joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mary Pickford

Mary Pickford, rodená Gladys Louise Smith (* 8. apríl 1892, Toronto, Ontário, Kanada – † 29. máj 1979, Santa Monica, Kalifornia, USA) bola kanadská filmová herečka, producentka, scenáristka a spisovateľka, jedna z prvých veľkých filmových hviezd v histórii svetovej kinematografie, držiteľka (v poradí druhého) Oscara z roku 1929. Je jednou z 36 ľudí, ktorí založili Akadémiu vied a umení (Academy of Motion Picture Arts and Sciences).

Divadlo 
Jej otec bol robotník, ktorý zomrel na následky pracovného úrazu, keď mala štyri roky a rodina sa ocitla bez živiteľa. Jej matka bola divadelná herečka, vďaka svojim známostiam zabezpečila svojim deťom angažmán v divadelnej spoločnosti, ktorá potrebovala detského herca.

Divadlo hrala profesionálne spolu so svojou sestrou a bratom už od útleho detstva v rodnom Toronte. V čase dospievania začalo divadelných rolí ubúdať. Preto sa vo svojich 14 rokoch sama vydala do USA do New Yorku, kde spočiatku hrala v niekoľkých divadelných hrách na Broadwayi. Avšak ani tu nemala príliš šťastie, preto to skúsila v Hollywoode ako filmová herečka (ona sama ako aj mnoho hercov v ranej ére nemého filmu považovalo kinematografiu za podradné umenie).

Film

Herečka 
V Hollywoode začala hrať vo filmovej spoločnosti Adolphe Zukora Famous Players a neskôr sama toto obdobie označovala za najlepšie roky vo svojom živote. Jej popularita veľmi rýchlo začala stúpať, v roku 1920 bola už veľkou, bohatou a obdivovanou filmovou hviezdou. Prechod do éry zvukového filmu jej síce zaistil Oscara za film Koketa z roku 1929, ale celkovo v zvukovej ére neuspela, hrala iba v piatich zvukových filmoch.

V roku 1934 svoju filmovú kariéru definitívne ukončila a venovala sa iba producentskej a spisovateľskej činnosti.

Producentka 
V roku 1918 si založila vlastnú filmovú spoločnosť Mary Pickford Film Corporation. V roku 1919 založila spolu s Charlesom Chaplinom, Douglasom Fairbanksom a D.W. Griffithom spoločnosť United Artists. Svoj podiel v spoločnosti v roku 1953 rovnako ako Charlie Chaplin predala.

Ocenenia 
V roku 1976 dostala svojho druhého Oscara, tentokrát za svoje celoživotné dielo.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Československá filmová databáza
 Mary Pickford at Golden Silents
 About Mary Pickford
 Mary Pickford
 Mary Pickford at Virtual History
 Ebook or online Preserving Pickford: The Mary Pickford Collection and the Library of Congress article in The Moving Image, Volume 3, Number 1, Spring 2003

Zdroj 

Kanadské filmové herečky
Kanadskí filmoví producenti
Kanadskí filmoví scenáristi
Kanadskí spisovatelia
Ženy v svetovej literatúre
Držitelia Oscara za najlepší ženský herecký výkon v hlavnej úlohe
Hollywoodsky chodník slávy
Detskí herci
Naturalizované osobnosti USA
Osobnosti na kanadských poštových známkach
Osobnosti z Toronta
Antonín Bajaja

Antonín Bajaja (* 30. máj 1942, Zlín) je český spisovateľ.

Životopis 
Narodil sa v lekárskej rodine. Vyštudoval Vysokú školu poľnohospodársku v Brne, potom pracoval v odbore: v rokoch 1965 – 1973 ako zootechnik v JRD v Želechovice nad Dřevnicí, neskôr ako zamestnanec poľnohospodárskeho laboratória.

V roku 1991 sa stal redaktorom brnianskej redakcie Československého rozhlasu, od roku 1992 pôsobil v denníku Prostor, neskôr v časopise Týden a zároveň bol redaktorom Slobodnej Európy. Od roku 2011 je členom Rady Českej televízie.

Od roku 1996 viedol semináre tvorivého písania na Univerzite Palackého v Olomouci a na Univerzite Tomáša Baťu v Zlíne. Je spoluzakladateľom časopisu pre kultúru a spoločenské dianie Zlínskeho kraja Zvuk a bol tiež pri vzniku speváckeho spolku Wlastenci pri Českom centre Medzinárodného PEN klubu.

Dielo 
 Mluviti stříbro, Mladá fronta 1982
 Duely, Mladá fronta 1988 (2. vydanie 2005 ISBN 80-204-1323-5)
 Pastorální: Texty na betlémskou notu, Archa 1994
 Na šéne blaue Dřevnici, Krabice 1996
 O krávě, Vyšehrad, 2001
 Zvlčení. Romaneto o vlcích, lidech a úkazech, Petrov 2003 ISBN 80-7227-156-3
 S Oblakem nad pohádkami, Krajská knihovna Fr. Bartoše, 2004
 Na krásné modré Dřevnici, Host 2009
 Zpytování, Josef Vinklát, Liberec 2011, výber fejtónov

Ocenenia 
 Výročná cena nakladateľstva Mladá fronta za román Duely
 Ocenenie v súťaži Európsky fejtón Brno 1993
 Cena Křepelek (1994) za tvorivý podiel na publicistickej relácii Hlasy a ohlasy z domova Radia Slobodná Európa
 Magnesia Litera za román Zvlčení (2004)
 Štátna cena za literatúru za román Na krásne modré Dřevnice (2010).

Externé odkazy 
 Slovník českej literatúry

Zdroj 

Českí spisovatelia
Fejtonisti
Osobnosti zo Zlína
Hanuš Bonn

Hanuš Bonn, známy tiež pod pseudonymom Josef Kohout, (* 5. júl 1913 - † 20. október 1941, koncentračný tábor Mauthausen) bol český básnik, literárny kritik a prekladateľ poézie primitívnych národov.

V roku 1932 ukončil štúdium na gymnáziu v Prahe, potom študoval právo na Karlovej univerzite spolu so svojím priateľom Rudolfom Margoliusom, ktoré úspešne dokončil v roku 1938. H. Bonn sa aktívne zapojil do českožidovského hnutia. Od roku 1939 bol vedúcim funkcionárom pražskej Židovskej obce.

Prispieval do niekoľkých časopisov a novín: Rozhledy, Literární noviny, Lidové noviny, atp.

V októbri 1941 bol nacistami poslaný do transportu do koncentračného tábora Mauthausen, kde bol zavraždený.

Dielo 
Jeho dielo bolo ovplyvnené tvorbou Jiřího Ortena. V jeho diele sa odráža depresívna atmosféra európskych predvojnových udalostí a jeho vlastné pocity neistoty, úzkosti a strachu.

 Tolik krajin 
 Daleký hlas - preklad piesňových textov primitívnych národov

Posmrtne 
 Dílo Hanuše Bonna, Václav Petr, Praha 1947
 Dozpěv, Academia, Praha 1995

Zdroj 

Českí básnici
Českí literárni teoretici
Českí prekladatelia
Väzni nacistických koncentračných táborov
Obete druhej svetovej vojny
Obete holokaustu
České osobnosti židovského pôvodu
Básnici židovského pôvodu
Václav Bahník

Václav Bahník (* 13. apríl 1918, Hrdlořezy pri Mladej Boleslavi – † 3. marec 2003, Liberec) bol český prekladateľ talianskej a antickej literatúry (z latinčiny aj zo klasickej gréčtiny). Ním preložené diela sú obsiahnuté v niekoľkých maturitných učebniciach českého jazyka.

Jeho dcéra Alena Bahníková je prekladateľka z taliančiny.

Život 
Po maturite na mladoboleslavskom gymnáziu v roku 1936 začal študovať filozofickú fakultu Karlovej univerzity. Po jej absolvovaní v roku 1946 nastúpil ako stredoškolský profesor na libereckom gymnáziu, kde pôsobil až do roku 1975.

Dielo

Preklady 
 Lucius Apuleius: Apologie aneb vlastní obhajoba proti., Zlatý osel
 Riccardo Bacchelli: Pláč syna Lavišova
 Anitius Manlius Torquatus Sive Boëthius: Boëthius - poslední Říman
 Claudio Casini: Amadeus
 Marcus Tullius Cicero: Řeči proti Verrovi, Tuskulské hovory
 Cesare de Lollis: Život Kryštofa Kolumba
 Grazia Deleddaová: Holubice a jestřábi
 Renato Guttuso: O malířích (s Alenou Bahníkovou)
 Chión z Hérakleie: Spiknutí proti tyranovi
 Samosatensis Lucianus: O bozích a lidech (s Miladou Říhovou a Ladislavom Varclom), Pravdivé výmysly (s Ladislavom Varclom a Zdeňkom K. Vysokým)
 Luigi Pirandello: Svatební noc
 Marco Polo: Milión
 Marcus Fabius Quintilianus: Základy rétoriky
 Lucius Annaeus Seneca: Další list Luciliovi, Slova tesaná do mramoru, Útěchy
 Publius Cornelius Tacitus: Z dějin císařského Říma (s Antonínom Minaříkom a Antonínom Hartmannom)
 Bonaventura Tecchi: Pozdní léto
 Theofrastos z Eresu: Povahopisy
 Simokattes Theofylaktos: Na přelomu věků
 Thúkýdidés: Dějiny peloponnéské války
 Jacobus de Voragine: Legenda aurea (s Anežkou Vidmanovou)
 Xenofón z Efesu: Efeské příběhy
 Xenofón: O Kýrově vychování, Řecké dějiny (s Josefom Hejnicom a Alenou Frolíkovou), Vzpomínky na Sókrata a jiné spisy

Podieľal sa tiež podstatnou mierou na tvorbe:
 Slovník antické kultury, Praha : Svoboda, 1974

Externé odkazy 
 Václav Bahník na stránkach Obce prekladateľov

Zdroj 

Českí prekladatelia
Ukrajinské národné futsalové družstvo žien

Ukrajinské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Ukrajinu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Associacija Mini-futbola Ukrainy (AMFU). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1997 na turnaji v španielskom Elche. Potom nasledovala 10-ročná prestávka, ktorá skončila priateľským zápasom s  v roku 2007. Jeho najlepším výsledkom je 5. miesto na neoficiálnych majstrovstvách sveta žien v roku 2012.

Vrcholné podujatia 
Ukrajinské družstvo sa predstavilo na 2 turnajoch Svetového turnaja žien, na ktorých ani raz nepostúpilo do semifinále. Lepšie skončilo v roku 2012, v Portugalsku, keď obsadilo v skupine 3. miesto za postupujúcimi Španielskom a Ruskom a obsadilo celkové 5. miesto.

V roku 2010 vyhralo turnaj Victory Day v Rusku, za účasti družstiev Ruska, Iránu a Maďarska.

Výsledky 
Svetový turnaj žien

Celková štatistika
aktualizované k 23. decembru 2013

Referencie

Pozri aj 
 Ukrajinské národné futsalové družstvo mužov

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Associacija Mini-futbola Ukrainy 
 Futsal na stránke Ukrajinskej futbalovej federácije 
 Ukrajinské družstvo žien na stránke klubu Beličanka 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
Zoznam električkových liniek v Bratislave

Zoznam liniek električkovej dopravy v Bratislave obsahuje linky od vzniku električkovej siete v roku 1895 až po súčasnosť. Spočiatku sa linky označovali názvom tratí, na ktorých premávali, v roku 1911 sa zaviedlo označovanie liniek písmenami ( – ). Číselné označovanie sa zaviedlo 1. januára 1944 (v tom čase sa električkové linky   a  preznačili na linky   a ).

Denné linky 

Stav k 26.04.2021. Farby liniek zodpovedajú označením v cestovných poriadkoch a dopravných schémach Dopravného podniku Bratislava.

Linky v bežnej premávke

Zrušené linky

Výlukové linky

Špeciálne linky

Kyvadlové linky

Nočné linky 

Nočné linky premávajú len z 31.12. na 01.01.

Historické linky

1895 – 1927

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam autobusových liniek v IDS BK
 Zoznam trolejbusových liniek v Bratislave
 Zoznam nočných liniek v Bratislave
 Zoznam železničných liniek v IDS BK

Doprava v Bratislave
Električková doprava v Bratislave
Električkové linky
Kostarické národné futsalové družstvo žien

Kostarické národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Kostariku v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federación Costarricense de Fútbol (FCF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2012 na Svetovom turnaji žien. Jeho najlepším výsledkom je 4. miesto na neoficiálnych majstrovstvách sveta žien.

Vrcholné podujatia 
Kostarické družstvo sa predstavilo na 4 turnajoch Svetového turnaja žien, na ktorých sa mu raz podarilo postúpiť do vyraďovacích zápasov. V roku 2014, keď sa turnaj konal práve v Kostarike, postúpilo do semifinále a následne po dvoch prehrách s  a  obsadilo celkové 4. miesto.

Výsledky 
Svetový turnaj žien

Celková štatistika
aktualizované k 29. novembru 2015

Referencie

Pozri aj 
 Kostarické národné futsalové družstvo mužov

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Federación Costarricense de Fútbol 
 Kostarický futsalový portál 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
Vanessa Redgravová

Vanessa Redgravová CBE (; * 30. január 1937, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britská herečka a politická aktivistka. Ide o zrejme najznámejšiu členku významnej britskej hereckej a divadelníckej rodiny Redgraveových, nositeľku cien Tony, Grammy, BAFTA, Zlatého glóbusu a Oscara.

Pochádza z významnej a početnej hereckej rodiny, ktorej umelecké korene spadajú do 19. storočia. Obaja jej rodičia Michael Redgrave a Rachel Kempsonová boli herci. Britskú hereckú školu Central School of Speech and Drama ukončila v roku 1957 a odvtedy hrá divadlo. Prvú významnú divadelnú rolu dostala v roku 1961 v Britskej kráľovskej shakesperovskej spoločnosti.

Počas svojej viac ako šesťdesiatročnej kariéry vo filme a v televízii vystupovala vo viac ako 80 filmoch (audiovizuálnych dielach). Jej dcéry Natasha (* 1963 – † 2009) a Joely (* 1965) (otec režisér Tony Richardson) sa tiež stali herečkami. Jej druhým manželom sa stal taliansky herec Franco Nero s ktorým má syna Carla Gabriela (* 1969).

Okrem herectva sa preslávila aj svojimi bohatými politickými aktivitami a občianskou angažovanosťou.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
 Vanessa Redgrave: Actress and campaigner
 "She 'Got Issues" - The Observer, 19 March 2006

Zdroj 

Anglické divadelné herečky
Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe v seriáli, miniseriáli alebo televíznom filme
Držiteľky ceny Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe
Držiteľky ceny Emmy za najlepší ženský herecký výkon v miniseriáli alebo televíznom filme
Držitelia Drama Desk
Držitelia ceny Tony
Držitelia ceny Grammy
Držitelia ceny BAFTA
Držitelia Radu britského impéria
Držitelia Oscara za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe
Osobnosti z Londýna
Držitelia Screen Actors Guild Award
Rozprávači audiokníh
Stjepan Filipović

Stjepan Filipović (* 27. január 1916, Opuzen, Chorvátsko – 22. máj 1942, Valjevo, Srbsko) bol juhoslovanský komunistický partizán chorvátskej národnosti.

Život 
Vyrastal v Mostare. Členom Komunistickej strany Juhoslávie sa stal v roku 1940 a vzápätí sa zapojil do partizánskeho hnutia vedeného Josipom Brozom Titom, ktoré bojovalo proti nemeckým, talianskym i bulharským okupantom, ustašovskému fašistickému hnutia a tzv. četníkom, nacionalistickému srbskému hnutiu.

Bol popravený v máji 1942 v okupovanom Valjeve. Na šibenici zovrel obe ruky v päsť a zvolal heslo Smrť fašizmu, sloboda národu!, ktoré bolo heslom Titovho partizánskeho hnutia. Bol pritom aj vyfotografovaný. Keď bola fotografia po vojne zverejnená, Filipović sa stal symbolom odbojového hnutia a bol vyhlásený národným hrdinom Juhoslávie.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Filipović Avrama Stjepan na stránkach knižnice Národných hrdinov Juhoslávie
Narodni HERO Jugoslavije, Mladost, Belgrade, 1975

Zdroj 

Juhoslovanské osobnosti druhej svetovej vojny
Partizáni
Obete druhej svetovej vojny
Narodenia v 1916
Úmrtia v 1942
Malostranská beseda

Malostranská beseda respektíve bývalá Malostranská radnica je neskoro renesančná budova v Prahe 1, ktorá sa nachádza na Malostranskom námestí č. 21 v centre Malej Strany. Bývalá radničná budova dnes slúži už po mnoho rokov ako spoločenský klub a koncertná sála. Ide o jedno z kultúrnych centier Malej Strany, ktoré sa nachádza, okrem iného, ​​tiež na hlavnej turistickej trase prechádzajúcej starou Prahou od Prašnej brány cez Staromestské námestie cez Karlov most na Malú Stranu a odtiaľ potom ďalej na Pražský hrad.

Rekonštrukcia 2006 – 2009 

V rokoch 2006 až 2009 prešla bývalá radničná budova rozsiahlou rekonštrukciou. Podľa pôvodných plánov mala rekonštrukcia začať už v roku 2004 a byť dokončená koncom roka 2005, ale pri prieskumoch vyšlo postupne najavo, že dom je v oveľa horšom stave, ako sa pôvodne predpokladalo a celá rekonštrukcia nakoniec zabrala viac ako tri roky. Vo veľmi zlom stave bol napríklad jedinečný renesančný krov, ktorý sa nakoniec podarilo reštaurátorom za použitia dobových tesárskych techník zachrániť. Veľmi významným zásahom do vzhľadu bola obnova veží, ktoré sa na Malostranskej besede nachádzali od 17. storočia do roku 1828, kedy boli, pravdepodobne kvôli nestabilite, odstránené. Opätovnému umiestneniu veží predchádzala dlhá verejná aj odborná diskusia o zmysluplnosti a správnosti takéhoto zásahu do vzhľadu Malostranského námestia. Problematické bolo aj samotné technické riešenie osadenia veží, pretože pôvodná budova z 15. storočia nebola konštruovaná tak, aby veže uniesla a až v 17. storočí bol inštalovaný drevený systém, ktorý roznášal hmotnosť veží do celej konštrukcie budovy. Tento systém bol pri poslednej rekonštrukcii odstránený a nahradený systémom oceľovým.

Literatúra

Pozri aj 
 Staromestská radnica
 Novomestská radnica
 Hradčanská radnica

Iné projekty

Externé odkazy 
 Všetko o vzniku a histórii bývalej radničnej budovy 
 Malostanská beseda na stránkach Pražskej informačnej služby
 Informácie o oprave budovy na serveri ARCHIWEB
 Článok na stránkach Radia Praha

Zdroj 

Kultúrne pamiatky v Prahe
Malá Strana
Peruánske národné futsalové družstvo mužov

Peruánske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Peru v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federación Peruana de Futbol  (FPF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1986. V júli 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 36. miesto.

Vrcholné podujatia 
Na majstrovstvá sveta FIFA sa peruánskemu družstvu nepodarilo ani raz kvalifikovať. Ani zo 4 kontinentálnych šampionátov, ani z novovytvorenej juhoamerickej kvalifikácie v roku 2012, na ktorej skončilo na 7. mieste (postupovali 4 družstvá). 

Na juhoamerických majstrovstvách nepostúpilo nikdy zo základnej skupiny medzi najlepšie 4 družstvá. Najlepšie umiestnenie dosiahlo na turnajoch v rokoch 2003 a 2011, keď skončilo na 6. priečke. Na Juhoamerických hrách sa zúčastnilo dvakrát, lepší výsledok dosiahlo v roku 2018, kde obsadilo 4. miesto.

Najlepší výsledok zaznamenalo v roku 2013 na Bolivarianských hrách, ktoré hostilo práve Peru. Zo základnej skupiny postúpilo do semifinále, kde prehralo s . Následne v súboji o bronz zvíťazilo nad . Bronzové umiestnenie potom zopakovalo aj na turnaji v roku 2017 v Kolumbii.

Výsledky 
Majstrovstvá sveta FIFA

Juhoamerická kvalifikácia na MS

Majstrovstvá Južnej Ameriky

Juhoamerické hry

Bolivarianské hry

Referencie

Pozri aj 
 Peruánske národné futsalové družstvo žien
 Peruánske národné futbalové mužstvo

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Federación Peruana de Futbol 
 Peruánsky futsalový portál archive.org

Zdroj 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
Ekvádorské národné futsalové družstvo mužov

Ekvádorské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Ekvádor v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federación Ecuatoriana de Fútbol (FPF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1992. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku 50. miesto.

Vrcholné podujatia 
Na majstrovstvá sveta FIFA sa ekvádorskému družstvu nepodarilo ani raz kvalifikovať. Ani zo 4 kontinentálnych šampionátov, ani z novovytvorenej juhoamerickej kvalifikácie v roku 2012, na ktorej skončilo až na poslednom 10. mieste (postupovali 4 družstvá). 

Na juhoamerických majstrovstvách sa zúčastnilo spolu 6-krát. Najlepšie umiestnenie dosiahlo pri svojom prvom vystúpení v roku 1992, kde skončilo štvrté, čo bolo zároveň aj posledné miesto. Na ďalších turnajoch sa nikdy zo základnej skupiny neprebojovalo medzi najlepšie 4 družstvá. Na Juhoamerických hrách dosiahlo svoj najlepší výsledok v roku 2006 po tom, čo postúpilo do semifinále turnaja a skončilo napokon na 4. priečke. V súboji o bronz prehralo tesne s .

Medailový úspech zaznamenalo v roku 2009 na Bolivarianských hrách, ktoré hostila Bolívia a kde skončilo bronzové. O 4 roky neskôr, v Peru, sa dostalo do semifinále turnaja, v ktorom prehralo s . Následne v zápase o 3. miesto aj s domácim . Najlepší výsledok dosiahlo v roku 2017, keď sa dostalo až do finále, v ktorom prehralo s domácou  a získalo striebornú medailu.

Výsledky 
Majstrovstvá sveta FIFA

Juhoamerická kvalifikácia na MS

Majstrovstvá Južnej Ameriky

Juhoamerické hry

Bolivarianské hry

Referencie

Pozri aj 
 Ekvádorské národné futsalové družstvo žien
 Ekvádorské národné futbalové mužstvo

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Federación Ecuatoriana de Fútbol

Zdroj 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
Viola Fischerová

Viola Fischerová (vydatá Jedličková, * 18. október 1935, Brno - † 4. november 2010, Praha) bola česká poetka a prekladateľka. Bola dcérou prof. Josefa Ludvíka Fischera.

Vyštudovala slavistiku na univerzitách v Brne a Prahe. V šesťdesiatych rokoch pracovala v literárnej redakcii Československého rozhlasu. V roku 1968 odišla so svojím budúcim manželom Pavlom Buksom (spisovateľom Karlom Michalom) do Švajčiarska, kde vyštudovala germanistiku a históriu na bazilejskej univerzite. Po smrti svojho manžela (1984) odišla do Nemecka. Tu pokračovala v spolupráci s rádiom Slobodná Európa a časopisom Svědectví. Od roku 1994 žila v Prahe. Do konca života odovzdávala svoje životné skúsenosti ako interpretom, tak začínajúcim nakladateľom.

Jej prvá zbierka Propadání nemohla v roku 1957 vyjsť, takže debutovala až roku 1993 zbierkou Zádušní básně za Pavla Buksu. Jej dielo sa dočkalo mnohých literárnych ocenení.

Dielo 
 Zádušní básně za Pavla Buksu, 1993
 Babí hodina, 1994/1995
 Jak pápěří, 1996
 Odrostlá blízkost, 1996
 Divoká dráha domovů, 1998
 Matečná samota, 2002
 Nyní, 2004 — Drážďanská cena lyriky 2006 (v nemeckom preklade)
 Co vyprávěla dlouhá chvíle — Magnesia Litera 2006 za najlepšiu knihu pre deti a mládež
 Předkonec, Fra 2007
 Písečné dítě, Fra 2007
 Domek na vinici, Fra 2009 – Magnesia Litera 2010 v kategórii poézia

Referencie

Externé odkazy 
 Portrét na iliteratura.cz
 Medailón na Portáli českej literatúry
 Informácie na stránkach nakladateľstve Petrov
 Rozhovor v Revue Politika 2/2004

Českí básnici
Veronika Žilková

Veronika Žilková (* 16. október 1961, Praha) je česká herečka, dabérka a dabingová režisérka, držiteľka ocenenia Český lev za vedľajšiu rolu vo filme Zapomenuté světlo z roku 1996.

Životopis 
Je dcérou hudobníka a hudobného pedagóga profesora Václava Žilku. Už od detstva bola členkou súboru Chorea Bohemica, po absolutóriu DAMU pôsobila v rôznych  divadlách. Televíznym divákom je známa zo svojho účinkovania v televíznych seriáloch, ďalej tiež zo satiricko-humoristickej relácie TV Nova Tele Tele, kde vystupovala spoločne s Richardom Genzerom, Michalom Suchánkom a Josefom Cardom. V roku 2008 sa vydala za Martina Stropnického, herca a režiséra Vinohradského divadla.

Filmografia (výber)

Film 
 1983 Putování Jana Amose
 1983 Samorost
 1982 Když rozvod, tak rozvod 
 1986 Lev s bílou hřívou
 1987 Mág
 1992 Kamarád do deště II.
 1996 Zapomenuté světlo
 1998 Česká soda
 1999 Eliška má ráda divočinu
 2000 Otesánek
 2001 Kruh
 2000 Anděl Exit
 2005 Anděl Páně
 2006 Po hlavě... do prdele
 2013 Babovřesky ...aneb z dopisu venkovské drbny

Televízia 
 1982 Doktor z vejminku
 1984 My všichni školou povinní
 1985 Pták žal
 1987 Pána a paní Denisovi
 1987 Paní liška
 1989 Druhý dech
 1989 Smrt v kruhu
 1992 Přítelkyně z domu smutku
 1999 Případy detektivní kanceláře Ostrozrak
 2000 Deník šílené manželky
 2000 Tele Tele
 2001 Šípková Růženka
 2001 To jsem z toho jelen
 2005 Náves
 2008–2009 Ošklivka Katka
 2009–2013 Vyprávěj
 2010 Cukrárna

Externé odkazy 
 
 
 
 Veronika Žilková na FDb.cz
 Veronika Žilková - video z cyklu Českej televízie 13. komnata
 Veronika Žilková na Dabingforum.cz
 Veronika Žilková na i-divadlo.cz

Zdroj 

České dabingové herečky
České divadelné herečky
České filmové herečky
České televízne herečky
České dabingové režisérky
Českí pedagógovia
Držitelia Českého leva
Absolventi Akadémie múzických umení v Prahe
Osobnosti z Prahy
Venezuelské národné futsalové družstvo mužov

Venezuelské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Venezuelu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Federación Venezolana de Fútbol (FVF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1996, tri roky po tom, čo bola spustená futsalová liga vo Venezuele. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 30. miesto.

Vrcholné podujatia 
Na majstrovstvá sveta FIFA sa venezuelskému družstvu nepodarilo ani raz kvalifikovať. Ani z 5 kontinentálnych šampionátov, ani z novovytvorenej juhoamerickej kvalifikácie v roku 2012, na ktorej skončilo na poslednom8. mieste (postupovali 4 družstvá). 

Na juhoamerických majstrovstvách sa zúčastnilo spolu 7-krát. Najlepšie umiestnenie dosiahlo pri svojom prvom vystúpení v roku 2000, kde skončilo piate. Ani na ďalších turnajoch sa nikdy zo základnej skupiny neprebojovalo medzi najlepšie 4 družstvá. 

Na Juhoamerických hrách sa predstavilo iba raz, v argentínskom Mar del Plata v roku 2006. Skončilo na nich na predposlednom 9. mieste. 3-krát sa zúčastnilo aj na Bolivarianských hrách. Medailu však nevybojovalo, v roku 2009 skončilo posledné štvrté a v roku 2013, v Peru, skončilo piate po výhre v zápase o 5. miesto nad . Na turnaji v roku 2017 prehralo zápas o bronz s  a obsadilo 4. miesto.

Výsledky 
Majstrovstvá sveta FIFA

Juhoamerická kvalifikácia na MS

Majstrovstvá Južnej Ameriky

Juhoamerické hry

Bolivarianské hry

Referencie

Pozri aj 
 Venezuelské národné futsalové družstvo žien
 Venezuelské národné futbalové mužstvo

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Federación Venezolana de Fútbol 
 Futsalová komisia FVF

Zdroj 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2009

Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2009 bola medzinárodná súťaž krasokorčuliarov organizovaná Medzinárodnou korčuliarskou úniou (ISU). 

Súťaž sa konala od 23. do 29. marca 2009 v americkom meste Los Angeles v multifunkčnom štadióne Staples Center. Majstrovstvá sveta 2009 boli prvým ISU šampionátom, na ktorom sa zúčastnili reprezentanti Čiernej Hory a prvými majstrovstvami sveta, ktorých sa zúčastnili reprezentanti Brazílie a Írska. Majstrovstvá prebiehali v štyroch kategóriách - muži, ženy, športové dvojice a tanečné páry. 

Pre súťaž tanečných párov bolo ako povinný tanec vybrané pasodoble. V súťaži žien vytvorila Kim Ju-na nový svetový rekord v krátkom programe s hodnotou 76,12 bodu a svetový rekord v celkovom skóre s hodnotou 207,71 bodu. V súťaži mužov v krátkom programe dosiahli Sergej Voronov a Jeremy Abbott rovnaký súčet bodov (72,15), preto o ich poradí v tejto časti súťaže rozhodla hodnota technických prvkov.

Na základe výsledkov súťaže získali krajiny počty miesteniek pre svojich reprezentantov na nasledujúce majstrovstvá sveta, ako aj na Zimné olympijské hry 2010.

Účastníci

Právo účasti 
Právo zúčastniť sa majstrovstiev mali športovci krajín, ktoré boli členmi Medzinárodnej korčuliarskej únie a ktorí 1. júla 2008 dosiahli vekovú hranicu 15 rokov. Na základe výsledkov na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali jednotlivé krajiny právo nominovať medzi jedným až troma účastníkmi do každej disciplíny. Každý národný krasokorčuliarsky zväz si mohol nastaviť vlastné kritériá, podľa ktorých nominoval svojich účastníkov.

Právo nominácie viacerých súťažiacich 
Každá krajina mala právo nominovať jedného súťažiaceho do súťaže. Na základe umiestnenia na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali nasledovné krajiny právo nominovať viac ako jedného súťažiaceho:

Program podujatia 
Program podujatia podľa oficiálneho rozpisu  je uvádzaný v miestnom čase UTC-07:00:

Výsledky

Muži

Ženy 

WD = withdrawn (odstúpila zo súťaže)

Športové dvojice

Tanečné páry

Medailová bilancia

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálnа stránka MS 2009 
 MS 2009 na oficiálnej stránke ISU 
 Výsledky MS 2009 na oficiálnej stránke ISU 

Šport v 2009
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní
Krasokorčuľovanie
2009 v USA
Športové podujatia v Los Angeles
Česko-slovenská hokejová liga 1988/1989

Česko-slovenská hokejová liga 1988/1989 bola 46. ročníkom česko-slovenskej hokejovej ligy, ktorá sa v tom čase hrala pod názvom I.celoštátna liga. 

Titul získalo družstvo Tesla Pardubice, keď vo finále porazilo Duklu Trenčín 3:1 na zápasy v sérii hranej na 3. víťazné zápasy. Vypadlo družstvo Slovan Bratislava, v budúcej sezóne ho nahradil Zetor Brno.

Hrací plán 
Štartovalo v nej 12 účastníkov. Najskôr sa stretli všetky družstvá dvojkolovo každý s každým (22 zápasov). Potom nasledovala druhá časť, kde sa  po úvodnej časti párne družstvá stretli s nepárnymi. Výsledky prvých 22 kôl sa započítavali. Po základnej časti nasledovalo klasické play-off. Družstvá na 9. – 12. mieste hrali štvorkolovo každý s každým o zotrvanie v lige. V play-off sa hrali aj zápasy o umiestnenie.

Základná časť

Play-off

Pavúk

Štvrťfinále 
 Tesla Pardubice - CHZ Litvínov 3:0 (4:3, 9:5, 7:6PP)
 Dukla Trenčín - Motor České Budějovice 3:1 (4:3, 2:3, 7:5, 3:2sn)
 Dukla Jihlava - Sparta Praha 1:3 (2:3PP, 5:1, 1:4, 2:5)
 Škoda Plzeň - VSŽ Košice 0:3 (2:3PP,1:6, 1:3)

Semifinále 
 Tesla Pardubice - Sparta Praha 3:0 (4:2, 6:1, 7:3) 
 Dukla Trenčín  - VSŽ Košice 3:0 (8:0, 5:3, 7:5)

O umiestnenie 
 Dukla Jihlava - CHZ Litvínov 3:0 (10:4, 8:2, 5:3)
 Škoda Plzeň - Motor České Budějovice 0:3 (2:5, 4:6, 1:3)

O 9. miesto 
 TJ Vítkovice - TJ Gottwaldov 1:3 (3:4sn, 3:6, 6:3, 5:6PP)

O 7. miesto 
 Škoda Plzeň - CHZ Litvínov 3:1 (3:6, 6:4, 8:1, 7:2)

O 5. miesto 
 Dukla Jihlava - Motor České Budějovice 3:2 (3:6, 6:2, 3:6, 4:0, 10:7)

O 3. miesto 
 VSŽ Košice - Sparta Praha 3:2 (3:6, 0:6, 3:2, 6:4, 6:2)

Finále 
 Tesla Pardubice - Dukla Trenčín 3:1 (4:3PP, 3:1, 2:4, 4:1)

O záchranu

Baráž o I. ligu

Káder majstraTesla Pardubice 
 Brankári: Dominik Hašek, Libor Barta
 Obrancovia: Pavel Marek, Stanislav Mečiar, Jiří Seidl, Robert Vršanský, Martin Střída, Miloš Hrubeš, Jan Filip, Tomáš Srnka, František Panchártek
 Útočníci: Otakar Janecký, Jiří Kovařík, Jiří Šejba, Evžen Musil, Petr Vršanský, Zdeněk Čech, Ludvík Kopecký, Jiří Jiroutek, Ladislav Lubina, Libor Herold, Jan Czerlinski, Jiří Lupoměský, Richard Král, Petr Koreček, Radim Haupt
 Tréneri: Vladimír Martinec, Bohuslav Šťastný

Externé odkazy 
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 avlh.sweb.cz

Česko-slovenská hokejová liga
Ľadový hokej v 1988
Ľadový hokej v 1989
Zámok Duchcov

Zámok Duchcov je barokový zámok s klasicistickou úpravou zo začiatku 19. storočia v Duchcove na severe Českej republiky.

Dejiny 
Zámok bol postavený v 13. storočí ako pevnosť hrabišickej dynastie, ktorá sídlila na hrade Osek. Okolo roku 1527 Lobkovicovci prestavali pevnosť na renesančný palác s jedným krídlom.

Po roku 1570 bola pre Václava Popela z Lobkovic prestavaná stará sulevická tvrdza na zámok, v ktorom býval až do svojej smrti v roku 1584. Zámok vybudoval Talian Filip podľa plánov Ulrica Aostaliho. V rokoch 1675 – 1685 sa podľa plánov architekta Jeana-Baptista Matheya vykonali ďalšie prestavby. Ďalšie úpravy prebiehali v čase, keď panstvo prevzal Jan Josef Valdštejn. Práce najskôr viedol Marc Antonio Canevalle (od ktorého pochádza aj stavba priľahlého zámockého kostola Zvestovania Panny Márie).

Sochárska výzdoba kostola bola zničená pri požiari v máji 1945, kedy kostol vypálili sovietske vojska. Pochádzala z dielne Matyáša Bernarda Brauna a patrila k jeho významným dielam. Jej kvality dnes dokladajú iba dochované fotografie.

Podobu trojkrídlovej budovy, ktorú má zámok v súčasnosti, vytvorila až významná prestavba v roku 1707 financovaná arcibiskupom Janom Bedřichom z Valdštejna, ktorý z Duchcova vytvoril základ nového Valdštejnského fideikomisu.

Od leta 1714 viedol prestavby František Maxmilián Kaňka. Kaňka upravil taktiež vzhľad hlavnej sály, do ktorej Václav Vavřinec Reiner namaľoval fresku s námetom „Jindřich z Valdštejna privádza Přemyslovi Otakarovi II. v roku 1254 svojich dvadsaťštyri synov“.

Nadväzujúci zámocký francúzsky park s bazénmi, vodotryskami, ornamentálne riešenými záhonmi a množstvom mytologických sôch z dielne Matyáša Brauna, navrhol Jan Ferdinand Schor. V priestore parku bol vybudovaný tiež pozoruhodný barokový panský špitál s ústrednou osembokou kaplnkou Nanebovzatia Panny Márie, ktorá bola vyzdobená cennou stropnou maľbou V. V. Reinera. Špitál bol pre značnú schátranosť a pod zámienkou nikdy nerealizovanej ťažby uhlia v roku 1958 demolovaný. Reinerovu maľbu však preniesli do novovybudovaného pavilónu, ktorý projektoval Jan Sokol.

Začiatkom 19. storočia bol zámok klasicisticky upravený. Park zmenili na romantický anglický park. Rodina Valdštejnovcov predala panstvo štátu a opustila zámok v roku 1921. Zámok je v súčasnosti otvorený pre verejnosť.

Zaujímavosti 
Medzi rokmi 1785 a 1798 tu ako knihovník pôsobil Giacomo Casanova, ktorý tu i zomrel.

Pri zámku funguje Galeria Giacomo. V historickej zbrojnici sú erby rodov, ktoré na zámku žili, od Hrabišicov po Valdštejnovcov.

V prvej polovici septembra 2008 sa tu natáčala scéna z filmu Henrich IV.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Duchcovský zámok na webe NPU
 Dobové fotografie, popis a ďalšie dokumentácie demolovaného zámockého špitála
 Oficiálna stránka

Zdroj 

Duchcov
Duchcov
Duchcov
Vlna (pokryv tela)

Vlna je srsť niektorých zvierat, ktorá sa používa ako surovina v textilníctve. Je to dorastajúca surovina, ktorá sa používa od 4. tisícročia pred Kr. a aj v dnešnej dobe má veľký hospodársky význam, napriek mnohým alternatívam akými sú napríklad chemické vlákniny a pod. Označuje sa pridávaním typických zvieracích adjektív ako napr. ovčia vlna, angorská vlna, alpaková vlna alebo niekedy aj priamo napr. ťavia srsť.

Podľa pôvodu sa rozlišuje napr. ovčia vlna a jej poddruhy ako napr. merino vlna z merino oviec. Ďalej je to napr. alpaková vlna z alpaka, ktorá udržuje teplo päťkrát lepšie ako ovčia vlna. Mohér z angorskej kozy má zas väčšiu hustotu ako ovčia vlna.

Referencie

Iné projekty

Živočíšne produkty
Anatómia cicavcov
Česko-slovenská hokejová liga 1990/1991

Česko-slovenská hokejová liga 1990/1991 bola 48. ročníkom česko-slovenskej hokejovej ligy, ktorá sa v tom čase hrala pod názvom I. celoštátna liga. 

Titul získalo družstvo HC Dukla Jihlava, keď vo finále porazilo HC ChZ Litvínov 3:1 na zápasy v sérii hranej na 3. víťazné zápasy. Vypadli družstvá AC Nitra a Motor České Budějovice. Nováčikmi pre nasledujúci ročník sa stali Zetor Brno a ŠKP PS Poprad.

Hrací plán 
Štartovalo v nej 14 účastníkov. Najprv sa v skupine stretol každý s každým štvorkolovo. Po základnej časti, ktorá mala 52 kôl, nasledovalo play-off medzi prvými štyrmi družstvami. Poslední dvaja v tabuľke priamo vypadli do nižších súťaží 1. českej národnej hokejovej ligy a 1. slovenskej národnej hokejovej ligy.

Základná časť

Play-off

Pavúk

Semifinále 
 HC Dukla Jihlava - HC VSŽ Košice 3:0 (8:4, 7:0, 4:3) 
 Dukla Trenčín  - ChZ Litvínov 1:3 (3:5, 4:1, 3:4sn, 5:6PP)

O 3. miesto 
 Dukla Trenčín - HC VSŽ Košice 2:0 (6:4, 4:2)

Finále 
 HC Dukla Jihlava - HC CHZ Litvínov 3:1 (6:3, 3:2, 1:5, 7:0)

Káder majstraDukla Jihlava 
 Brankári: Oldřich Svoboda, Roman Čechmánek, Marek Novotný 
 Obrancovia: Richard Adam, Roman Čech, Bedřich Ščerban, Roman Kaňkovský, Vladimír Kolek, Petr Kuchyňa, Jiří Kuntoš, Richard Šmehlík, Viktor Ujčík, Michael Vyhlídal
 Útočníci: Patrik Augusta, Jiří Cihlář, Libor Dolana, Radek Haut, Radek Haman, Petr Kaňkovský, Milan Kastner, Ervin Mašek, Roman Mejzlík, Aleš Polcar, Jiří Poukar, Petr Vlk, Tomáš Kucharčík, Pavel Dvořák, Tomáš Chlubna, Leoš Pípa, Marek Zadina
 Tréneri: Jaroslav Holík, Josef Augusta

Externé odkazy 
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História česko-slovenského a českého hokeja
 avlh.sweb.cz

Česko-slovenská hokejová liga
Ľadový hokej v 1990
Ľadový hokej v 1991
Myron Podhajecký

Myron Podhajecký (* 16. jún 1911, Brusnica – † 3. september 1995, Klenov) bol slovenský gréckokatolícky kňaz, v období komunizmu vysvätený za tajného biskupa, za čo bol štátom prenasledovaný a väznený.

Život

Mladosť a štúdium 
Narodil sa v dedine Brusnica. v okrese Stropkov, ako najmladší zo štyroch detí gréckokatolíckeho kňaza. Navštevoval Štátne reálne gymnázium v Prešove, teologické štúdia absolvoval v Prešove, v Olomouci a v Prahe a napokon študoval na Karlovej univerzite v Prahe.

Pôsobenie 
Sviatosť kňazstva sa rozhodol prijať v celibáte. Kňazskú vysviacku prijal dňa 28. júla 1935 z rúk prešovského biskupa Pavla Petra Gojdiča, OSBM.

Po vysviacke pôsobil ako kaplán v Drienici a v Prahe, neskôr ako prefekt v prešovskom kňazskom seminári. Krátko bol administrátorom farnosti Medzilaborce a následne profesorom náboženstva na Štátnom reálnom gymnáziu a Evanjelickom kolégiu v Prešove.

V roku 1940 ho prešovský biskup Pavol Peter Gojdič, OSBM menoval za svojho osobného tajomníka. Od roku 1941 bol špirituálom prešovských bohoslovcov. A v roku 1945 ho menovali aj za profesora biblických vied na Vysokej škole bohosloveckej v Prešove.

Roky útlaku 
V čase rastúcej nenávisti a obmedzovania slobody gréckokatolíckej cirkvi v Československu bol tajne vysvätený za biskupa.

Otec Myron počnúc 21. marcom 1950 bol väznený v rôznych väzniciach a táboroch (Trenčín, Nováky, Ilava, Hlohovec, Podolínec, Želiv, Osek u Duchcova), kde prežil sedem a pol roka.

Po prepustení do roku 1968 pracoval ako pomocný robotník.

O svojich utrpeniach, prenasledovaniach ako aj biskupskej hodnosti nikdy nerozprával. Nemal rád, keď sa o ňom pochvalne rozprávalo. Zvykol hovorievať: Kto mene chvalit, tot mene neľubit.

Roky Po 
Po štátnom obnovení gréckokatolíckej cirkvi v Československu bol vymenovaný za správcu farnosti Veľká Poľana, neskôr pôsobil vo farnosti Fulianka a od roku 1972 ako správca farnosti Čirč.

Otec Myron 
Ešte v roku 1969 ho Mons. Ján Hirka, apoštolský administrátor prešovského biskupstva, vymenoval za súdneho vikára, v roku 1971 za člena liturgickej komisie, za synodálneho examinátora a v roku 1977 za defensora vinculi – obhajcu manželského zväzku na cirkevnom súde.

Otec Myron bol ctiteľom presvätej Bohorodičky. V roku 1991 bol prešovským sídelným biskupom vymenovaný za člena komisie na skúmanie údajných mariánskych zjavení v Litmanovej.

Vo farnosti Čirč pôsobil až do konca svojho života, najprv ako správca farnosti, neskôr, keď mu už ubúdalo síl, ako výpomocný duchovný. Týždeň pred smrťou odišiel k svojej neteri na faru do Klenova (okres Prešov), kde jeho statočné srdce dotĺklo 3. septembra 1995. V roku 2006 bolo v Čirči sprístupnené  Gréckokatolícke farské múzeum ThDr. Myrona Podhajeckého.

Gréckokatolícki kňazi
Osobnosti z Brusnice
Indonézske národné florbalové družstvo žien

Indonézske národné florbalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Indonéziu v medzinárodných florbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Indonézskej florbalovej asociácie (IFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2013. V júli 2018 figurovalo vo svetovom rebríčku IFF na 33. mieste.

Družstvo sa prvýkrát predstavilo v medzinárodnom zápase na demonštračnom florbalovom turnaji v rámci Hier Juhovýchodnej Ázie, ktoré sa konali v Mjanmarsku. Družstvo na nich odohralo 2 zápasy a skončilo na poslednej 3. priečke. O rok neskôr na subkontinentálnych majstrovstvách získalo bronzovú medailu.

Výsledky 
Majstrovstvá sveta 
 nezúčastnilo sa kvalifikácie

Majstrovstvá Ázie a Pacifiku 
 nezúčastnilo sa

Ázijsko-oceánsky pohár 

Hry Juhovýchodnej Ázie

Majstrovstvá Juhovýchodnej Ázie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Indonézskej florbalovej asociácie /(po indonézsky)

Zdroje 
 Indonézske družstvo na stránke Medzinárodnej florbalovej federácie 
 Indonézske družstvo na stránke buelachfloorball.org 

Národné florbalové družstvá
Florbal
Národné
Železničný skúšobný okruh Cerhenice

Železničný skúšobný okruh Cerhenice (), ktorý je súčasťou Skúšobného centra Velim, je uzavretou traťou, na ktorej sa skúšajú železničné vozidlá. Nachádza sa v Stredočeskom kraji neďaleko Poděbrad, medzi železničnou traťou Praha - Kolín a diaľnicou D11. Podľa úradného povolenia je kategorizovaný ako vlečka.

Umiestnenie 
Hlavné sídlo správy okruhu je v obci Cerhenice, pričom okruh zasahuje na územie obcí Velim, Cerhenice, Vrbová Lhota, Ratenice, do južného predmestia Poděbrad a do obce Pňov-Předhradí. Medzi vnútorným a vonkajším okruhom je sídelná časť obce Sokoleč.

História 
 Výstavba bola začatá 30. septembra 1960, okruh bol slávnostne otvorený v roku 1963
 Dňa 27. augusta 1964 tu dosiahla lokomotíva Albatros rýchlosť 162 km/h, čo je rýchlostný rekord slovenských parných lokomotív.
 V roku 1977 sa stala obeťou prevádzky na skúšobnom okruhu žena, ktorú zachytila ​​prechádzajúca lokomotíva. 
 Okruh je hojne využívaný výrobcami železničných vozidiel z rôznych krajín, ktoré na ňom skúšajú svoje výrobky. Skúšali sa tu napríklad lokomotívy pre Eurotunel alebo rôzne typy vlakov Pendolino.

Technické podrobnosti 
Skúšobné centrum sa skladá z dvoch vlastných skúšobných železničných okruhov:

 Malý okruh je dlhý 3,951 km s maximálnou povolenou rýchlosťou 90 km/h.
 Veľký okruh je dlhý 13,272 km s maximálnou povolenou rýchlosťou 230 km/h pre jednotky s naklápacími skriňami a 210 km/h pre ostatné železničné vozidlá.

Oba okruhy umožňujú nezávislé napájanie všetkými najpoužívanejšími európskymi napájacími sústavami:

Svojím technickým vybavením vytvára celok pre realizáciu rady jazdných skúšok koľajových vozidiel, dráhových zariadení a dopravných prostriedkov. Umožňuje vykonávanie experimentov, vrátane hlukových skúšok, kontrol schopnosti dráhových vozidiel komunikovať s okolím a signalizovať v systémoch ETCS a GSM-R, alebo simulácií zmien a porúch elektrického napájania, spoločne s praktickým testovaním výpadkov napájania a reakcií vozidiel na tieto vonkajšie vplyvy. 

Skúšobné centrum je majetkom akciovej spoločnosti Výskumného ústavu Železničného, v skratke VUZ, vlastnené Českými dráhami.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Podrobné informácie o okruhu na stránke Výskumného ústavu železničného
 Fotogaléria okruhu
 Plán okruhu
 Eduard Novák, Jaroslav Skala: Prínos železničných skúšobných okruhov k železničnému výskumu

Zdroj 
 

Železničné trate v Česku
Tranoscius (vydavateľstvo)

Tranoscius je slovenské vydavateľstvo. Založené bolo v roku 1898 v Liptovskom Mikuláši, kde bolo aj jeho sídlo. Pomenované bolo na počesť Juraja Tranovského .

Zameriava sa na vydávanie náboženskej literatúry. Prvou vydanou knihou bola v roku 1898 kniha Nevyhováraj sa! (podtitul: Krátke odpovede na obyčajné výhovorky a námietky vo veciach náboženských) od Adolfa Petra Zátureckého. Od 24. septembra do 14. októbra 1943 bola súdom zastavená jeho činnosť. V roku 1953 bolo dovolené vydávať len kalendáre a bohoslužobné knihy a ostatné vydávanie bolo pozastavené . V rokoch 1898-1990 vydalo vydavateľstvo 1400 titulov. Činnosť Tranoscia bola obnovená v roku 1991, keď sa stal oficiálnym vydavateľstvom Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania (ECAV).

Periodiká 
Vydavateľstvo vydáva aj tri periodiká:  
 Evanjelický Posol spod Tatier
 Nová Dúha
 Cirkevné listy

Referencie

Externé odkazy 
 Tranoscius - oficiálne stránky
 Tranoscius - Liptovský Mikuláš

 
Evanjelická cirkev na Slovensku
Vydavateľstvá na Slovensku
Kresťanské vydavateľstvá
Kresťanské obchody
Kníhkupectvá
Liptovský Mikuláš
Literatúra na Slovensku
Organizácie založené v 1898
Česko-slovenská hokejová liga 1991/1992

Česko-slovenská hokejová liga 1991/1992 bola 49. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy, ktorá sa v tom čase hrala pod názvom federálna hokejová liga. 

Titul získalo družstvo Dukla Trenčín, keď vo finále porazilo HC Škoda Plzeň 3:1 na zápasy v sérii hranej na 3. víťazné zápasy. Vypadlo družstvo Zetor Brno. Nováčikom pre nasledujúci ročník sa stalo družstvo Motor České Budějovice.

Hrací plán 
Štartovalo v nej 14 účastníkov. Súťaž bola geograficky rozdelená na dve 7-členné skupiny "Východ" a "Západ". Družstvá v rámci svojej skupiny sa stretli každý s každým štvorkolovo, mimo svojej skupiny dvojkolovo. Celkovo tak v základnej časti odohrali 38 zápasov. Po základnej časti nasledovalo play-off. Prvé dve družstvá z každej skupiny postúpili priamo do štvrťfinále. Družstvá na 3. - 6. mieste v skupine hrali osemfinále. Poslední dvaja v skupinách hrali o zotrvanie v súťaži.

Základná časť

Skupina západ

Skupina východ

Play-off

Pavúk

Osemfinále 
 AC ZPS Zlín - HC Sparta Praha 1:3 (2:1sn, 4:8, 1:4, 3:4sn)
 HC Dukla Jihlava - HC Slovan Bratislava 3:0 (6:0, 4:2, 2:1)
 Poldi Kladno - DS Olomouc 3:0 (5:4, 2:1, 5:4)
 HC VSŽ Košice - HC Pardubice 3:2 (3:2, 4:3PP, 2:6, 1:2, 5:0)

Štvrťfinále 
 HC Škoda Plzeň - HC Sparta Praha 3:2 (3:2PP, 4:3, 2:4, 1:4, 4:1)
 HC Vítkovice - HC Dukla Jihlava 3:2 (4:6, 6:3, 3:6, 6:2, 6:2)
 Dukla Trenčín - Poldi Kladno 3:2 (10:4, 10:3, 0:3, 2:5, 5:1)
 HC Chemopetrol Litvínov - HC VSŽ Košice 3:0 (7:1, 7:2, 5:4)

Semifinále 
 HC Škoda Plzeň - HC Vítkovice 3:2 (6:3, 3:4sn, 0:8, 3:0, 5:3) 
 Dukla Trenčín  - HC Chemopetrol Litvínov 3:1 (3:5, 3:1, 5:4PP, 6:5)

O 3. miesto 
 HC Vítkovice - HC Chemopetrol Litvínov 0:2 (2:4, 5:12)

Finále 
 HC Škoda Plzeň - Dukla Trenčín 1:3 (2:5, 4:3sn, 4:6, 3:5)

O udržanie

O účasť v prelínacej kvalifikácii 
 ŠKP PS Poprad - Zetor Brno 3:2 (6:3, 2:5, 6:4, 3:4PP, 4:3sn)(extraligisti)
 Motor České Budějovice - AC Nitra na zápasy 3:1 (6:4, 1:3, 3:2, 5:2)(prvoligisti)

Prelínacia kvalifikácia 
 ŠKP PS Poprad - AC Nitra 3:0 (3:1, 3:0, 3:1)

 Do extraligy postúpili ŠKP PS Poprad a Motor České Budějovice. Národnú ligu budú v sezóne 1992/1993 hrať Zetor Brno a AC Nitra

Káder majstraDukla Trenčín 
Brankári: Vladimír Hiadlovský, Igor Murín
Obrancovia: Lubomír Amrich, Miloš Holaň, Michal Chromčo, Dalibor Kusovský, Jaroslav Modrý, Milan Nedoma, Róbert Švehla, Ľubomír Sekeráš, Marián Smerčiak, Ernest Bokroš
Útočníci: Jaroslav Brabec, Dušan Gregor, Miroslav Hanták, Miroslav Hlinka, Branislav Jánoš, Ľubomír Kolník, Roman Kontšek, Martin Madový, Ján Pardavý, Róbert Petrovický, Žigmund Pálffy, Pavel Pýcha, Marián Uharček, Josef Zajíc
Tréneri: Július Šupler, František Hossa

Externé odkazy 
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 avlh.sweb.cz

Česko-slovenská hokejová liga
Ľadový hokej v 1991
Ľadový hokej v 1992
Talamasca

Talamasca (alebo Talamaska) je francúzsky psytrance projekt z Paríža. Je to projekt Cédrica Dassulleho, ktorý je tiež známy ako DJ Lestat. Dassulle hral viac ako 13 rokov na klavír a svoju DJskú kariéru začal v roku 1992. V roku 1996 sa stretol s house producentmi Stevom Elim a Xavierom de Galloyom. Spoločne vytvorili trance projekt Talamasca. Dnes je Talamasca sólovým projektom Dassulleho.

Názov "Talamasca" pochádza z názvu spolku v knihách spisovateľky Anne Riceovej. Takisto aj jeho umelecké meno Lestat je inšpirované jej postavou upíra Lestat de Lioncourt. Dassule počas svojej kariéry spolupracoval s psytrance interpretmi ako Nomad, Oforia, Space Cat a Xerox. Tiež sa podieľal na vytvorení psytrance vydavateľstva 3D Vision Records, spolu s Christofom Drouilletom, DJom Maelom a Javierom Galloyom. V roku 2004 založil svoje vlastné vydavateľstvo s názvom Mind Control Records.

Diskografia

Single
1999 „Sinaï/Halloween“ (3D Vision)
2001 „Genetik Monster“ (Moon Spirits Records)
2001 „Magnetic Fields“ (Spiral Trax International)
2005 „Illusion World“ (Arcadia Music) (iba Japonsko)

Albumy
2000 Beyond the Mask (3D Vision) featuring DJ Mael, Domestic, Moshe Kenan 
2001 Musica Divinorum (Spiral Trax International) 
2003 Zodiac (3D Vision) 
2004 Made in Trance (Mind Control Records) featuring Nomad, Life Extension, Schyzotrop, DJ Ananda, DJ Gui, DJ Neshama
2007 Obsessive Dream (Mind Control Records)
2009 Talamasca XSI-One (Mind Control Records/Parabola Music)
2011 Talamasca & Mesmerizer - Make Some Noise  (Mind Control Records)
2013 Psychedelic Trance (Dacru Records)

Referencie

Externé odkazy
Brain Machines - Rozhovor s DJom Lestatom na BrainMachines.com
Psy News - Rozhovor s DJom Lestatom 10/2000
Psy News - Rozhovor s DJom Lestatom 2/2002

Zdroj

Francúzske elektronické hudobné skupiny
Francúzski dídžeji
Trance hudobné skupiny
Psychedelický trance
Hudobné skupiny z 1996
Slovenské národné hokejové mužstvo na ZOH 2014

Slovenské národné hokejové mužstvo sa na Zimných olympijských hrách 2014, ktoré sa uskutočnili v Soči, zúčastnilo v nižšie uvedenej zostave a obsadilo 11. miesto.

Realizačný tím 
 Vladimír Vůjtek - tréner
 Peter Oremus - asistent trénera
 Vladimír Országh - asistent trénera
 Igor Andrejkovič - video tréner

Zostava

Základná časť

Skupina A

Osemfinále

Pozri aj 
 Slovenské národné hokejové mužstvo

Externé odkazy 
 Vůjtek nominoval na ZOH, chýba Šatan, ide Marcinko na portáli hokej.sk

Slovenské národné hokejové mužstvo