajinách sa prijali niektoré aspekty socializmu, ako napríklad sociálne zabezpečenie, ale do 90. rokov 20. storočia väčšina čistej ideológie stratila životaschopnosť a socializmus sa stal politickou a sociálnou filozofiou, ktorá zostala spätá s trhovými silami. Prvým štátom s politickým zriadením opierajúcim sa o socialistickú teóriu bolo Rusko v roku 1917, keď sa k moci dostal Lenin. Bolo to po októbrovej revolúcii.

Referencie

Pozri aj 
 komunizmus
 socialistický štát
 zoznam socialistických štátov
 Zväz sovietskych socialistických republík

Iné projekty 

 
Formy vlády
Uzemnenie

Uzemnenie alebo zemnenie alebo ľudovo zem (, skr. GND) je vodivé spojenie živých alebo neživých častí elektrického zariadenia so zemou, teda s miestami vzdialenými od zemniča pretekaného prúdom tak, že medzi týmito miestami nenameriame žiadne napätie. Uzemnenie funguje ako referenčný potenciál v obvode.

Charakteristika
Vodič, ktorý rozvádza potenciál, sa nazýva zemnič alebo uzemňovač. Keďže takýto vodič má v skutočnosti nenulový odpor, prúd, ktorý ním tečie, spôsobí v súlade s Ohmovým zákonom nenulový úbytok napätia. To v praxi znamená, že dva navzájom vzdialené uzemnenia môžu mať rozdielny (a v čase sa meniaci) potenciál. Tento jav spôsobuje okrem iného rušenie pri prenose údajov a signálov, preto sa často pre komunikačné vedenia a zbernice, ktoré nie sú uzavreté v jednom elektronickom zariadení (napr. spájajú viacero elektronických zariadení v rámci miestnosti, budovy, alebo sú diaľkovými vedeniami), používajú od jednotlivých zariadení galvanicky oddelené vedenia.

Podobný jav sa prejavuje v rozmeroch samotných elektronických zariadení, kde vznikajú rozdiely v zemných potenciáloch na zemných spojoch na doske plošných spojov, často v rytme odberu zapojených obvodov, čo spôsobuje problémy s rušením najmä v citlivejších analógových obvodoch, avšak pri podcenení problému aj v rýchlejších digitálnych obvodoch; a taktiež môže spôsobiť nežiaduce elektromagnetické vyžarovanie obvodu. Tento jav sa potláča správnym návrhom dosky plošných spojov, používaním rozsiahlych zemných plôch, používaním viacvrstvových dosiek plošných spojov, rozvádzaním zemného potenciálu z jedného bodu (hviezdicovito), nepoužívaním zbytočne rýchlych digitálnych integrovaných obvodov a riadením rýchlosti nábežných a dobežných hrán signálov a pod.

V silnoprúdových rozvodoch sa obvykle pripája stred trojfázovej sústavy na zemnič, ktorý býva fyzicky umiestnený v zemi, pričom samotná zem predstavuje vodivé spojenie v prípade výpadku zemniaceho vodiča.

Výnimočnosti

Uzemnenie vs. záporný pól uzemnenia 
V mnohých elektronických zariadeniach býva spojená zem so záporným pólom napájania, tieto pojmy sa často zamieňajú.

Zem vs. kostra 
Tiež sa zamieňa pojem zem s pojmom kostra, pretože vtedy sa obvykle pripája vodivá kostra (obal, krabica, puzdro) elektrického zariadenia so zemným potenciálom.

Referenčná zem vs. ochranný vodič 
Niekedy sa zamieňa referenčná zem za ochranný vodič v trojvodičovej sústave (označovaný PE ), prípadne za jeden z pracovných vodičov, ktorý býva vodivo spojený so zemničom (označovaný N ).

Iné projekty

Externé odkazy 
 Elektrotechnická spôsobilosť - otázky C - Uzemňovanie

Elektronika
Elektrotechnika
Elektrická bezpečnosť
Ostnatokožce

Ostnatokožce alebo zriedkavo ostnokožce (Echinodermata) sú kmeň druhoústovcov.

Charakteristika 
Sú to výhradne morské živočíchy, ktorých telo má v dospelosti unikátnu päťlúčovú súmernosť, len zriedka
(holotúrie) je druhotne bilaterálne súmerné. Larvy dipleuruloidného typu sú však vždy bilaterálne súmerné.

V pokožke majú vápencové spikuly (holotúrie), no oveľa častejší je súvislý ektoskelet z platničiek.
Tento skelet je mezodermálneho pôvodu – vzniká imigráciou mezodermálnych buniek tesne pod pokožku a ich následnou inkrustáciou CaCO3. Na povrchu tela sú často ostne, od toho je odvodený slovenský i vedecký názov kmeňa. 

Ďalším jedinečným znakom ostnatokožcov je tzv. ambulakrálny systém. Je to sústava tzv. vodných ciev coelomového pôvodu, naplnených hydrolymfou (v staršej literatúre sa často
mylne uvádza, že morskou vodou). Ambulakrálny systém je napojený na duté panôžky, ktoré sa tlakom
hydrolymfy vyliačujú, živočíchy sa pomocou nich pomaly pohybujú. Ambulakrálne panôžky majú obyčajne na konci kožné prísavky. Niekedy môžu byť redukované a na pohyb slúžia hviezdicovité ramená
(Stellaroidea), v tom prípade nie sú platničky ektoskeletu celkom spojené, čo dovoľuje ramenám istú pohyblivosť. 

Poznáme asi 6 000 druhov ostnokožcov (bez podkmeňa Homalozoa).

Systematika 

kmeň ostnatokožce (Echinodermata) Klein, 1734 ex De Brugière, 1789:
 ?† Arkarua adami
 trieda †Bothriocidara
 trieda †Camptostromatoidea – zaraďované aj pod Edrioasteroidea
 rod †Camptostroma
 podkmeň †Homalozoa – zaraďované celé (alebo aspoň Stylophora) aj mimo ostnatokožcov
 (-) stopkavce (Pelmatozoa) - v zjednodušených systémoch "podkmeň"
 (-) bezstopkavce (Eleutherozoa) - v zjednodušených systémoch "podkmeň"

Iné projekty

Externé odkazy 
 Zoznam žijúcich ostnatokožcov
Stopkavce

Stopkavce (Pelmatozoa) sú podskupina ostnatokožcov. V starších, zjednodušených systémoch je označovaná ako podkmeň, v novších systémoch sa už táto skupina ako celok spravidla nevyskytuje.

Charakteristika 
Telo týchto veľmi starobylých ostnatokožcov je v dospelosti ukotvené v dne pomocou stopky, analogickej s epistómom chytadlovcov. Sú trvalo prisadnuté, len zriedka pohyblivé. Známe sú už z kambria – znamená to, že žijú na Zemi viac ako 500 miliónov rokov. V dávnej minulosti boli početnou skupinou morskej fauny (mnohé druhy patria k vedúcim skamenelinám – poznáme dokonca krinoidové vápence!), dnes dožíva len 1 menej početná trieda.

Systematika 
rod Oxychomatus
trieda †Coronoidea
rad †Coronata
rad †Gogiida
podkmeň Crinozoa
trieda ľaliovky (Crinoidea)
rod †Botryocrinus
rod Cenometra
rod †Ctenocrinus
rod †Echmatocrinus
rod †Eifelocrinus
rod †Encrinus
rod †Eocystites
rod Nemaster
podtrieda †Inadunates
rod †Aesiocrinus
rod †Carabocrinus
rod †Cyathocrinites
rod †Ectenocrinus
rod †Hybocrinus
podtrieda †Camerates
rod †Eucalyptocrinites
rod †Glyptocrinus
podtrieda †Flexibles
rod †Onychocrinus
podtrieda Articulata
rad Millericrinida
rad Cyrtocrinida
rad Bourgueticrinida
rad Isocrinida
rad Comatulida
trieda †Paracrinoidea
rad †Comarocystitida
rad †Platycystitida
podkmeň †Blastozoa
trieda †Blastoidea
rad †Fissiculata
rad †Spiraculata
rad †Nucleocrinida
trieda †Rhombifera
rad †Hillocystida
rad †Fistuliporida
rad †Pleurocystitida
rad †Dichoporita
trieda †Diploporita
rad †Diploporida
rad †Glyptospaeritida
rad †Protocrinitida
rad †Asteroblastida
rad †Aristocystitida
trieda †Eocrinoidea
rod †Macrocystella
rad †Simonkovicrinida
rad †Imbricata
trieda †Parablastoidea
rad †Parablastida

Iné projekty
Ľaliovky

Ľaliovky () sú trieda ostnatokožcov (podkmeň Crinozoa, skupina stopkavce).

Charakteristika 
Telo má tvar kalicha na krátkej alebo (častejšie) na dlhej ohybnej stopke. „Kalich“ tvorí 5 dichotomicky sa vetviacich ramien, ktoré sú spevnené vápnitými doštičkami. Ústny aj análny otvor sú v hornej časti tela, okrem toho tu vyúsťujú aj gonády a drobné otvory – tzv. hydropóry, ktorými v prípade potreby preniká voda do ambulakrálnej sústavy. Ambulakrálne panôžky majú dýchaciu a zmyslovú funkciu. Pohybom ramien víria vodu, čím priháňajú planktónnu potravu k ústam. 

Vývin prebieha cez súdkovitú larvu dolioláriu, ktorá má okolo tela niekoľko obrvených pruhov. Larva čoskoro prisadá a predná coelomová časť sa predlžuje v stopku. Žijú väčšinou v tropických moriach (často i vo väčších hĺbkach), preto živé ľaliovky vidno skôr výnimočne. Niektoré druhy môžu dosť dobre plávať, ich stopka je v dospelosti redukovaná a na jej mieste je veniec prichytávacích cirrov – do tejto skupiny patrí Antedon bifida, hojný druh pobrežia Atlantického oceánu. Pri pobreží severných morí je častá Heliometra glacialis.

Telá ľalioviek sa po odumretí obvykle rozpadnú na jednotlivé články. Nálezy celých schránok sú zriedkavé. Jednotlivé články ľalioviek sú tvorené kalcitom, pri pohľade voľným okom sa väčšinou lesknú. V polarizačnom mikroskope sa ich možno pozorovať ako monokryštály s výrazným reliéfom a pentagonálnou súmernosťou, ktoré celé naraz zhášajú.

Evolúcia 
Ľaliovky tvoria skupinu, ktorá existuje už od kambria. Počas dlhého vývoja obývali odlišné ekosystémy. Zatiaľ čo napríklad druhohorné ľaliovky väčšinou uprednostňovali plytkovodné prostredie, dnešné sú známe skôr z väčších hĺbok. V mediteránnej oblasti, do ktorej v jure zasahovali i Západné Karpaty, boli ľaliovky rozšírené hlavne v plytkom šelfe, väčšinou v hĺbkach okolo 30 – 50 m. Výnimkou sú voľne plávajúce ľaliovky rodu Saccocoma, žijúce v kimeridži (vrchná jura). Hojné fosílne pozostatky ľalioviek možno nájsť vo vápencoch v bradlovom pásme a pásme jadrových pohorí (tatrikum, fatrikum aj hronikum).

Systematika 
 trieda ľaliovky (Crinoidea):
 rod †Botryocrinus
 rod Cenometra
 rod †Ctenocrinus
 rod †Echmatocrinus
 rod †Eifelocrinus
 rod †Encrinus
 rod †Eocystites
 rod Nemaster
 podtrieda †Inadunates
 rod †Aesiocrinus
 rod †Carabocrinus
 rod †Cyathocrinites
 rod †Ectenocrinus
 rod †Hybocrinus
 podtrieda †Camerates
 rod †Eucalyptocrinites
 rod †Glyptocrinus
 podtrieda †Flexibles
 rod †Onychocrinus
 podtrieda Articulata
 rad Millericrinida
 rad Cyrtocrinida
 rad Bourgueticrinida
 rad Isocrinida
 rad Comatulida

Referencie

Iné projekty
Articulata

Articulata môže byť:
v starších klasifikáciách ramenonožcov jedna z dvoch hlavných podskupín (druhá je Inarticulata), pozri ramenonožce
v starších klasifikáciách taxón pozostávajúci z obrúčkavcov (Annelida) a Panarthropoda, dnes zrušený
podtrieda ľalioviek
Homalozoa

Homalozoa sú vyhynutý podkmeň ostnatokožcov, zaraďovaný aj celý (alebo aspoň Stylophora) aj mimo ostnatokožcov.

Systematika 
podkmeň †Homalozoa: 
trieda †Homoiostelea
rod †Iowacystis
trieda †Homostelea
trieda †Ctenocystoidea
trieda †kalcichordáty/prachordátovce (Calcichordata, Stylophora) - dávnejšie zaraďované aj medzi stavovce a podobne
?rod †Aspidocarpus
?rod †Chauvelia
?rod †Ovocarpus
?rod †Reticulocarpos
?rod †Amygdalotheca
?rod †Domfrontia
?rod †Prokopicystis
?rod †Nanocarpus
?rod †Ceratocystis
(-) †Cornuta
?rod † Cornuta
?rod † Amygdalothecidae
?čeľaď †Hanusiidae
čeľaď †Cothurnocystidae (vrátane rodov † Phyllocistis, †Scotiaecystis, †Chauvelicystis…)
?čeľaď †Lagynocystidae
?čeľaď †Peltocystidae
(-)† Mitrata
? rod † Lobocarpus Ubachs, 1998
čeľaď †Mitrocystidae
čeľaď †Anomalocystidae Ruta, 1999 (vrátane rodu †Enoploura)

Iné projekty
Bezstopkavce

Bezstopkavce (Eleutherozoa) sú podskupina ostnatokožcov. V starších, zjednodušených systémoch boli klasifikované ako „podkmeň“, dnes sa táto skupina v klasifikáciách už ako celok spravidla nevyskytuje.

Charakteristika 
Tieto ostnokožce nemajú stopku a žijú v dospelosti vždy benticky. Ústa sú na spodku, kým anus na chrbtovej strane tela (výnimkou sú holotúrie s druhotne potlačenou päťlúčovou symetriou). Ambulakrálna sústava komunikuje s morskou vodou cez tzv. madreporovú doštičku na chrbtovej strane (má podobu sitka s drobnými otvormi). Ambulakrálne panôžky (ak sú vyvinuté) slúžia na pohyb.

Systematika 
 trieda Concentricycloidea Baker, Rowe & Clark, 1986
rod Xyloplax Baker, Rowe & Clark, 1986
podkmeň Asterozoa
trieda hviezdovce (Stelleroidea, Stellaroidea) Lamarck, 1816
podtrieda hviezdovky (Asteroidea)
rad Platyasterida
rad Paxillosida
rad Valvatida
rad Spinulosida
nadrad Forcipulatacea
rad Forcipulatida
rad Brisingida
podtrieda hadovice (Ophiuroidea)
rod Ophioctenella
rod Trichaster
rad Oegophiurida
rad Phrynophiurida
rad Ophiurida
podkmeň Echinozoa
trieda ježovky (Echinoidea)
rod †Diademopsis
rod Echinosoma
rod †Echinotiara
rod †Myriastiches
rod †Pentedium
rod †Plesiechinus
rod †Pseudocidaris
rod Salmacis
rod †Volchovia
rad †Echinocystitoida
rad †Palaechinoida
podtrieda Perischoechinoidea
rad Cidaroida
podtrieda Euechinoidea
nadrad Diadematacea
rad Echinothurioida
rad Diadematoida
rad Pedinoida
nadrad Echinacea
rad †Hemicidaroidea
rad Salenoida 
rad Phymosomatoida
rad Arbacioida
rad Temnopleuroida
rad Echinoida
nadrad Gnathostomata
rad Holectypoida
rad Clypeasteroida
nadrad Atelostomata
rad †Nucleolitoida
rad Cassiduloida
rad Spatangoida
trieda holotúrie (Holothuroidea)
rod Pentacta
rod Pseudocolochirus
rod Rynkatropa
rod Selenkothuria
podtrieda Dendrochirotacea
rod Eupentacta
rad Dendrochirotida
rad Dactylochirotida
podtrieda Aspidochirotacea
rod Scotoplanes
rad Aspidochirotida
rad Elasipodida
podtrieda Apodacea
rad Apodida
rad Molpadiida
trieda †Edrioasteroidea
rod †Carneyella
rod †Cryptogoleus
rod †Edrioaster
rod †Edriophus
rod †Foerstediscus
rod †Isorophus
rod †Lepidodiscus
rod †Steganoblastus
rod †Streptaster
rod †Stromatocystites
trieda †Ophiocistioidea
rod †Sollasina
trieda †Helicoplacoidea – zaraďované aj priamo pod ostnatokožce
rod †Helicoplacus
trieda †Cyclocystoidea
trieda †Edrioblastoidea

Iné projekty
Hviezdovce

Hviezdovce (Stelleroidea, Stellaroidea) sú trieda ostnatokožcov (podkmeň Asterozoa, skupina bezstopkavce).

Ich telo je hviezdicovitého tvaru, so skrátenými i dlhšími ramenami. Platničky ektoskeletu sú sčasti redukované, preto sú ramená dosť pohyblivé. Známe sú veľkou regeneračnou schopnosťou – niektoré druhy dokážu dorásť na kompletného živočícha aj z jedného ramena.

Systematika 
trieda hviezdovce (Stelleroidea, Stellaroidea) Lamarck, 1816:
 podtrieda hviezdovky (Asteroidea)
 podtrieda hadovice (Ophiuroidea)
Hviezdovky

Hviezdovky (Asteroidea), ľudovo morské hviezdice, sú podtrieda hviezdovcov.

Telo hviezdoviek má tvar päťramennej hviezdy, vzácne sú ramená zmnožené. Centrálny disk plynule
prechádza do ramien, na spodku sú ústa, na chrbtovej strane je anus. Pohybujú sa ambulakrálnymi panôžkami aj ramenami, ktoré sú však relatívne menej pohyblivé. Majú vyliačiteľný vakovitý žalúdok, ktorým sa zmocnia aj pomerne veľkej koristi. Mnohé druhy sa živia lastúrnikmi: hviezdovka ramenami chytí lastúry, na ktoré pôsobí dlhotrvajúcim ťahom. Po čase zatváracie svaly mäkkýša povolia, hviezdovka vyliači žalúdok a korisť strávi. Vývin prebieha cez dipleuruloidnú larvu bipináriu s obrvenými lalokmi. Častým druhom na pobrežiach európskych morí je Asterias rubens.

Systematika 
 rad Platyasterida
 rad Paxillosida
 rad Valvatida
 rad Spinulosida
 nadrad Forcipulatacea
 rad Forcipulatida
 rad Brisingida

Iné projekty
Hadovice

Hadovice alebo hadovky (Ophiuroidea) sú podtrieda hviezdovcov.

Charakteristika 
Hadovice majú centrálny disk výrazne oddelený od ramien, do ktorých (na rozdiel od hviezdoviek)
nezasahujú vnútorné orgány. Ramená sú veľmi pohyblivé, ambulakrálne panôžky sú redukované, neslúžia na pohyb, ale majú dýchaciu a hmatovú funkciu. Žalúdok nie je vyliačiteľný, potravu obhrýzajú okoloústnymi doštičkami, ktoré sú zubovité a majú funkciu čeľustí (ide o funkčnú konvergenciu). Anus je druhotne redukovaný, nestrávené zvyšky opúšťajú telo cez ústa. Larva je ophiopluteus s dlhými obrvenými výrastkami a lalokmi v hornej časti. Na pobreží Atlantiku i Stredozemného mora najskôr uvidíme Ophiura ciliata.

Systematika 
 rod Ophioctenella
 rod Trichaster
 rad Oegophiurida
 rad Phrynophiurida
 rad Ophiurida

Iné projekty

Zdroje
Holotúrie

Holotúrie (Holothuroidea) sú trieda ostnatokožcov (podkmeň Echinozoa, skupina bezstopkavce).

Charakteristika 
Sú najodvodenejšou skupinou ostnokožcov so zdanlivo potlačenou päťlúčovou symetriou – zvislá os
medzi ústami a anusom sa predlžuje natoľko, že živočích už nemôže spočívať na ústnom terči, ale líha si vlastne na bok. Telo nadobúda uhorkovitý tvar, no pri pitve, ale u niektorých druhov aj bežným pozorovaním zistíme, že v tele je 5 pozdĺžnych ambulakrálnych pásiem. Veniec tentakúl okolo úst sú premenené ambulakrálne panôžky, okrem toho mnohé druhy majú na tele 5 pozdĺžnych radov ambulakrálnych
panôžok (ak sú redukované, je telo hladké). Holotúrie nemajú súvislý ektoskelet, v koži sú len vápnité spikuly. V zadnej časti tela je široká kloaka s dvoma rozvetvenými vakmi – sú to tzv. vodné pľúca. Pri podráždení sa stáva, že vyvrhnú cez ústa časť vnútorností, ktoré sa im ale regenerujú. Vývin prebieha cez dipleurulu s hlbšie vykrajovanou obrvenou lištou okolo úst, nazýva sa často aurikulária. Pri pobreží Stredozemného mora najskôr uvidíme do  veľký druh Holothuria tubulosa.

Systematika 
trieda holotúrie (Holothuroi)
 rod Pseudocolochirus
 rod Rynkatropa
 rod Selenkothuria
 podtrieda Dendrochirotacea
 rod Eupentacta
 rad Dendrochirotida
 rad Dactylochirotida
 podtrieda Aspidochirotacea
 rod Scotoplanes
 rad Aspidochirotida
 rad Elasipodida
 podtrieda Apodacea
 rad Apodida
 rad Molpadiida

Iné projekty
Ježovky

Ježovky alebo ježovce (Echinoidea) sú trieda ostnatokožcov (podkmeň Echinozoa, skupina bezstopkavce).

Systematika 
trieda ježovky (Echinoidea):
 rod †Diademopsis
 rod Echinosoma
 rod †Echinotiara
 rod †Myriastiches
 rod †Pentedium
 rod †Plesiechinus
 rod †Pseudocidaris
 rod Salmacis
 rod †Volchovia
 rad †Echinocystitoida
 rad †Palaechinoida
 podtrieda Perischoechinoidea
 rad Cidaroida
 podtrieda Euechinoidea
 nadrad Diadematacea
 rad Echinothurioida
 rad Diadematoida
 rad Pedinoida
 nadrad Echinacea
 rad †Hemicidaroidea
 rad Salenoida 
 rad Phymosomatoida
 rad Arbacioida
 rad Temnopleuroida
 rad Echinoida
 nadrad Gnathostomata
 rad Holectypoida
 rad Clypeasteroida
 nadrad Atelostomata
 rad †Nucleolitoida
 rad Cassiduloida
 rad Spatangoida

Iné projekty
Polochordáty

Polochordáty (Hemichordata Bateson, 1885; Stomochorda Dawydoff, 1948) alebo zastarano vnútrožiabrovce v širšom zmysle (Enteropneusta [sensu lato], napr. Hanzák a kol. 1973) sú kmeň druhoústovcov. Sú to v systematike, ako sám názov naznačuje, posledné bezchordáty, za nimi už nasledujú chordáty.

Charakteristika 
Sú to vakovité až červovité morské živočíchy drobného i veľkého tela, ktoré je tvorené troma coelomovými oddielmi:
1. Protosóma (epistóm) – je na rozdiel od predchádzajúcich skupín zreteľne vyvinutý, diskovitého alebo žaluďovitého tvaru.
2. Mezosóma (krčný oddiel) – u Pterobranchia nesie ešte ramená s tentakulami (ktoré sú homologické s lofoforom), u Enteropneusta (Balanoglossa) je väčší a má podobu goliera.
3. Metasóma (trupový oddiel) – tvorí, podobne ako u predchádzajúcich skupín, väčšiu časť tela.

Okrem toho majú vnútrožiabrovce niektoré špecifické znaky, ktoré potvrdzujú ich príbuznosť s chordátmi:
 dýchajú žiabrovými štrbinami, ktoré vznikli prederavením steny hltanožiabrového vaku (vzácne môžu druhotne chýbať)
 spevňujúcim systémom je slepý výbežok steny hltanu, ktorý vniká do dutiny epistómu, tzv. notochord, u Enteropneusta (Balanoglossa) je doplnený navyše chrupavčitým ligamentom – tieto útvary už predstavujú náznak spevňovacieho systému chordát

Systematika 
 trieda planktosféry (Planctosphaeroidea)
 rod planktosféra (Planctosphaera) (jediný druh: P. pelagica)
 (-)Graptolithina v širšom zmysle (Graptolithoidea):
 ?rod † Graptolithus
 ?rod † Birastrites
 ?rod † Buthograptus
 ?rod † Conograptus
 ?rod † Ctenograptus
 ?rod † Dawsonia
 ?rod † Leveillites
 ?rod † Megalograptus
 ?rod † Nereograptus
 ?rod † Phycograptus
 ?rod † Planktograptus
 ?rod † Procyrtograptus
 ?rod † Protistograptus
 ?rod † Protograptus
 ?rod † Protovirgularia 
 ?rod † Stelechograptus 
 ?rod † Strophograptus
 ?rod † Thamnograptus
 ?rod † Triaenograptus
 ?rod † Triplograptus
 ?rod † Undagraptus
 ?rad † Graptoblasti
 ?rad † akantastidy (Acanthastida)
 trieda krídložiabrovce (Pterobranchia)
 rad Cephalodiscida (Pterobranchiata)
 rod †Eocephalodiscus
 čeľaď Cephalodiscidae
 čeľaď Atubaridae
 rad Rhabdopleurida
 rod †Eorhabdopleura
 rod †Rhabdotubus
 čeľaď Rhabdopleuridae
 trieda †graptolity (Graptolithina v užšom zmysle) 
 ?rod †Aellograptus
 ?rod †Archaeocryptolaria
 ?rod †Archaeolafoea
 ?rod †Ascograptus
 ?rod †Dithecodendrum
 ?rod †Protohalecium
 ?rod †Siberiodendrum
 ?rod †Siberiograptus
 ?rod †Sphenoecium
 rad †Mastigograptida
 rad †Dendroidea
 rad †Camaroidea
 rad †Crustoidea
 rad †Stolonoidea
 rad †Tuboidea
 rad †Graptoloidea
 trieda vnútrožiabrovce v užšom zmysle (Enteropneusta) = žaluďovce (Balanoglossa)
 ?rod Tornaria
 čeľaď Torquaratoridae Holland et al. 2005
 čeľaď Harrimaniidae (Harimanidae)
 čeľaď Protoglossidae – zaraďované aj pod Harrimiidae
 čeľaď Saxipendiidae Woodwick & Sensenbaugh, 1985
 čeľaď Spengelidae
 čeľaď Ptychoderidae

Iné projekty

Externé odkazy 
 Zoznam žijúcich polochordátov
Vnútrožiabrovce

Vnútrožiabrovce (Enteropneusta) môže byť:
 trieda kmeňa polochordáty, pozri vnútrožiabrovce (trieda)
 ojedinele a zastarano synonymum pre polochordáty
Krídložiabrovce

Krídložiabrovce (Pterobranchia) sú trieda polochordátov.

Charakteristika 
Drobné morské živočíchy s vakovitým až valcovitým telom, veľkým najviac . V dospelosti žijú prisadnuto v rúrkovitých schránkach z tuhnúceho hlienu, pučaním vytvárajú agregácie. Podobajú sa na machovky, a aj ich tráviaca sústava je podobne prehnutá do „U“, čo je však zrejme dôsledok konvergencie. Krčný oddiel má 1 pár ramien s tentakulami (Rhabdopleura) alebo je týchto ramien 4 – 8 párov (Cephalodiscus); ramená s tykadielkami majú zrejme aj dýchaciu funkciu. Žiabrové štrbiny sú len 2, u rodu Rhabdopleura sú – zrejme kvôli veľmi drobným rozmerom – druhotne redukované. Exkrečným orgánom sú metanefrídie. Sú gonochoristy, vývin prebieha cez obrvenú trochofóroidnú larvičku, podobnú bugule morských machoviek. Je to veľmi málo početná skupina, ktorá má v recentnej morskej faune veľmi nevýrazné zastúpenie.

Systematika 
rad Cephalodiscida (Pterobranchiata)
rod †Eocephalodiscus
čeľaď Cephalodiscidae
čeľaď Atubaridae
rad Rhabdopleurida
rod †Eorhabdopleura
rod †Rhabdotubus
čeľaď Rhabdopleuridae

Iné projekty
Vnútrožiabrovce (trieda)

Vnútrožiabrovce (Enteropneusta) alebo zast. žaluďovce (Balanoglossa) sú trieda polochordátov.

Charakteristika
Vnútrožiabrovce sú morské solitérne červovité živočíchy, dlhé od  do . Telo je vždy bez ramien s terminálnym anusom. Epistóm má podobu žaluďa alebo krátkeho chobôtika, slúži na hrabanie v piesku. Dýchajú štrbinami hltanožiabrového vaku, ktorých počet sa pohybuje od 10 do 250 párov. Notochord je doplnený aj chrupavčitým ligamentom. Obehová sústava je uzavretá, krv je bezfarebná. Vylučovacím orgánom je veľmi primitívna oblička – je to vlastne niekoľko glomerulov, napojených na dutinu perikardu. Žaluďovce sú gonogonochoristy (čiže rôznopohlavné organizmy), vývin prebieha cez larvu tornáriu, ktorá prehýbaným obrveným pruhom okolo úst veľmi pripomína dipleurulu. Larválne štádium u niektorých druhov trvá veľmi krátko (iba asi 24 hodín), takže vývin je v podstate priamy.

Na pobreží európskych morí je hojný Balanoglossus clavigerus, dlhý asi . Pri brehoch Stredozemného mora žije pomerne veľký Glandiceps talaboti, dlhý asi .

Systematika
?rod Tornaria
čeľaď Torquaratoridae   Holland et al.2005
čeľaď Harrimaniidae (=Harimanidae)
čeľaď Protoglossidae – zaraďované aj pod Harrimiidae
čeľaď Saxipendiidae Woodwick & Sensenbaugh, 1985
čeľaď Spengelidae
čeľaď Ptychoderidae

Iné projekty
Kalcichordáty

Kalcichordáty (lat. Calcichordata) alebo prachordátovce(lat. Stylophora) je veľká vyhynutá trieda podkmeňa Homalozoa, ojedinele zaraďovaná aj inde. Podrobnosti pozri pod Homalozoa.

Zdroje 

Homalozoa
Jaroslav Hlinka (hokejista)

Jaroslav Hlinka (* 10. november 1976, Praha) je bývalý český hokejista, naposledy hrajúci za tým HC Stadion Vrchlabí.

Je bratrancom slovenského reprezentanta Miroslava Hlinku. Meria 179 cm a váži 84 kg (2006).

Klubový hokej 
Jaroslav Hlinka je útočník. V sezóne 2005/06, ako aj nasledujúcu, pôsobil v klube českej ligy HC Sparta Praha.

1. júla 2007 podpísal ročnú zmluvu s klubom NHL Colorado Avalanche. Svoj prvý gól v NHL strelil 23. októbra 2007 v zápase proti Edmonton Oilers.Po sezóne 2007/2008 podpísal zmluvu s tímom švédskej Elitserien Linkopings HC.

Reprezentácia 
Český tréner Alois Hadamczik ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige, kde získal striebro. Súčasťou českého tímu bol aj o rok neskôr v Moskve.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Českí hokejisti
Účastníci MS v hokeji 2006
Účastníci MS v hokeji 2007
Hráči Colorado Avalanche
Osobnosti z Prahy
Jaroslav Hlinka

Jaroslav Hlinka môže byť:

 český hokejista (* 1976), pozri Jaroslav Hlinka (hokejista)
 slovenský komunálny politik (* 1954), pozri Jaroslav Hlinka (politik)
Lukáš Krajíček

Lukáš Krajíček (* 11. marec 1983, Prostějov, Česko-Slovensko) je český reprezentant v ľadovom hokeji. Hráva na poste obrancu. Meria 185 cm a váži 85 kg (údaj z roku 2006).

Klubový hokej 
V sezóne 2005/2006 pôsobil v klube NHL Florida Panthers. Pred začiatkom ročníka 2006/2007 ho Florida vymenila do klubu Vancouver Canucks, kde hrá dodnes.

Reprezentácia 
Tréner Alois Hadamczik ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige. Nosí číslo 2.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Českí hokejisti
Hráči Florida Panthers
Osobnosti z Prostějova