joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Odense

Odense je dánske mesto na ostrove Fyn, ktorého je správnym strediskom. S počtom 170-tisíc obyvateľov (2013) je tretím najväčším mestom Dánska.

Názov mesta pochádza zo slov Odins Vi, teda Odinovo miesto, a odkazuje na severskú mytológiu.
Je jedným z najstarších miest Dánska, v roku 1988 oslávilo 1 000 rokov od založenia. Rakva svätého Knuta bola v stredoveku obľúbeným pútnickým miestom.

Mesto leží v Odensskom zálive na Odensskej rieke (Odense Å). V Odense sa 2. apríla 1805 narodil slávny spisovateľ, básnik a rozprávkar Hans Christian Andersen. V jeho rodnom dome je dnes múzeum. Jeden dom v historickej časti mesta je prestavaný na Dom Hansa Christiana Andersena.

V Odense je aj múzeum klasického skladateľa Carla Nielsena, ktorý sa narodil neďaleko Odense.

Pivovar Albani varí medzi inými i pivo Odense Pilsner.

V meste je zoologická záhrada a tiež sídlo Juhodánskej univerzity. V Odense sa taktiež nachádza aj najmenší obchodný dom IKEA na svete.

Zo športových klubov je najvýznamnejší Odense BK, založený v roku 1887.

V máji 2022 sa mesto vrátilo k električkovej doprave, ktorá bola zrušená v roku 1952. Trať s dĺžkou 4,5 kilometra má 26 zastávok a vedie od severozápadu mesta na juh.

Osobnosti mesta 
 Hans Christian Andersen (1805 – 1875), dánsky spisovateľ
 Caroline Wozniacka (* 1990), dánska tenistka

Partnerské mestá 
  Brno, Česko
  Columbus, Ohio, USA
  Funabashi, Čiba, Japonsko
  Groningen, Holandsko
  Iksan, Kórejská republika
  Izmir, Turecko
  Katovice, Poľsko
  Kaunas, Litva
  Klaksvík, Faerské ostrovy
  Kópavogur, Island
  Kyjev, Ukrajina
  Norrköping, Švédsko
  Östersund, Švédsko
  Petah Tikva, Izrael
  Schwerin, Nemecko
  St Albans, Hertfordshire, Spojené kráľovstvo
  Šao-sing, Če-ťiang, Čína
  Tampere, Fínsko
  Trondheim, Nórsko
  Upernavik, Grónsko

Referencie

Iné projekty

Extérne odkazy 
 Odense – Masto Hanse Christiana Andersena 
 The City of Odense 
 Odense Zoo

Zdroj 

 
Mestá v Dánsku
Južné Dánsko
Pico (ostrov)

Pico je ostrov na Azorských ostrovoch, známy najmä vďaka svojej sopke Ponta do Pico, ktorá dosahuje nadmorskej výšky 2351 m, čím je najvyššou horou Portugalska a zároveň treťou najvyššou horou v Atlantickom oceáne. Ostrov je druhý najväčší ostrov v rámci Azorských ostrovoch a je dlhý 46,23 km a vo svojom najširšom bode dosahuje 15,87 km šírky. Celkovo zaberá plochu o výmere 447 km². Je vzdialený 8,3 km juhovýchodne od ostrova Faial a 15 km juhozápadne od ostrova São Jorge. 

Známy portugalský spisovateľ Raúl Brandão pomenoval ostrov Ilha Preta ("Čierny ostrov") vďaka čiernej vulkanickej zemi známej svojími vinicami.
Vinice  na ostrove boli v roku 2004 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Administratívne je otrov rozdelený do troch územných celkov : Lajes do Pico, Madalena a São Roque do Pico.

Na severe ostrova sa medzi obcami Santa Luzia a Bandeiras nachádza regionálne letisko zabezpečujúce spojenie s hlavným mestom Portugalska Lisabonom (TAP/SATA), ako aj s ostatnými Azorskými ostrovami (SATA). Okrem toho existuje aj každodené lodné prepojenie (Transmaçor) so susednými ostrovami São Jorge, a Faial. V letnom období existuje aj lodné spojenie s ostatnými Azorskými ostrovami.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Azorský portál (nemecky)
 Informácie a fotografie z Azorov (nemecky)
 Letecká spoločnosť SATA - oficiálna webová stránka
 Letecká spoločnosť TAP Portugal - oficiálna webová stránka

Lokality Svetového dedičstva v Portugalsku
Azory
Angra do Heroísmo (okres)

Angra do Heroísmo („zátoka hrdinstva“) je okres (município) zaberajúci asi polovicu ostrova Terciera v Azorách s asi 35 065 obyvateľmi. Plochou relatívne veľmi malú časť tohto okresu (časť 4 obcí okresu) tvorí rovnomenné mesto s asi 10 200 obyvateľmi. 

Začiatky histórie mesta siahajú do 15. storočia, kedy mesto stálo na dôležitej križovatke lodných trás medzi Európou, Amerikou a Afrikou. Práve na tomto mieste, po návrate z objaviteľskej plavby do Indie v roku 1499, pochoval Vasco da Gama svojho brata Paula. V ranom 17. storočí sa prístave pravidelne zastavovali španielske flotily lodí naložené pokladmi na spiatočnej ceste z Ameriky do Európy.

Vďaka svojej historickej hodnote bolo v roku 1983 centrum mesta zapísané do zoznamu kultúrneho svetového dedičstva UNESCO.

Partnerské mestá 
 Évora, Portugalsko
 Gilroy, Kalifornia, USA
 Gramado, Brazília
 Taunton, Massachusetts, USA
 Salvador, Brazília

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Stránka UNESCO

Zdroj 

Mestá v Portugalsku
Okresy v Portugalsku
Azory
Lokality Svetového dedičstva v Portugalsku
Kláštor v Alcobaçe

Kláštor v Alcobaçe je stredoveký cisterciánsky kláštor zapísaný od roku 1989 na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO s najväčším gotickým kostolom v Portugalsku. Nachádza sa v meste Alcobaça. Kláštor spolu s kostolom patria medzi prvé gotické stavby v Portugalsku a taktiež sú jedny z prvých kláštorov cisterciánskeho rádu v tejto krajine.

Dejiny kláštora 
Kláštor v Alcobaçe založil prvý portugalský kráľ Alfonz I. v roku 1153 ako dar pre Bernarda z Clairvauxu, ktorým si pripomínali víťazstvo nad Maurami pri Santaréme v roku 1147. V jeho rozširovaní pokračoval kráľ Dinis I. Zakladajúci cisterciánsky konvent bol vyslaný z materského kláštora Clairvaux vo Francúzsku. 

Kláštor v Alcobaçe zároveň slúžil ako hrobka panovníkov a členov kráľovskej rodiny:
 Alfonz II. († 1223) 
 Alfonz III. († 1279) 
 Urraca I. († 1220)
 Beatrix Kastílska († 1303)
 princ Fernando (1260 - 1262), syn Alfonza III. a Beatrix 
 princ Vincent (1268 - 1271), syn Alfonza III. a Beatrix
 princ Sancho
 Peter I. († 1367)
 Inês de Castro († 1355)

Dcérske kláštory 
 kláštor Tomaraes - založený v roku 1172
 kláštor Maçeira-Dao - založený v roku 1188
 kláštor Bouro - založený v roku 1195
 kláštor Estrella- založený v roku 1220
 kláštor Sao Paulo de Frades - založený v roku 1221

Iné projekty

Externé odkazy 
 informácie o kláštore na www.visitportugal.com 

Lokality Svetového dedičstva v Portugalsku
Kláštory v Portugalsku
Románske stavby v Portugalsku
Gotické stavby v Portugalsku
Renesančné stavby v Portugalsku
Kráľovské pohrebiská
Vodné pólo na Letných olympijských hrách 2008

Vodnopólový turnaj na Letných olympijskych hrách 2008 v Pekingu prebiehal od 9. augusta do 24. augusta.  Uskutočnil sa v Ying Tung Natatorium. V mužskej časti sa zúčastnilo 12 tímov a v ženskej 8. Ženské finále sa odohralo 21. augusta a mužské 24. augusta. Medzi mužmi obhájili titul Maďari a v ženách vyhrali Holanďanky.

Ženský turnaj 

Skupina A: 
  Čína
  Taliansko
  Rusko
  USA

Skupina B:
  Austrália
  Grécko
  Holandsko
  Maďarsko

Mužský turnaj 

Skupina A: 
  Austrália
  Čína
  Grécko
  Kanada
  Maďarsko
  Španielsko

Skupina B
  Čína
  Chorvátsko
  Taliansko
  Nemecko
  Srbsko
  USA

Externé odkazy 
 oficiálna stránka Letných olympijských hier 2008 

 
Vodné pólo v 2008
Štadión Tatran

Tatran Štadión je hlavný štadión prešovského futbalového tímu 1. FC Tatran Prešov. Patrí medzi najstaršie futbalové štadióny na Slovensku a často je označovaný ako "dedo štadión". V roku 2009 bolo osadených 3 400 stoličiek na tribúnu, ktorá bola určená na státie. Táto rekonštrukcia stála 5 mil. korún a kapacita štadióna sa znížila na 5 410 miest. Kapacita pred rokom 2009 bola 14 000 divákov, z čoho bolo 2 000 miest na sedenie a 12 000 na státie.

Dejiny 
Mesto ešte v závere roka 1899 darovalo športovcom lúku s rozlohou 8000 štvorcových siah. V priestore pri Mlynskom jarku vyrástli pri hracej ploche najprv kabíny a klubovňa, v roku 1907 aj drevená tribúna pre 400 ľudí. Od roku 1926 bolo ihrisko oplotené. Počas druhej svetovej vojny si nemeckí vojaci vytvorili z hracej plochy parkovisko vozidiel. Štadión po bombardovaní mesta prederavili tri krátery, drevená tribúna ľahla popolom po bombovej explózii, obraz skazy doplnili zrúcaný plot a polámané bariéry. Už v roku 1945 však bola opravená hracia plocha, o rok neskôr pribudol okolo ihriska plot a začala sa stavať tribúna s 1500 sedadlami. V roku 1947 už boli divákom k dispozícii aj dve bočné tribúny s ďalšími 1520 sedadlami. Po rekonštrukcii a vybudovaní prístavby v roku 1994 mal štadión 1. FC Tatran kapacitu 7900 miest, z toho 2000 na sedenie. V roku 2009 pribudli sedadlá aj na dovtedajšom ovále určenom na státie. Kapacita štadióna sa tak znížila na 5410 miest, no sú všetky na sedenie.

Nový štadión
Od roku 2008 funkcionári klubu avizovali, že chcú postaviť nový štadión. Nový prešovský štadión sa mal začať stavať na začiatku roka 2010, z projektu však z finančných dôvodov vzišlo.

Referencie 

Futbalové štadióny na Slovensku
Stavby v Prešove
1. FC Tatran Prešov
Šport v Prešove
Architektúra z 1899
Diablo II: Lord of Destruction

Diablo II: Lord of Destruction je datadisk ku počítačovej hre Diablo 2. Vytvorený a vydaný bol v roku 2001 spoločnosťou Blizzard Entertainment.

Nové možnosti

5. akt 

Prvoradou úlohou vývojového tímu bolo rozšíriť hernú dobu už na základnej obťažnosti. Rozšírenie bolo riešené cez nový, v poradí piaty akt, v zasneženej krajine barbarov. Zaujímavosťou mesta je možnosť najať barbarských spolubojovníkov, a tiež jedna z úloh v ktorej je potrebné zničiť jedného z obyvateľov mesta.

Postavy 
Veľké rozšírenie sa udialo tiež v herných postavách, kde pribudla nová záporná postava (Baal), nový najímateľný pomocný bojovník (barbar) a hlavne nové hrateľné postavy, druid a vrahyňa. Druid kombinuje premeny na vlka alebo medveďa s elementárnou mágiou a vyvolávaním spolubojovníkov. Vrahyňa kombinuje bojové umenie a pasce.

Posilnenie postáv 
Všetky postavy mali vylepšené možnosti liečenia a to vyššou efektivitou elixírov. Pribudla tiež možnosť použitia sekundárnych zbraní, umožňujúca hlavne odniesť viac nájdených predmetov. Pri ideálnom prípade môže bojovník Barbar niesť v rukách až štyri obojručné meče. U iných postáv bolo možné niesť v hre bez datadisku iba jeden.

Zlepšenia prinášajú aj nové predmety, ktoré pridávajú rôzne výhody vtedy, ak sú pridané v inventári. Každá postava tiež môže nájsť špecifické zbrane, štíty alebo prilby, určené priamo na jednu zo 7 postáv. Ostatné postavy nemôžu tieto predmety používať.

Pozri aj 
 Diablo
 Diablo III

Externé odkazy 
 Popis charakterov 
 Popis schopností charakterov 

Počítačové hry
Národný park Plitvické jazerá

Národný park Plitvické jazerá (chorv. Nacionalni park Plitvička jezera) je najznámejší národný park v Chorvátsku, ktorý leží v Licko-senjskej župe. Nachádza sa na hornom toku rieky Korana medzi horskými vápencovými masívmi Veľká a Malá Kapela a Pleševica medzi mestami Karlovac a Zadar v blízkosti hranice s Bosnou a Hercegovinou. Krasové jazerá sú terasovito rozložené a spojené prietokmi. Nachádza sa tu 140 vodopádov, 20 jaskýň a žriediel. Rozloha parku je . Lesy sú bukové, jedľové, smrekové a tisové. Žijú tu medvede, líšky, srnce a diviaky.

História 
Označenie Plitvické jazerá po prvé použil v roku 1777 kňaz Dominik Vukasovič. 8. apríla 1949 bol založený národný park na ochranu unikátnej kaskády (prevýšenie ) a v roku 1979 bol zaradený na zoznam Svetového dedičstva UNESCO. Do roku 1958 bol pre turistov neprístupný. Na jar 1991 sa územie parku stalo miestom veľkonočnej krvavej bitky, prvého vojenského konfliktu, ktorý si vyžiadal obete v rámci juhoslovanskej občianskej vojny. Dodnes (2017) sú na niektorých miestach míny.

Turistika 
Park navštevuje ročne 200 000 turistov. Vstup do národného parku je platený , turistické trasy a mosty vedú po oboch stranách kaňonu i pod vodopádmi. K najvyššie položenému jazeru (Proščansko jazero) jazdí kyvadlová doprava, ktorá je v rámci zaplateného vstupu zadarmo. Cez jazero Kozjak pláva pravidelne parník.

Na Plitvických jazerách boli nakrúcané niektoré scény filmu Poklad na Striebornom jazere alebo Winnetou.

Vodstvo 
V parku je na piatich riekach 16 väčších a niekoľko malých jazier, ktoré sa delia na dve skupiny – Horné a Dolné. Celková rozloha jazier je . 

 Rieky
 Korana
 Crna
 Biela
 Plitvica – spadá do kaňonu  vysokým vodopádom
 Rječica – sústava ôsmich jazier, z ktorých najväčšie je jazero Kozjak

 Horné jazerá
 Proščansko jazero, Prošće – rozloha , hĺbka , dĺžka 
 Ciginovac – rozloha 
 Okrugljak – rozloha 
 Batinovac – rozloha 
 Vir – rozloha 
 Veliki Jovinovac, Veliko jezero  – rozloha 
 Mali Jovinovac, Malo jezero  – rozloha 
 Galovac – rozloha 
 Milino jezero
 Gradinsko jezero – rozloha 
 Veliki Burget – rozloha 
 Kozjak – rozloha , hĺbka , dĺžka 
 Dolné jazerá
 Milanovac – rozloha 
 Gavanovac – rozloha 
 Kaluđerovac – rozloha 
 Novakovića-brod – rozloha

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Plitvické jezerá - oficiálna stránka
 Webový sprievodca po Chorvátsku o Plitvických jazerách

Zdroj 

Národné parky v Chorvátsku
Lokality Svetového dedičstva v Chorvátsku
Lando

Lando (* ?, Sabina – † cca marec 914) bol pápež Rímskokatolíckej cirkvi. Pápežský úrad zastával cca od augusta 913 do cca marca 914. O jeho predošlej kariére, ani o okolnostiach zvolenia sa nevie nič.

Iné projekty

Zdroj 
 

Úmrtia v 914
Pápeži
Čandraján-1

Čandraján-1 je prvá indická sonda, ktorá bola vyslaná na prieskum Mesiaca. Štart sondy sa uskutočnil v roku 2008 z indického kozmodrómu Šríharikota s pomocou rakety PSLV-XL.

Program misie   
V prevádzke má byť dva roky, počas ktorých sa jednak vyskúša funkčnosť samotnej sondy a hlavne bude vykonané podrobné snímkovanie povrchu vo viditeľnej, röntgenovej, infračervenej a gama časti spektra.

Sonda v sonde   
V hornej časti celej sondy je umiestnená malá (hmotnosť 29 kg) ďalšia sonda MIP, ktorá má byť vypustená na povrch Mesiaca. Prach a vyvrhnuté horniny pri dopade budú preskúmané prístrojmi materskej sondy. Sonda MIP má aj vlastné prístroje.

Konštrukcia   
Hmotnosť sondy je 1380 kg, udávaná vrátane dvoch pomocných rakiet a paliva. Samotná sonda má 523 kg a tvar kocky o hrane 150 cm. Na strane sú dva slnečné panely. Má jeden hlavný a osem pomocných motorčekov. Spojenie so Zemou sa deje cez otočnou parabolickú anténu s priemerom 70 cm. Sonda je vybavená výkonným počítačom.

Postup misie   
Po štarte bola sonda počas 17 minút uvedená na obežnú dráhu Zeme, ktorá sa postupne s pomocou motorčeka stále upravovala, až 3. novembra 2008 prešla na dráhu k Mesiacu. 8. novembra bola navedená na obežnú dráhu Mesiaca. 14. novembra sa zo sondy oddelil 34 kilogramový modul, ktorý následne úspešne dopadol v plánovanej oblasti na mesačnom povrchu. 29. augusta 2009 bolo so sondou náhle stratené spojenie, pravdepodobne kvôli problémom s radiáciou a prehrievaním aparatúry.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 

 http://www.isro.org/chandrayaan/htmls/home.htm
 http://www.n2yo.com/?s=33405
 http://mek.kosmo.cz/sondy/ostatni/chyaan1/index.htm

Mesačné sondy
Indické sondy
Kozmonautika v 2008
Revolúcie v rokoch 1848 – 1849

Revolúcie/revolúcia v rokoch 1848 – 1849 (o názvoch pozri nižšie) bola séria revolúcií proti vtedajším monarchiám vo väčšine Európy v rokoch 1848 až 1849 (vo Švajčiarsku už v roku 1847). Bola ovplyvnená liberálnymi a republikánskymi myšlienkami.

Názvy
Názvy tejto revolučnej vlny sú najmä: revolúcie v rokoch 1848 – 1849, revolúcie 1848 – 1849, revolúcia 1848 – 49, revolúcia 1848 – 1849, revolúcia 1848/1849, revolučné roky 1848 – 1849, revolučné roky 1848/49, revolučný rok 1848/(18)49, revolučná vlna (rokov) 1848 – 1849 (v Európe), revolučné hnutie (v rokoch) 1848 – 1849, buržoázne revolúcie 1848 – 1849, buržoázna revolúcia (v rokoch) 1848 – 1849, európske revolúcie (v rokoch) 1848 – 1849, jar národov, meruôsme roky, roky meruôsme , Svitajúci vek .

Trochu nepresné sú názvy: meruôsmy rok, revolúcia/revolúcie roku 1848, revolučný rok 1848, rok revolúcie, rok európskych revolúcií.

Pravopisné poznámky: 
1. Podľa PSP platných od roku 1991 (a nejasne aj podľa PSP platných od roku 1953) sa názvy revolúcií majú písať s veľkým začiatočným písmenom . Napriek tomu sa vyššie uvedené názvy, zdá sa, v praxi spravidla píšu s malým začiatočným písmenom (a to aj keď je slovo revolúcia v jednotnom čísle), napríklad Malá slovenská encyklopédia uvádza "revolúcia 1848-49". 
 2. Podľa PSP platných do konca 90. rokov 20. stor. sa okolo pomlčky medzi číslami nepísali medzery (1848–1849), podľa PSP z roku 2000 sa okolo pomlčky už píšu medzery (1848 – 1849).

Charakteristika
Revolúcii predchádzal odpor voči poddanstvu a Metternichovi, neúroda, hladomor, hospodárska kríza, národné boje, nespokojnosť s vládnymi režimami po Viedenskom kongrese, zastaranosť feudalizmu.

Cieľom revolúcie bolo odstránenie Metternichovho absolutizmu, snahy o zmenu feudálneho systému, vyrovnanie sa s multietnickosťou s cieľom federalizácie; rozšírenie demokratických slobôd (Francúzsko, rakúska časť habsburskej monarchie), prekonanie roztrieštenosti územia a národné zjednotenie (Nemecko, Taliansko) alebo samostatnosť (Uhorsko, Slovensko).

Revolúcia vypukla vo Švajčiarsku (1847) ako aj Neapolsku a Sicílii (január 1848) a odtiaľ sa šírila po Európe. Zasiahnuté boli štáty celej Európy okrem Spojeného kráľovstva, Ruska, Holandska, Španielska a Osmanskej ríše a čiastočne Srbského kniežatstva (to samo o sebe dotknuté nebolo, ale aktívne sa zapájalo do revolúcií v habsburskej monarchii).

Slovensko 
Na území Slovenska do tejto série revolúcií spadá Revolúcia v rokoch 1848 – 1849 v Rakúskom cisárstve a v rámci nej najmä Uhorská revolúcia, ktorá zahŕňa najmä Maďarskú revolúciu a Slovenské povstanie (= Slovenské dobrovoľnícke výpravy). Podrobnosti pozri v príslušných článkoch.

Iné projekty

Zdroje

Externé odkazy 
The Revolutions of 1848 begin
Encyclopedia of 1848 Revolutions
Civil Liberties gained by the revolutions

 
Dejiny Európy
Dejiny Uhorska
Stratford-upon-Avon

Stratford-upon-Avon [] (Stratford nad Avonou) je mesto v anglickom grófstve Warwickshire. Leží neďaleko Birminghamu a má cca 24 000 obyvateľov. 

Stratford je známy najmä ako rodné mesto Williama Shakespeara. Dramatikova rodina bývala v dome na Henley Street, jeho rodný dom je dnes však len kópiou pôvodného, ktorý zhorel pri požiari v 17. storočí. William Shakespeare je pochovaný v Stratforde v kostole Najsvätejšej Trojice (Holy Trinity Church) spolu s manželkou, najstaršou dcérou a jej manželom.

Turistický ruch je dôležitým hospodárskym odvetvím – mesto ročne navštívi viac ako dva milióny turistov.

Partnerské mestá 
  Dauhá, Katar
  Stratford, Kanada
  Stratford, Nový Zéland
  Stratford, USA

Iné projekty

Externé odkazy

Zdroj 

 
Mestá v Anglicku
William Shakespeare
Jaroslav Paška

Ing. arch., akad. arch. Jaroslav Paška (* 20. jún 1954, Banská Štiavnica – † 15. júl 2021) bol slovenský politik, minister školstva, europoslanec a poslanec Národnej rady SR za SNS.

Mladosť, štúdium a pracovné pôsobenie 
Paška sa narodil v Banskej Štiavnici, vysokoškolské štúdium absolvoval v Bratislave. V rokoch 19691972 navštevoval Strednú všeobecnovzdelávaciu školu v Bratislave, v rokoch 19781982 študoval na Fakulte architektúry SVŠT a v rokoch 19751978 na VŠVU. Od roku 1978 pôsobil projektant a architekt v slobodnom povolaní, medzi rokmi 19851993 vyučoval na FA SVŠT a SjF SVŠT.

Politická kariéra 
V roku 1990 vstúpil Paška do Slovenskej národnej strany pri jej obnovení. Stal sa ministrom školstva za SNS v druhej vláde Vladimíra Mečiara od 10. novembra 1993 do konca vlády v marci 1994. Poslancom NR SR bol medzi rokmi 19942009 a opätovne od roku 2016. Od roku 1999 tiež pravidelne pôsobil ako podpredseda alebo 1. podpredseda SNS.

Do Európskeho parlamentu kandidoval v roku 2009 za Slovenskú národnú stranu a stal sa podpredsedom skupiny Európa slobody a demokracie (EFD). V roku 2014 svoj mandát neobhájil.

Istanbulský dohovor 
Patril medzi aktívnych odporcov Istanbulského dohovoru o predchádzaní násiliu na ženách. Na túto tému je známy jeho výrok „20 percent žien sa stretlo s tým, že boli doma napadnuté. Súčasne platí, že väčšina žien sa s týmto nestretla alebo to neavizovala. To znamená, že tie štyri pätiny rešpektujú isté postavenie v spoločnosti“.

Referencie

Externé odkazy 
 Životopis (SNS) (archív)
 Jaroslav Paška na stránke EP (archív)

Slovenskí architekti
Slovenskí politici
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Politici SNS (1990)
Ministri školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Slovenskí europoslanci (2009 – 2014)
Poslanci NR SR (2016 – 2020)
Absolventi Fakulty architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Absolventi Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave
Vyučujúci na Fakulte architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Vyučujúci na Strojníckej fakulte Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Osobnosti z Banskej Štiavnice
Bobačka

Bobačka je jaskyňa v NP Muránska planina (katastrálne územie Muránska Huta). V roku 2001 bola vyhlásená za národnú prírodnú pamiatku. Ochranou sa stala pre svoju typickú fluviokrasovú charakteristiku autochtónnej jaskyne.

Vznikla v podmienkach planinového krasu. V jaskyni sa nachádza rozmanitá a neporušená kvapľová výzdoba a aj jedinečné erózne formy. Hniezdi tu 13 druhov netopierov najmä podkovár malý (Rhinolophus hipposideros) a netopier obyčajný (Myotis myotis).

Nie je verejnosti prístupná. Celková dĺžka známych chodieb je . Jej vodné toky sú zdrojom pitnej vody pre obec Muránska Huta.

Zdroje 

Jaskyne na Slovensku
Národné prírodné pamiatky v Banskobystrickom kraji
Chránené územia Národného parku Muránska planina
Chránené územia v okrese Revúca
Ruské

Ruské (rue Руське) bola obec na Slovensku v okrese Snina.

Obec patrila k regónu Zemplín. Prvá písmoná zmienka je z roku 1567, patrila k humenskému panstvu. Obyvatelia pracovali v lesoch a chovali dobytok. Počas rokov 1939-1944 bola obec pripojená k Maďarsku.

Dnes je katastrálne územie Ruské súčasťou obce Stakčín.

V roku 1980 bola vysídlená kvôli výstavbe Starinskej priehrady. Prvá zmienka je z roku 1567. Pôvodne patrila humenskému panstvu, neskôr viacerým rodinám. Z obce sa zachoval obecný cintorín, kaplnka na mieste zbúraného kostola z r. 1789, vojenský cintorín z prvej svetovej vojny a tri domy. V strede obce pod cintorínom je prícestný kríž z roku 1955. Z konca bývalej obce do Ruského sedla vedie zachovalá kamenná cesta z r. 1861 tzv. Porta Rusica. Pod Ruským sedlom sa nachádza Pamätník Osloboditeľom.

V katastrálnom území bývalej obce sa nachádza Národná prírodná rezervácia Pľaša, súčasť Národného parku Poloniny.

Referencie

Externé odkazy 
 http://www.ruske.sk

Slovenské obce zaniknuté vysídlením
Stakčín
Kadji Sports Academy

Kadji Sports Academy je kamerunská športová akadémia a futbalový klub. Klub je z mesta Douala a hrá v elitnej kamerunskej lige MTN Elite One.

Slávni hráči 
 Samuel Eto’o
 Étienne Eto’o
 Arnaud Monkam
 Éric Djemba Djemba
 Stéphane Mbia
 Benjamin Moukandjo Bilé
 Aurélien Chedjou
 Dinnyuy Kongnyuy
 Carlos Kameni
 Georges Mandjeck
 David Eto’o
 Sébastien Siani
 Raik Charlie Ebongue
 Victorien Ndong
 Sanda Oumarou

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka (anglicky)

Kamerunské športové akadémie
Kamerunské futbalové kluby
HK Dinamo Riga

Dinamo Riga je hokejový klub sídliaci v Rige v Lotyšsku. Klub bol založený 7. apríla 2008 ako nástupca klubu s rovnakým názvom, ktorý zanikol v roku 1995. Klub pôsobí v KHL.

Hlavným trénerom je Lotyš Artis Ābols.

Farmovým tímom je HK Riga 2000 pôsobiaci v Lotyšskej a Bieloruskej extralige.
Kapitánom je Sandis Ozoliņš.

Zoznam hráčov 
Aktuálny zoznam hráčov k 6. februáru 2009.

Štatistika 
Top 10 hráčov s najviac bodov po konci základnej časti KHL.

Poznámka: Pos = Pozícia; GP = Odohranté zápasy; G = Góly; A = Asistencie; Pts = Body; * = aktuálny hráč Dinamo Riga

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky 
 Medzinárodná verzia oficiálnych stránok
 Stránky fanúšikov

Lotyšské hokejové kluby
Šport v Rige
Kontinentálna hokejová liga
Fakulta mechatroniky Trenčianskej univerzity Alexandra Dubčeka v Trenčíne

Fakulta mechatroniky Trenčianskej univerzity Alexandra Dubčeka v Trenčíne (skr. FM TnUAD) bola jednou z fakúlt Trenčianskej univerzity Alexandra Dubčeka v Trenčíne. Poskytovala vysokoškolské vzdelávanie a rozvíja vedecké bádanie v odboroch mechatronika a manažérstvo kvality produkcie.

História 
Táto fakulta vznikla už pri vzniku univerzity 1.7. 1997. Počet jej študentov mal za posledné roky rastúci trend a v školskom roku 2008/2009 ju navštevovalo okolo osemsto. V roku 2010 univerzita túto fakultu zrušila, z dôvodu odobratia akreditácie ministerstvom školstva.

Umiestnenie 
Fakulta sa nachádzala v mestskej časti Záblatie na ulici Pri parku.

Aktivity 
Fakulta mechatroniky konala pravidelne od roku 2007 tzv. Letnú školu mechatroniky. Tá bola určená pre študentov stredných škôl Trenčianskeho kraja so zameraním na mechatroniku, elektrotechniku, strojárstvo a informatiku. Boli tu prezentované prednášky na aktuálne témy vo vede a výskume ako aj vedecko-výskumné aktivity na Fakulte mechatroniky Trenčianskej univerzity. Prednášali ich významní odborníci zaujímavou populárnou formou. Prednášky boli doplnené o praktické cvičenia na vybrané témy a prehliadku odborných laboratórií. Absolvovaním LŠM získali zúčastnení študenti certifikát udelený Dekanom fakulty mechatroniky. Letná škola mechatroniky je organizovaná s podporou Európskeho sociálneho fondu.  

Fakulta mechatroniky sa pravidelne aktívne zapájala do Európskeho týždňa vedy a techniky.

Pracoviská 
 Katedra informatiky
 Katedra mechatronických systémov
 Katedra metrológie a manažérstva kvality

Referencie

Pozri aj 
 mechatronika

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka fakulty
 Stránka univerzity
 mechatronika.sk 

Trenčianska univerzita Alexandra Dubčeka v Trenčíne
Bývalé vysokoškolské fakulty na Slovensku
Frank De Winne

Frank De Winne (* 25. apríl 1961, Gent, Belgicko) je od januára 2000 belgický astronaut, člen oddielu astronautov ESA. Roku 2002 vzlietol na palube ruskej kozmickej lode Sojuz TMA-1 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) na týždennú návštevu. V roku 2009 sa stal členom dlhodobej posádky ISS (Expedícia 20).

Život

Vojenský pilot 
Frank De Winne roku 1984 ukončil Kráľovskú vojenskú akadémiu v Bruseli. Potom slúžil v belgickom vojenskom letectve, dosiahol kvalifikáciu skúšobného pilota. Na rôznych typoch lietadiel nalietal viac ako 2300 hodín.

Kozmonaut 
Už roku 1991 bol jedným z piatich belgických finalistov druhého výberu ESA. Vtedy za Belgicko medzi európskych astronautov postúpila Marianne Merchezová. De Winne sa astronautom oddielu ESA stal až v januári 2000.

Prvý let 
V auguste 2001 začal výcvik v ruskom Stredisku prípravy kozmonautov. V novembri toho istého roku bol začlenený do posádky 4. návštevnej expedície (EP 4) na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Posádka v zložení: veliteľ Sergej Zaľotin, palubný inžinier 1 Frank De Winne a palubný inžinier 2 Jurij Lončakov okamžite začala prípravu. Vlastná dohoda o lete belgického kozmonauta (program Odissea) bola podpísaná až 18. apríla 2002. 

Do vesmíru odštartovali z kozmodrómu Bajkonur 30. októbra 2002 v Sojuz TMA-1. Hlavnou úlohou letu bola zámena lode Sojuz, slúžiacej ako záchranná loď ISS. Po týždennom pobyte na ISS sa trojica 10. novembra 2002 vrátila na Zem na palube Sojuz TM-34, celkovo po 10 dňoch, 20 hodinách a 52 minútach letu. 

V auguste 2006 bol určený za náhradníka Leopolda Eyhartsa (Expedícia 16, štart STS-122, pristátie STS-123). Let Eyhardsa uskutočnil vo februári - marci 2008.

Druhý let 
V auguste 2007 bol zaradený do Expedície 20, pričom v júli 2008 bol menovaný za veliteľa Expedície 21. 

Dňa 27. mája 2009 odštartoval z kozmodrómu Bajkonur v kozmickej lodi Sojuz TMA-15. Spolu s ním boli na palube ruský kozmonaut Roman Romanenko - veliteľ lode a Robert Thirsk z Kanadskej vesmírnej agentúry (CSA). Cieľom letu bola Medzinárodná vesmírna stanica (ISS) pri ktorej Sojuz pristál 29. mája 2009. Posádka Sojuz TMA-15 rozšírila počet kozmonautov ISS na 6, De Winne v dlhodobej posádke Expedície 20 zaujal pozíciu palubného inžiniera. 
Po výmene posádky sa stal veliteľom Expedície 21. Na Zem sa vrátil 1. decembra 2009.

Referencie

Iné projekty 

Belgickí kozmonauti
Držitelia Radu Priateľstva
Jurij Ivanovič Onufrijenko

Jurij Ivanovič Onufrijenko (; ; * 6. február 1961, Riasnoje) je od apríla 1989 sovietsky/ruský kozmonaut, člen oddielu kozmonautov Strediska prípravy kozmonautov. Roku 1996 vzlietol na palube kozmickej lode Sojuz TM-23 ku stanici Mir na polročný kozmický let. Druhýkrát sa do vesmíru dostal v prvej polovici roku 2002, tentokrát na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Celkom vo vesmíre strávil 389 dní, 14 hodín a 47 minút.

Život

Letec 
Jurij Onufrijenko pochádza z dediny Riasnoje v Charkovskej oblasti, narodil sa v robotníckej rodine, je ukrajinskej národnosti. Roku 1982 absolvoval Jejskú vojenskú vysokú leteckú školu. Potom slúžil v letectve na Ďalekom východe, celkom nalietal 800 hodín (245 v škole, 305 v aeronautike, 250 v CPK do októbra 1992), uskutočnil 54 zoskokov.

Kozmonaut 
Roku 1988 sa uskutočnil ďalší, už desiaty nábor do oddielu kozmonautov Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina (CPK). Onufrijenko prešiel lekárskymi prehliadkami a 25. januára 1989 bol rozhodnutím Štátnej medzirezortnej komisie odporučený do oddielu kozmonautov CPK, formálne zaradený v CPK na pozícii kandidáta na kozmonauta bol 22. apríla 1989. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 1. februára 1991 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut. 

Od apríla 1991 sa pripravoval na let na Mir. V apríli 1994 bol vymenovaný za veliteľa tretej (rezervnej) posádky Základnej expedície 18 (EO-18, štart v marci 1995), teda zároveň aj záložnej posádky Základnej expedície 19 (EO-19, štart v júni 1995 ) a hlavnej posádky Základnej expedície 21 (EO-21). Najprv sa pripravoval v dvojici s Alexandrom Poleščukom, od apríla 1995 s Jurijom Usačovom.

Prvý let 
Do vesmíru Onufrijenko a Usačov odštartovali v lodi Sojuz TM-23 21. februára 1996, o dva dni sa spojili s Mirom. Prevzali stanicu od Základnej expedície 20 (Jurij Gidzenko, Sergej Avdejev, Thomas Reiter), ktorá sa 29. februára 1996 vrátila na Zem. K ruskej dvojici sa 24. marca pripojila Shannon Lucidová, priviezol ju pri svojej tretej návšteve raketoplán Atlantis. Expedícia 21 strávila na stanici šesť mesiacov, koncom augusta 1996 odovzdali Mir nástupcom zo Základnej expedície 22 a 2. septembra pristáli po 193 dňoch, 19 hodinách a 8 minútach letu.

Druhý let 
V júli 1997 bol vybraný za veliteľa záložnej posádky Expedície 1 a hlavnej posádky Expedície 3 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Po reorganizácii posádok v októbri toho istého roku sa stal veliteľom záložnej posádky Expedície 2 a hlavnej posádky Expedície 4. 

Druhýkrát do vesmíru vzlietol 5. decembra 2001 na palube raketoplánu Endeavour (let STS-108), po spojení s ISS sa členovia Expedície 4 – Onufrijenko, Carl Walz a Daniel Bursch – na pol roka usadili na stanici. Na Zem ich odviezol opäť raketoplán Endeavour 19. júna 2002, členovia Expedície 4 strávili v kozme 195 dní, 19 hodín a 39 minút.  

V marci 2004 odišiel z oddielu kozmonautov, stal sa zástupcom náčelníka 1. správy v CPK.

Referencie

Zdroj 

Sovietski kozmonauti
Ukrajinskí kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ukrajinskí letci
Ruskí letci
Lluís Companys i Jover

Lluis Companys i Jover (* 21. jún 1882, Tarros, † 15. október 1940, Barcelona) bol španielsky politik a právnik, stúpenec samostatnosti Katalánska, vodca strany  Esquerra Republicana de Catalunya. Od roku 1934 a po celú doba trvania občianskej vojny až do smrti v roku 1940 bol predseda Katalánskej Generalitat. Companys je katalánskym národným hrdinom, jeho meno nesie olympijský štadión v Barcelone.

Počas občianskej vojny stál na strane legálnej republikánskej vlády , v praxi teda opustil svoje snahy o samostatnosť Katalánska. Po prehranej vojne žil v emigrácii vo Francúzsku, avšak po obsadení Francúzska nemeckými vojskami, padol do rúk gestapa, ktoré ho vydalo vojsku generála Francisca Franca. Bol odsúdený vojenským tribunálom v Barcelone na smrť, proti ktorého rozsudku nebolo možné odvolanie. 15 októbra 1940 bol rozsudok vykonaný.

Pozri aj 
 Zoznam predsedov katalánskej Generalitat
 Generalitat de Catalunya

Iné projekty 

Dejiny Katalánska
Katalánski politici
Popravení politici
Zuzana Bartošová

Zuzana Bartošová (* 30. október 1946, Bratislava) je slovenská historička umenia, zameriava sa hlavne na moderné slovenské výtvarné umenie.

V rokoch 1964 – 1969 študovala dejiny umenia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (školiteľ: Doc. PhDr. Radislav Matuštík, CSc.), diplomová práca Ilustrácia generácie 2. svetovej vojny.

Dizertačnú prácu „Neoficiálna slovenská výtvarná scéna 70. a 80. rokov XX. storočia“ obhájila na Palackého univerzite v Olomouci v Česku.

Kariéra
1970 – 1990 Slovenská národná galéria, kustódka zbierky sochárstva 20. storočia
1990 – 1992 riaditeľka Slovenskej národnej galérie
1992 – 1998 Fakulty humanistiky Trnavskej univerzity, prednášky Dejiny výtvarného umenia 20. storočia
1993 – 2000 prezidentka Slovenskej sekcie AICA
1993 - koncipuje zbierku Prvej slovenskej investičnej skupiny v Bratislave
1998 - pracuje ako vedecká pracovníčka na Ústave dejín umenia SAV v Bratislave
2005 - vedie Nadáciu súčasného slovenského výtvarného umenia v Bratislave

Zaoberá sa výtvarným umením 20. storočia, prevažne tematikou Neoficiálne umenie sedemdesiatych a osemdesiatych rokov 20. storočia na Slovensku, v ktorej patrí medzi svetovú špičku. Je členkou AICA (International Association of Art Critics) a UHSS (Umeleckohistorická spoločnosť Slovenska).

Externé odkazy
Životopis na stránke LCA
Publikačná činnosť na stránke SAV

Slovenskí historici umenia
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Osobnosti z Bratislavy
Václav Rabas (organista)

Václav Rabas (* 14. august 1933, Dolní Bezděkov, Česko – † 20. apríl 2015, Pardubice, Česko) bol český organista a pedagóg.

Absolvoval konzervatórium a Akadémiu múzických umení v Prahe (prof. Jiří Reinberger). 

Zvíťazil na medzinárodných súťažiach (napríklad 1. cena súťaže konzervatórií Česko-Slovenska v roku 1951, 1. cena z festivalu Pražská jar 1958) a bol profesorom na pražskej HAMU a pardubickom konzervatóriu (študenti: Aleš Bárta, Pavel Svoboda). V roku 1989 získal titul Národný umelec.

Referencie

Zdroje 
 Hudobný slovník

Českí organisti
Českí pedagógovia
Česko-slovenskí národní umelci
Poslanci česko-slovenského Federálneho zhromaždenia
OGC Nice

Olympique Gymnaste Club de Nice-Côte d'Azur, (OGC Nice) je francúzsky futbalový klub hrajúci prvú najvyššiu francúzsku ligu. Bol založený 19. júla 1904. Sídli v neste Nice. Domáce zápasy hráva na štadióne Allianz Riviera.

Úspechy
 Ligue 1
 Víťazi (4):  1951, 1952, 1956, 1959.
 Ligue 2   1948, 1965, 1970, 1994.
 Víťazi (4):  
 Coupe de France
 Víťazi (3):  1952, 1954, 1997.

Iné projekty

Externé odkazy
Oficiálna webstránka (fr)

Francúzske futbalové kluby
Futbalové kluby založené v 1904
Sophie Monková

Sophie Charlene Akland Monková, rodená Sophie Monková (* 14. december 1979) je austrálska speváčka, herečka a príležitostná modelka.

Biografia 
Narodila sa v Anglicku, ale jej rodičia sa presťahovali do Gold Coast v štáte Queensland v Austrálii. Bola členkou ženskej popovej skupiny Bardot, neskôr začala sólovú kariéru. Vydala album Calendar Girl. Ako herečka hrala vo filmoch Strašná haluz, Klik - život na diaľkové ovládanie a Sex and Death 101.

Monkovej profesionálna hudobná kariéra začala v roku 1999, keď zareagoval na jeden inzerát, ktorý hľadal dievčatá spevácky a tanečne nadané dievčatá. Bol to inzerát pre nápad vytvoriť dievčenskú skupinu na účinkovanie v austrálskej mutácii reality show Pop Idol (u nás Slovensko hľadá superstar). Po viacerých výberových kolách sa Sophie stala členkou skupiny, ktorá bola nazvaná Bardot. Krátko po rozpade Bardot, Monková začala pracovať na svojej sólovej kariére. Vydala svoj prvý singel „Inside Outside“, ktorý neskôr vyšiel na albume s názvom Calendar Girl.

Diskografia 
Štúdiové albumy
 Calendar Girl (2003)

Single
 „Inside Outside“ (2002)
 „Get the Music On“ (2003)
 „One Breath Away“ (2003)

Filmografia 
 Životný príbeh Natalie Woodovej (2004) … Marilyn Monroe
 London (2005) … Lauren
 Strašná haluz (2006) … Andy
 Klik - život na dialkove ovládanie (2006) … Stacey
 Sex and Death 101 (2007) … Cynthia Rose
 Jarní prázdniny (2009) … Mason
 Hory zalité krví (2009) … Alexa
 Murder World (2010) … Brooke
 Hard Breakers (2010) … Lindsay Greene

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 
 Sophie Monk na ČSFD

Austrálske popové speváčky
Austrálske speváčky elektronickej hudby
Austrálske filmové herečky
Austrálske modelky
Osobnosti z Londýna
Austrálske osobnosti anglického pôvodu
HC Košice v sezóne 2007/2008

HC Košice v sezóne 2007/2008 hrali 15. sezónu v najvyššej slovenskej hokejovej súťaži. V tejto sezóne sa klub prebojoval až do finále, v ktorom prehral so Slovanom Bratislava 3:4 na zápasy.

Sezóna

Káder
Tréneri
  Ján Šterbák (* 11. jún 1952)
  Anton Tomko (* 4. august 1963)

V priebehu sezóny:

  Rostislav Čada (* 31. máj 1954)
  Anton Tomko (* 4. august 1963)

Zmeny v Kádru

Pred sezónou

Počas sezóny

Liga

Zápasy Základnej časti
V základnej časti sa Košice stretli s každým súperom dvakrát doma a dvakrát vonku, okrem tímu Slovensko 20, s ktorým odohrali len po jednom zápase.V 23. a 34. kole mali voľno.

Tabuľka po Základnej časti

Zápasy Nadstavbovej časti

V nadstavbe sa HC Košice stretol raz doma a raz vonku s tímami, ktoré obsadili dolné priečky v tabuľke.

Tabuľka po nadstavbovej časti

Play-off

Zápasy

Pavúk

Štatistiky hráčov 
Zdroj: eurohockey.com, Slovenský zväz ľadového hokeja

Hráči v poli

Brankári

Referencie

Externé odkazy 
 hckosice.sk(oficiálna stránka)
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 Hokej.sk
 Slovenský zväz ľadového hokeja
 eliteprospects.com
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 2007
Ľadový hokej v 2008
Sezóny HC Košice
Buddy Holly

Buddy Holly, vlastným menom Charles Hardin Holley, (* 7. september 1936, Lubbock, Texas, USA – † 3. február 1959, Clear Lake, Iowa) bol americký spevák, skladateľ, jeden z priekopníkov rokenrolu. Napriek tomu, že jeho úspech trval iba rok a pol pred jeho smrťou pri havárii lietadla, podľa názoru kritika Bruce Edera je Holly „jedna z najtvorivejších osobností ranných čias éry rock and rollu“. Jeho dielo bolo inšpiráciou pre jeho súčasníkov, ale aj nasledujúce generácie hudobníkov vrátane The Beatles, The Beach Boys, The Rolling Stones, či Boba Dylana, a ovplyvnilo ďalšie smerovanie populárnej hudby.

Bol prvou osobnosťou, ktorú v roku 1986 uviedli do Rokenrolovej siene slávy. V roku 2004 časopis Rolling Stone dal Hollyho na 13. miesto zoznamu 50 najväčších umelcov všetkých čias. 

3. februára 1959 zahynul pri leteckom nešťastí neďaleko Clear Lake v Iowe. Na palube s ním boli aj rock’nrollové hviezdy Ritchie Valens a Jiles Perry Richardson (The Big Bopper). Toto nešťastie neskôr Don McLean označil vo svojej piesni American Pie ako „The Day the Music Died“ – deň kedy zomrela hudba.

Diskografia 
Počas svojho života vydal Buddy Holly iba tri albumy, no mal nahraných toľko piesní, že vydavateľstvo Coral Records z nich dokázalo ešte desať rokov po jeho smrti vydávať nové albumy a single, ktoré mali rôznu technickú kvalitu. Niektoré mali štúdiovú úroveň, niektoré boli skôr domácimi nahrávkami. Tie najjednoduchšie Hollyho hudobné ukážky boli do kvality komerčných diel upravované dodatočným pridaním hudobného sprievodu štúdiových hudobníkov. Najlepšie z nich boli často považované za jeho posmrtné single.

Dva albumy Buddy Hollyho sa nachádzajú v zozname 500 najlepších albumov všetkých čias, ktorý v novembri 2003 uverejnil časopis Rolling Stone. Jeho debutový album The „Chirping“ Crickets je na 421. mieste, kompilácia 20 Golden Greats je 92. pozícii.

Na počesť Buddy Hollyho vyjde 28. júna 2011 kompilácia Rave On Buddy Holly, na ktorej spolupracovali Patti Smith, Paul McCartney, Lou Reed, ako aj Graham Nash, Julian Casablancas či Cee Lo Green.

The Crickets 
 1957 – The "Chirping" Crickets

Buddy Holly 
 1958 – Buddy Holly
 1958 – That'll Be the Day

Kompilácie 
 1959 – The Buddy Holly Story
 1960 – The Buddy Holly Story, Vol. 2

Referencie

Iné projekty 
 

Rockoví speváci USA
Rockoví gitaristi USA
Rockoví klaviristi USA
Rockoví huslisti USA
Osobnosti z Texasu
Obete leteckých katastrof
Zlatý fond denníka SME

Zlatý fond denníka SME je digitalizovaná zbierka diel, prevažne významných spisovateľov slovenskej literatúry, na ktoré sa už nevzťahujú autorské práva. Všetky diela sú voľne dostupné s licenciou Creative Commons CC BY-NC-ND 2.5, umožňujúcou ich v neupravenej podobe s uvedením pôvodu slobodne šíriť a využívať na nekomerčné účely.

Projekt realizuje denník SME. Odborným garantom projektu je Ústav slovenskej literatúry Slovenskej akadémie vied v spolupráci s Univerzitnou knižnicou v Bratislave a Slovenskou národnou knižnicou. Diela sú na internete dostupné od  7. decembera 2006 a na projekte už spolupracovalo vyše 280 dobrovoľných digitalizátorov.

Štatistika

Zoznam autorov

Referencie

Externé odkazy 
 zlatyfond.sme.sk – stránka projektu

Literatúra v slovenskom jazyku
Literárne webové stránky
Denník SME
Digitálne knižnice
Slovenské webové stránky
Goddardovo centrum pre vesmírne lety

Goddardovo centrum pre vesmírne lety () je hlavným výskumným centrom NASA, založeným 1. mája 1959 ako prvé centrum NASA pre vesmírne lety. GSFC zamestnáva približne 10 000 zamestnancov a dodávateľov a nachádza sa približne 10 kilometrov severovýchodne od Washington v Marylande v USA. Centrum je pomenované po Dr. Robertovi H. Goddardovi, jednom z pionierov výskumu moderného raketového pohonu. 

GSFC sú najväčšou organizáciou kombinujúcou vedcov a inžinierov, špecializujúcich sa na zvyšovanie vedomostí o Zemi, slnečnej sústave a vesmíre v USA. GSFC je hlavným americkým laboratóriom pre vývoj a prevádzku bezpilotných vedeckých kozmických sond. Vedec GSFC John Mather spoluzískal v roku 2006 Nobelovu cenu za fyziku pre svoju prácu na družici COBE. GSFC funguje aj na sledovanie satelitného systému pre National Oceanic a Atmospheric Administration (NOAA) a iných umelých vesmírnych telies a zberu dát. 

GSFC riadi prevádzku  mnohých medzinárodných projektov a projektov pre NASA vrátane Hubbleovho vesmírneho ďalekohľadu (HST), Programu Explorer, Discovery a ďalších. V minulosti stredisko spravovalo Comptonovo gama observatórium, družicu COBE a ďalšie. 

Spravidla platí, že bezpilotné vedecké misie a observatória na obežnej dráhe Zeme sú riadené z GSFC, kým planetárnych bezpilotné misie riadi Jet Propulsion Laboratory (JPL).

Iné projekty

Externé odkazy 
 veliteľstvo NASA 
 Goddardovo centrum pre vesmírne lety

Zdroj 

NASA
HC Košice v sezóne 2008/2009

Sezóna 2008/2009 bola pre HC Košice šestnástou sezónou v najvyššej slovenskej hokejovej súťaži. V tejto sezóne sa klub prebojoval až do finále, a po minuloročnej skúsenosti dokázali získať titul Majster Slovenska v ľadovom hokeji.

Prípravné zápasy 
Počas letnej prípravy na sezónu odohral HC Košice niekoľko prípravných zápasov.

 8. august 2008 HC Košice - HC ’05 Banská Bystrica 6:2 (2:0,0:1,4:1) góly za Košice:18.Húževka, 18.Jenčík, 41.Rataj, 42.Šimurda, 44.Miklik, 45.Kopecký

 12. august 2008 HKm Zvolen - HK Aquacity ŠKP Poprad 4:0 (0:0,1:0,3:0) 25.Miklik, 42.Rataj, 55.Bartánus 55.Ščurko

 19. august 2008 HK Aquacity ŠKP Poprad - HC Košice 4:3sn (1:1,1:1,1:1 - 0:0,1:0) 5.Húževka, 24.Húževka, 58.Miklik

Bifrost Cup 

 14. august 2008 HC Košice - HC Moeller Pardubice 1:2 (1:1,0:0,0:1) 8.Húževka

 16. august 2008 HC Košice - Hamburg Freezers 3:1 (1:0,0:0,2:1) 17.Húževka, 55.Huna, 60.Bartoš

O bronz 
 17. august 2008 HC Slovan Bratislava - HC Košice 4:2 (3:0,0:1,1:1) 17.Húževka, 55.Húževka,

Cassovia Hockey Cup - Tatranský pohár 
 27. august 2008 HC Košice - Rouen Dragons 6:2 (1:2,3:0,2:0) 12.Huna, 23.Húževka, 33.Kledrowetz, 35.Sýkora, 55.Faith, 58.Gron
 28. august 2008 HC Košice - HC Vítkovice 3:4sn (2:1,1:1,0:1 - 0:0,0:1) 3.Kmiť, 7.Šimurda, 27.Kopecký
 29. august 2008 HC Košice - HK Aquacity ŠKP Poprad 3:0 (0:0,2:0,1:0) 36.Bartoš, 40.Bartoš, 55.Gron

Konečná Tabuľka

Individuálne ocenenia na turnaji 
Najlepší brankár - Miroslav Lipovský (Košice)
Najlepší obranca - Michal Segľa (Poprad) 
Najlepší strelec - Viktor Ujčík (Vítkovice) 
Najproduktívnejší hráč - Stanislav Gron (Košice)

Sezóna

Káder
Tréneri
  Anton Tomko (* 4. august 1963)
  Pavel Hulva (* 14. november 1963)

Zmeny v kádri

Pred sezónou

Počas sezóny

Liga Majstrov

Kvalifikácia 
Klub HC Košice sa nakoniec nekvalifikoval do hlavnej fázy Hokejovej ligy majstrov v sezóne 2008/2009

Zápasy

Tabuľka kvalifikácie

Štatistiky hráčov 
Zdroj: eurohockey.com

Hráči v poli

Brankári

Liga

Zápasy Základnej časti
V základnej časti sa Košice stretli s každým súperom dvakrát doma a dvakrát vonku, okrem tímu HK Orange 20, s ktorým odohral len po jednom zápase.V 13. a 26. kole mal voľno.

Tabuľka po Základnej časti

Nadstavbová časť o 1.-6. miesto 
V nadstavbe sa HC Košice stretli raz doma a raz vonku s tímami, ktoré obsadili prvých šesť priečok v tabuľke.

Tabuľka po Nadstavbovej časti

Skupina o 1. - 6. miesto

Skupina o 7. - 13. místo

Play-off

Zápasy

Pavúk

Štatistiky hráčov 
Zdroj: eurohockey.com, Eliteprospects, Slovenský zväz ľadového hokeja

Hráči v poli

Brankári

Referencie

Externé odkazy 
 hckosice.sk(oficiálna stránka)
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 hckosice na br.webzdarma
 Hokej.sk
 Slovenský zväz ľadového hokeja
 eliteprospects.com
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 2008
Ľadový hokej v 2009
Sezóny HC Košice
Kyselina salicylová

Kyselina salicylová, staršie tiež salicyl, je beta-hydroxyderivát kyseliny benzoovej. Jej názov pochádza z latinského názvu pre vŕbu, Salix, z ktorej kôry možno kyselinu pripraviť.

Vlastnosti 
Je to bezfarebná kryštalická organická kyselina, slabo rozpustná vo vode (0,2 g/100 ml pri 20 °C).

V prírode vzniká pri metabolizme salicínu a účinkuje ako rastlinný hormón.

Príprava 

Kyselina sa dá pripraviť Kolbeho syntézou z fenolu. OH skupina fenolu sa nedá nukleofilne nahradiť, kvôli +M (mezomérnemu) efektu, ktorým zapája svoj voľný elektrónový pár do konjugácie v benzénovom kruhu, ale zato umožňuje substitúciu H v benzénovom kruhu. Ďalšie substitenty orientuje do polôh orto (2) a para (4). Na Kolbeho syntézu sa používa fenolát, kde O- je silnejší elektrodonor ako -OH. Zvýši sa tým elektrónová hustota na benzénovom jadre a teda do reakcie s fenolátmi vstupujú i slabšie elektrofilné častice. Fenolát sodný za prítomnosti CO2 dáva salicylan sodný a z toho za prítomnosti kyseliny (H+) možno získať kyselinu salicylovú.

Použitie 

V minulosti sa používala v potravinárstve ako konzervačná látka, dnes ju však nahradila kyselina benzoová (E210) alebo benzoan sodný (E211).

Dnes sa využíva v organickej syntéze. 

V medicíne kyselina salicylová slúži na prípravu farmaceuticky významnej kyseliny acetylsalicylovej, ktorá sa používa hlavne ako antiflogistikum (acylpyrín, aspirin).

Referencie

Zdroj 

Nesteroidné antiflogistiká
Antiseptiká
Salicylová
Dermatologiká
Fenoly
Rastlinné hormóny
Základné a špeciálne esenciálne liečiva podľa WHO
Medzinárodné letisko Habiba Bourguibu Monastir

Medzinárodné letisko Habiba Bourguibu Monastir (po francúzsky: Aéroport International de Monastir - Habib Bourguiba, po arabsky: مطار الحبيب بورقيبة الدولي) (IATA: MIR, ICAO: DTMB) je letisko v Monastire v Tunisku.

Najčastejšie je letisko využívané charterovými leteckými spoločnosťami privážajúcich turistov do hotelových komplexov na tuniskom pobreží. Slúži ako hlavné letisko pre mesto Sousse. Handling a pozemnú prevádzku vykonáva spoločnosť Nouvelair.

V roku 2007 letisko odbavilo 4 279 802 pasažierov a patrí medzi 10 najväčších afrických letísk.

Aerolínie a destinácie

Pravidelné linky

Referencie

Externé odkazy 
 Medzinárodné letisko Monastir - oficiálna stránka
 Tuniský úrad pre civilné letectvo a letiská (OACA)

Letiská v Tunisku
STS-32

STS-32 bola deviata misia raketoplánu Columbia. Celkovo išlo o 33. misiu raketoplánu do vesmíru. Cieľom misie bolo vypustenie komunikačnej družice Syncom 4 F-5.

Posádka 
 Daniel C. Brandenstein (3) veliteľ
 James D. Wetherbee (1) pilot 
 G. David Low (1) špecialista
 Bonnie J. Dunbarová (2) špecialista
 Marsha S. Ivinsová (1) špecialista

V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Súhrn NASA 
 Video letu STS-32 
 

Program Space Shuttle
Kozmonautika v 1990
Kozmické lety s ľudskou posádkou
STS-50

STS-50 bola dvanásta misia raketoplánu Columbia. Celkovo išlo o 47. misiu raketoplánu do vesmíru. Cieľom letu bolo vyniesť do vesmíru laboratórium Spacelab USML-1.

Posádka 
  Richard N. Richards (3) veliteľ
  Kenneth D. Bowersox (1) pilot 
  Bonnie J. Dunbarová (3) špecialista
  Ellen S. Bakerová (2) špecialista
  Carl J. Meade (2) špecialista
  Lawrence J. DeLucas (1) špecialista na užitočné zaťaženie
  Eugene H. Trinh (1) špecialista na užitočné zaťaženie

V zátvorkách je uvedený celkový počet letov do vesmíru vrátane tejto misie.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Súhrn NASA 
 Video letu STS-50 

Program Space Shuttle
Kozmické lety s ľudskou posádkou
Vedecké kozmické misie
Kozmonautika v 1992