joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jozef Kompánek

Jozef Kompánek (* 13. september 1836, Hradište – † 2. február 1917, Ostratice) bol slovenský básnik a prozaik, katolícky kňaz a bojovník za sociálne práva. Je nositeľom najvyššieho pápežského vyznamenania Pro Ecclesia et Pontifice.

Narodenia v 1836
Úmrtia v 1917
Slovenskí básnici
Slovenskí prozaici
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Alžbeta Uhorská (svätica)

Svätá Alžbeta Uhorská (Durínska) (* 7. júl 1207, Bratislava alebo Sárospatak – † 17. november 1231, Marburg) je uhorská svätica katolíckej cirkvi. Je jej zasvätená najväčšia sakrálna stavba na Slovensku Dóm sv. Alžbety v Košiciach. Je patrónkou žobrákov, vdov a sirôt, chorých, prenasledovaných, núdznych, pekárov, čipkárov; charitatívnych organizácií

Životopis 
Sv. Alžbeta bola dcérou uhorského kráľa Ondreja II. a jeho manželky Gertrúdy, pochádzajúcej z Bavorska. V Prešporku (dnešnej Bratislave) prežila prvé štyri roky života. Z politických dôvodov bola už ako jednoročná zasnúbená s durínskym grófom Ľudovítom IV., ktorý mal v čase zásnub osem rokov. Do štyroch rokov žila sv. Alžbeta na rodičovskom kráľovskom uhorskom dvore, odkiaľ bola v 1211 prevezená do sídla svojho snúbenca na hrad Wartburg v Durínsku.

Po dovŕšení 14 rokov sa sv. Alžbeta zosobášila s Ľudovítom IV. Z toho manželstva pochádzajú tri deti - syn Hermann, neskorší nástupca Ľudovíta IV.; Sofia, neskoršia brabantská kňažná a Gertrúda, ktorá sa stala rehoľníčkou a je dodnes uctievaná ako blahoslavená.

Sv. Alžbeta užívala síce kniežací majetok, no nie pre seba, ale pre chudobných a chorých, pretože jej život bol zreteľne poznačený ideálmi jej súčasníka sv. Františka z Assisi. Grófovým príbuzným sa počínanie sv. Alžbety nepáčilo. Po tom čo Ľudovít IV. v roku 1227 zahynul v južnom Taliansku počas križiackej výpravy, príbuzní jej manžela proti sv. Alžbete tvrdo zakročili. Odňali jej deti, odmietli uznať jej dedičské nároky po manželovi a vyhnali ju z Wartburgu. 

Sv. Alžbety sa ujal jej posledný spovedník, kazateľ Konrád z Marburgu. Ten pre ňu vymohol časť majetku z jej dedičského podielu. Sv. Alžbeta sa ho vzdala v prospech nemocnice v Marburgu, kde až do svojej smrti v roku 1231 slúžila chorým.
Konrád z Marburgu navrhol vymenovanie za svätú pápežovi. Štyri roky po jej smrti ju pápež Gregor IX. vyhlásil za svätú.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Svätá Alžbeta Uhorská na webovej stránke www.knazi.sk

Princezné
Osobnosti z Marburgu
Uhorskí katolícki svätci
Kanonizovaní Gregorom IX.
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
František Alexander Zvrškovec

Ing. František Alexander Zvrškovec (* 24. júl 1948, Dolný Kubín) je slovenský podnikateľ a bývalý predseda strany Prosperita Slovenska.

Štúdium na Slovensku 
 stredné vzdelanie získal na Vojenskej škole Jana Žižku z Trocnova v Bratislave 
 študoval na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave, štúdium neukončil kvôli emigrácii v roku 1969

Emigrácia 
Po jednoročnom pobyte v Taliansku odišiel do Švédska, kde vyštudoval Vysokú školu ekonomickú v Linköpingu. Po ukončení štúdia pracoval v štátnej správe a získal švédske štátne občianstvo.

Návrat na Slovensko 
Na Slovensku opäť pôsobí od roku 1991. Spočiatku sa venoval podnikateľským aktivitám, od roku 2005 aj politickým, keď založil politickú stranu Prosperita Slovenska, ktorej bol predsedom. V decembri 2015 však jeho stranu prevzal Ľudovít Kaník a premenoval ju na DS-SDKÚ.

Externé odkazy 
životopis na stránke Prosperity Slovenska verzia z 18. mája 2006 na web.archive.org

Narodenia v 1948
Slovenskí politici
Kliment Ochridský

Kliment Ochridský (iné mená: (svätý) Kliment Sloviensky, (svätý) Kliment Bulharský, (svätý) Kliment Velický, svätý Kliment; * pred 836 – † 27. júl 916) bol kresťanský biskup, spisovateľ, pedagóg, vzdelanec a žiak sv. Cyrila a Metoda, jeden zo svätých sedmopočetníkov. Na jeho počesť je pomenovaná planétka 3903 Kliment Ohridski.

Životopis 
Slovenský slavista prof. Ján Stanislav a viacerí bulharskí historici tvrdia, že pochádzal z Veľkej Moravy. Podľa iných pochádzal z Bulharska a na Veľkú Moravu prišiel spolu s Cyrilom a Metodom.

V roku 868 bol spolu s Metodom, Gorazdom a Naumom vysvätený v Ríme za kňaza. Po Metodovej smrti sa stal druhým mužom byzantsko-slovanskej misie čo do postavenia (po sv. Gorazdovi). Vyhnaný z Veľkej Moravy po roku 885 sa spolu s ostatnými žiakmi sv. vierozvestov uchýlil do Bulharska, kde v Ochride (v dnešnom západnom Severné Macedónsku) založil stredisko slovanskej bohoslužby a školu. V roku 893 knieža Simeon zriadil velické biskupstvo, za prvého biskupa bol vysvätený a ustanovený sv. Kliment. So svätým Naumom Ochridským spolupracoval od mlada až do Naumovej smrti, podľa prameňov tvorili dobre zohratú dvojicu. Spolupracoval aj Konštantínom Preslavským a preslavským strediskom vzdelanosti. Zomrel v júli roku 916, pochovaný bol 27. júla 916 v Ochride v monastieri svätého Pantelejmona, ktorý dal sám postaviť. V Bulharsku je uctievaný ako národný svätec.

Tvorba 
Písal bohoslužobné texty (hymnografické diela), životopisné diela a oslavné diela na počesť svojich učiteľov Cyrila a Metoda, ale aj iných cirkevných osobností. Písal tiež homílie a poučné slová, ktoré sám tvoril alebo čiastočne prekladal z gréčtiny. Bol najplodnejším spisovateľom zo skupiny svätých sedmopočetníkov (čo sa týka zachovaných diel).

Dielo 
 Pochvala Cyrilovi Filozofovi
 Pochvalné slovo svätým Cyrilovi a Metodovi (otázne)
 Život Konštantínov (otázne)
 Život Metoda (otázne)
 Služba svätému Cyrilovi, učiteľovi slovienskeho národa
 Pochvalné a poučné slová (ca. 50 istých a 50 otáznych)
 Bohoslužobné texty do 
 oktoichu
 spoločnej miney 
 sviatočnej miney 
 pentekostária (kvetnej triode)

Referencie

Literatúra 
 
 
 Andrej ŠKOVIERA: Svätý Kliment Ochridský. In: V brázde Metodovej 2016. Gréckokatolícky kalendár. Košice: Byzant, 2015, s. 62-67. ISBN 978-80-85581-69-0.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Andrej Škoviera: Svätý Kliment Ochridský (Sloviensky)
 Andrej Škoviera: Svätí sedmopočetníci

Narodenia v 9. storočí
Úmrtia v 916
Slovenskí pravoslávni svätci
Slovenskí katolícki svätci
Veľkomoravské osobnosti
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Slovenskí prozaici
Osobnosti na bulharských poštových známkach
Osobnosti na slovenských poštových známkach
Naum Ochridský

Naum Ochridský (iné názvy: svätý Naum, svätý Namu, (svätý) Naum z Preslavu, (svätý) Naum Preslavský; * okolo 830 – † 23. december 910, Monastier sv. archanjelov neďaleko Ochridu, Severné Macedónsko) bol spisovateľ a žiak sv. Cyrila a Metoda, jeden zo svätých sedmopočetníkov.

Život 
Pochádzal pravdepodobne zo slovanských obyvateľov Byzantskej ríše, ktorí žili niekde pri hraniciach s Bulharskom. Bol vznešeného pôvodu a pochádzal z bohatej rodiny. Od mladosti sa poznal so svätým Klimentom Ochridským.

Ešte pred misiou na Veľkú Moravu vstúpil do monastiera. Na kňaza bol vysvätený v roku 868 počas návštevy solúnskych bratov v Ríme.

Po vyhnaní z Veľkej Moravy po roku 885 sa spolu s ostatnými žiakmi sv. vierozvestcov uchýlil do Bulharska, kde pôsobil najprv v Preslave. V roku 893 odišiel za sv. Klimentom do oblasti Ochridu (v dnešnom západnom Macedónsku), kde pôsobil ako učiteľ v miestnom slovanskom učilišti a podieľal sa aj na fungovaní strediska slovanskej bohoslužby. Napomohol tiež rozvoju mníšskeho života a sám založil významný monastier na juhozápadnom brehu Ochridského jazera (okolo r. 905). Tu aj zomrel 23. decembra 910 a podnes sú tu jeho ostatky. Monastier, dnes známy pod menom sv. Nauma, sa stal významným pútnickým miestom regiónu; sv. Naum je uctievaný ako divotvorca a uzdravovateľ.

Dielo 
 Kánon sv. apoštolovi Andrejovi
 S. Kožucharov mu pripisoval Kánon na prenesenie ostatkov sv. Jána Zlatoústeho, G. Popov je proti tejto atribúcii
 V staršej literatúre sa mu pripisoval aj spis Obrana slovanského písma (O pismenech) napísaný pod pseudonymom mních Chrabr, dnes je ale táto teória málo uznávaná

Pramene 

Zachovali sa tri slovanské životy sv. Nauma a dva grécke. Najviac informácií o živote a pôsobení sv. Nauma máme v dlhom Živote Klimenta od sv. Teofylakta Ochridského. Okrem toho sa Naum spomína aj v ďalších starobylých prameňoch – slovanských i gréckych. Na jeho počesť bola zložená služba, ktorú poznáme vo viacerých slovanských i gréckych redakciách.

Úcta 
Sv. Naum má u južných Slovanov sviatok 23. decembra a 20. júna. U nás nemá svoj osobitný sviatok, ale je uctievaný spolu s ostatnými svätými sedmopočetníkmi 27. júla u gréckokatolíkov a pravoslávnych, resp. u rímskokatolíkov v ten istý deň v rámci spomienky svätého Gorazda a spoločníkov.

Literatúra 
 
 
 STANISLAV, Ján. Životy slovanských apoštolov Cyrila a Metoda v legendách a listoch. Turčiansky Sv. Martin: Matica slovenská, 1950, s. 121–123.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Andrej Škoviera: Svätí sedmopočetníci

Narodenia v 9. storočí
Úmrtia 23. decembra
Úmrtia v 910
Slovenskí katolícki svätci
Slovenskí spisovatelia
Zakladatelia kláštorov
Slovenskí pravoslávni svätci
Veľkomoravské osobnosti
Usáma bin Ládin

Usáma bin Muhammad bin ’Awad bin Ládin (* 10. marec 1957† 2. máj 2011; (), skrátene Usáma bin Ládin () bol vodca organizácie al-Ká’ida, sunnitskej islamskej teroristickej siete, ktorá stojí za viacerými útokmi na civilné a vojenské ciele po celom svete. Pokladá sa tiež za osnovateľa a financovateľa teroristických útokov 11. septembra 2001 na World Trade Center v New Yorku a na Pentagón vo Washingtone, pri ktorých zahynulo minimálne 2 752 ľudí.

Usáma bin Ládin bol na prvom mieste zoznamu 10 najhľadanejších osôb ako aj najhľadanejších teroristov, zostavenom americkou FBI. Americká vláda ponúkala odmenu 25 miliónov dolárov, v roku 2004 navýšenú na 50 miliónov dolárov za informácie vedúce k jeho priamemu dolapeniu (k vyplateniu odmeny však nedošlo). Prídavnú odmenu 2 milióny dolárov ponúkali letecké asociácie Airline Pilots Association a Air Transport Association. FBI hľadala Usámu bin Ládina najmä kvôli teroristickým útokom na americké ambasády v Keni a Tanzánii v auguste 1998, no podľa oficiálnych informácii FBI zverejnených na ich stránkach bin Ládin nebol výslovne spájaný s teroristickými útokmi na Spojené štáty 11. septembra 2001.

Aj keď nebolo presne známe, kde sa Usáma bin Ládin nachádzal, najrozšírenejší bol predpoklad, že sa ukrýva v pakistanskom regióne Wazíristán, ležiacom pri hraniciach s Afganistanom. 
2. mája 2011 oznámil Barack Obama v priamom prenose na televízii CNN, že americké jednotky Usámu bin Ládina zabili. Podľa oznámenia Bieleho domu bol bin Ládin zabitý v pakistanskom Abbottábáde, asi 50 km od Islamabadu.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Narodenia v 1957
Úmrtia v 2011
Teroristi
Al-Káida
Polom (okres Přerov)

Polom je obec v okrese Přerov. Jeho katastrálne územie má rozlohu  a žije tu  obyvateľov ().

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam obcí v Česku

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce

Obce okresu Přerov
Rakov (okres Přerov)

Rakov je obec v okrese Přerov. Jeho katastrálne územie má rozlohu  a žije tu  obyvateľov ().

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam obcí v Česku

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce

Obce okresu Přerov
Dobrčice (okres Přerov)

Dobrčice sú obec v okrese Přerov, 7 km juhovýchodne od Přerova. Ich katastrálne územie má rozlohu  a žije tu  obyvateľov ().

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam obcí v Česku

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce

Obce okresu Přerov
Jagdtiger

Jagdtiger (SdKfz 186) bol nemecký ťažký stíhač tankov vyrábaný od začiatku roka 1944 až po rok 1945 a používaný na konci druhej svetovej vojny.

Jagdtiger predstavuje jeden z vrcholov snáh zbrojného priemyslu Tretej ríše v smere budovania stále ťažšej a väčšej obrnenej techniky. Bolo to najťažšie a najlepšie pancierované sériovo vyrábané obrnené vozidlo svojej doby. Rekordná bola aj jeho hlavná zbraň – kanón 128mm PaK 44 L/55. Tomu však zodpovedala aj mimoriadna výrobná cena a spotreba paliva. Rovnako ani rýchlosť paľby nebola veľmi veľká.

Bolo vyrobených cca 70 kusov; boli použité v bitke v Ardenách, pri Remagene a ďalej na západnom fronte. Niekoľko strojov celkom úspešne bojovalo v Rakúsku proti Červenej armáde.

Hodnotenie 
Jagdtiger predstavoval vážnu hrozbu aj pre tie najťažšie nepriateľské tanky, ktoré mohol účinne ostreľovať na vzdialenosť minimálne pol kilometra, zatiaľ čo žiaden protivník ho nedokázal spredu vážne ohroziť ani z tesnej blízkosti. No napriek tomu je projekt všeobecne hodnotený ako chybný a neúspešný – Jagdtiger predstavoval luxus, ktorý si Nemecko nemohlo dovoliť. Jeho výroba bola extrémne drahá a pomalá, spotreba paliva príliš vysoká. Stroj trpel celou radou porúch vyplývajúcich z uponáhľaného nasadenia na fronte a prílišného namáhania hnacích systémov. Bol tiež príliš nemotorný a rovnako ako Ferdinand sa nedokázal vysporiadať s útokom väčšieho množstva nepriateľov, ktorý sa dostali do jeho tesnej blízkosti a zvyčajne ho bez problémov vymanévrovali. Rovnako tak bol zraniteľný útokmi nepriateľského letectva.

Referencie 
 Pejčoch, Ivo: Obrněná technika 2

Iné projekty

Externé odkazy 
 Detailní popis, TTD, fotografie (po česky)
 Článok s fotografiami (po česky)
 Podrobné pojednanie o histórii (po anglicky)

Nemecké stíhače tankov
Vojenské vozidlá druhej svetovej vojny
České kráľovstvo

České kráľovstvo je aj nepresné označenie pre Krajiny českej koruny.''

České kráľovstvo (iné názvy: české kráľovstvo; staršie: Kráľovstvo české, kráľovstvo české; , ) bolo kráľovstvo na území Čiech v rokoch 1085 – 1092, 1158 – 1172 a 1198 – 1918. Vzniklo povýšením českého kniežaťa na kráľa. Bolo hlavnou súčasťou Krajín českej koruny. Hlavným mestom bola Praha.

Prvé české kráľovstvo (1085 – 1092) 
Prvým českým kráľom sa stal Vratislav II. v roku 1085. Vratislav bol verným spojencom rímskeho kráľa Henricha IV. v jeho sporoch so Svätou stolicou. Česi Henricha podporili v bojoch v Sasku a proti meißenskému markgrófovi Dedimu, za čo Vratislav dostal Dolnú Lužicu. Trvajúca podpora českého kniežaťa priniesla svoje ovocie a na Veľkú noc 1085, po Henrichovej úspešnej rímskej korunovačnej jazde, bol Vratislav korunovaný v Mohuči za prvého českého kráľa, pomazaný bol v Prahe dňa 16. júna trevírskym arcibiskupom Egilbertom. Po jeho smrti v roku 1092 jeho nástupca Konrád I. Brniansky korunu nezískal a prvé české kráľovstvo tak zaniklo.

České kráľovstvo
Dejiny Česka
Štáty Rímsko-nemeckej ríše
Angelár

Svätý Angelár (* ? – † 886 alebo 887) bol duchovný a žiak sv. Cyrila a Metoda, jeden zo svätých sedmopočetníkov. O jeho pôvode sa nezachovali žiadne údaje. V roku 868 ho v Ríme spolu so sv. Sávom vysvätil biskup Formozus za diakona. Po vyhnaní z Veľkej Moravy po roku 885 sa spolu s Klimentom a Naumom dostal cez Belehrad do Bulharska. Pomerne skoro po príchode zomrel.

Literatúra 
 
 Andrej Škoviera: Svätý sedmopočetník Angelár – náš neznámy apoštol. In: Život slova v dejinách a jazykových vzťahoch. (K sedemdesiatinám profesora Jána Doruľu). Ed. Peter Žeňuch. Bratislava: Slavistický kabinet SAV, 2003, s.134-141.

Externé odkazy 
 Andrej Škoviera: Svätí sedmopočetníci

 

Narodenia v 9. storočí
Úmrtia v 886
Slovenskí katolícki svätci
Slovenskí pravoslávni svätci
Veľkomoravské osobnosti
Sáva (Sedmopočetník)

Svätý Sáva († 10. storočie) bol žiakom sv. Cyrila a Metoda, jeden zo svätých sedmopočetníkov. Pochádzal pravdepodobne z niektorého z kmeňov južných Slovanov.

V roku 868 ho v Ríme spolu so sv. Angelárom vysvätil biskup Formozus za diakona.

Jeho meno sa pri vyhnaní učeníkov z Veľkej Moravy po roku 885 nespomína, pravdepodobne odišiel z Veľkej Moravy už skôr. Predpokladá sa, že sa dostal nakoniec tiež do Bulharska.

Literatúra

Externé odkazy 
 Andrej Škoviera: Svätí sedmopočetníci

Slovenskí katolícki svätci
Slovenskí pravoslávni svätci
Veľkomoravské osobnosti
Hustopeče nad Bečvou

Hustopeče nad Bečvou sú obec v okrese Přerov. Ich katastrálne územie má rozlohu  a žije tu  obyvateľov ().

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam obcí v Česku

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky

 
Obce okresu Přerov
Brfxxccxxmnpcccclllmmnprxvclmnckssqlbb11116

Brfxxccxxmnpcccclllmmnprxvclmnckssqlbb11116 (vyslov: „Albin“) bolo meno, ktoré sa údajne pokúsili dať rodičia švédskemu dieťaťu v máji roku 1996.

Rodičia (Elizabeth Hallinová a nemenovaný otec) sa rozhodli nezaregistrovať oficiálne meno svojho dieťaťa (nar. 1991) ako protest proti špecifickým švédskym zákonom o pomenovávaní detí. Rodičia si môžu vybrať z asi 1 000 mien; ak nenájdu žiadne, ktoré by sa im páčilo, musia žiadať o povolenie súd. Aj keď tento zákon bol v roku 2000 trocha uvoľnený, stále je výber mien zväzujúci.

Halmstadský súd (na juhu Švédska) rodičom udelil pokutu vo výške 5 000 švédskych korún, pretože nesplnili povinnosť zaregistrovať meno dieťaťa do jeho piatych narodenín. Ako reakciu na súdne rozhodnutie sa rodičia rozhodli pre registráciu mena, ktoré sa skladalo z 43 znakoch vrátane 5 čísiel a tvrdili, že ide o „významný a expresionistický vývoj, ktorý považujeme za umelecký výtvor“. Podľa rodičov malo sa meno chápať v zmysle patafyziky. Súdny dvor však toto meno odmietol a trval na pokute. Rodičia sa preto pokúsili zmeniť pravopis mena na „A“ (čo sa takisto malo vyslovovať ako „Albin“), ale súd znovu žiadosť zamietol.

Externé odkazy 

 MIT claims "Reuters, Boston Globe 30-May-96" ako originálny prameň
 Archív

Krstné mená
Právo vo Švédsku
Přerov

Přerov () je štatutárne mesto na strednej Morave v Olomouckom kraji, v rovnomennom okrese Přerov. Leží 22 km juhovýchodne od Olomouca na rieke Bečva. Je dôležitou dopravnou križovatkou (spoločne s Olomoucom je najdôležitejším železničným uzlom na Morave). Má 44 824 obyvateľov a jeho katastrálne územie má rozlohu 58,48 km².

Partnerské mestá 
  Bardejov, Slovensko
  Cuijk, Holandsko
  Děčín, Česko
  Ivano-Frankivsk, Ukrajina
  Kędzierzyn-Koźle, Poľsko
  Ozimek, Poľsko

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam miest v Česku
 Zoznam obcí v Česku

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka

 
Mestá v Česku
Okresné mestá v Česku
Štatutárne mestá v Česku
Mestské pamiatkové zóny v Česku
Obce okresu Přerov
Indiana Jones

Indiana Jones je fiktívna postava archeológa z trilógie Georgea Lucasa a Stevena Spielberga, ktorého hral Harrison Ford. Mladšiu verziu postavy hrali River Phoenix (Indy ako 13-ročný) v treťom filme a Sean Patrick Flanery (Indy ako 17-ročný až 22-/23-ročný) a Corey Carrier (Indy ako 8- až 10-ročný) v televíznom seriáli. Staršiu verziu (Indy ako 93-ročný) Jonesa hral George Hall.

Filmy 
Filmová štvordielna sága o Indiana Jonesovi zahŕňa tieto filmy:

 1981 – Dobyvatelia stratenej archy (Raiders of the Lost Ark)
 1984 – Indiana Jones a chrám skazy (Indiana Jones and the Temple of Doom)
 1989 – Indiana Jones a posledná krížová výprava (Indiana Jones and the Last Crusade)
 2008 – Indiana Jones a kráľovstvo krištáľovej lebky (Indiana Jones and the Kingdom of the Crystal Skull)

Externé odkazy 
 The Light of Indiana Jones - slovenská stránka venovaná Indiana Jonesovi a jeho svetu.
 Oficiálna stránka (po anglicky)

 
Jones, Indiana
Dobyvatelia stratenej archy

Dobyvatelia stratenej archy je úspešný film od spoločnosti Paramount Pictures z roku 1981. Pod režisérskou taktovkou Stevena Spielberga vznikol fantasticko-dobrodružný príbeh hrdinského fiktívneho archeológa Indianu Jonesa, ktorého stvárnil herec Harrison Ford.

Námet na film vznikol keď George Lucas hovoril Spielbergovi, že by rád vytvoril moderný dobrodružný film po vzore seriálových filmov z 30. a 40. rokov 20. storočia. Lucas spolu s Philipom Kaufmanon vymyslel príbeh filmu, a scenár napísal Lawrence Kasdan.

Indiana Jones je profesorom archeológie a tiež získava archeologické artefakty pre svojho dobrého priateľa Marcusa Brodyho (Denholm Elliott), ktorý pracuje pre múzeum. Na jeho cestách ho sprevádza Marion Ravenwood (Karen Allen) a Sallah (John Rhys-Davies). Jeho úhlavným nepriateľom je Dr. René Belloq (Paul Freeman), ktorý zhromažďuje vzácne artefakty pre nacistov.

Obsadenie

Externé odkazy 
 
 

Indiana Jones
Filmy z 1981
Filmy USA
Filmy režírované Stevenom Spielbergom
Dobrodružné filmy
Filmy podľa názvu
Lance Armstrong

Lance Armstrong (* 18. september 1971, Plano, Texas, USA) je bývalý americký profesionálny cyklista.

Životopis 

Lance začal s cyklistikou v štrnástich rokoch. K profesionálom prešiel v auguste 1992. Pôsobil vo viacerých tímoch: 1992 – 1996: Motorola, 1997 – Cofidis, 1998 – 2004: US Postal, od 2005: Discovery Channel.

Lance Armstrong sa najprv venoval triatlonu, ktorý mu dodal odolnosť a výkonnosť. Už vtedy sa však špecializoval na cyklistiku. V roku 1993 sa prvýkrát zúčastnil na Tour de France. Ako nositeľ dresu šampióna Spojených štátov, vyhral etapu do Verdunu. Niekoľko týždňov potom v nórskom Osle, vo svojich 23 rokoch sa stal najmladším víťazom svetového šampionátu v histórii cyklistiky. V roku 1995 vyhral na Tour de France svoju druhú etapu do Limoges. Lance symbolicky zdvihol prst k nebu, akoby chcel povedať, že toto víťazstvo je pre jeho kolegu z tímu, Fabia Casartelliho, ktorý sa stal obeťou smrteľného pádu pri zjazde z vrchu Portet d’Aspet tri dni predtým.
 
V roku 1996 oznámil prechod k tímu Cofidis. Ale v októbri 1996 mu diagnostikovali rakovinu semenníkov, ktorá zmarila jeho účinkovanie v ďalších súťažiach. Jeho lekár mu dával šancu nie vyššiu ako 50 percent. Po dlhej liečbe, chemoterapii a množstve vyšetrení sa v roku 1998 vrátil k bicyklu a podpísal kontrakt s tímom US Postal. 

Jeho vychudnutá postava mu však nepomáhala k získaniu predošlých výsledkov. V priebehu liečby stratil všetku svalovú hmotu. Začal spolupracovať s novým teamovým manažérom, Johanom Bruyneelom, ktorý mu dodal potrebnú motiváciu, zmenil tréning a prípravu a zlepšil jeho techniku. Od roku 1999 sa zaujímal len o Tour de France. Tieto preteky vyhral sedemkrát po sebe v rokoch 1999 až 2005 (zvíťazil v 22 individuálnych etapách, 83 dní bol v žltom drese).
19. apríla 2005 oznámil, že odchádza z profesionálnej cyklistiky a ide do cyklistického dôchodku. 

Založil nadáciu na výskum proti rakovine s názvom Lance Armstrong Foundation. V roku 2008 ohlásil návrat do profesionálnej cyklistiky. Ako hlavný dôvod svojho rozhodnutia uviedol propagáciu svojej nadácie a boj proti rakovine. V januári 2009 sa po viac ako troch rokoch zúčastnil prvých pretekov (Tour Down Under v Austrálii) vo farbách tímu Astana. Sezónu 2010 Lance strávil už v domácom tíme Radioshacku a v júli 2010 šiel svoju poslednú Tour de France, ktorá sa mu aj kvôli viacerým pádom príliš nevydarila.

Doping 
Armstrong, sa po priznaní dopustil porušenia viacerých anti-dopingových pravidiel. Medzinárodná cyklistická federácia mu v roku 2012 odobrala všetky tituly z Tour de France. Dostal doživotný zákaz pretekať a od 1. augusta 1998 je diskvalifikovaný z výsledkov pretekov.

Najväčšie víťazstvá 
Tituly z Tour de France z rokov 1999 – 2005 mu Medzinárodná cyklistická federácia odobrala na návrh agentúry USADA pre podozrenie z užívania zakázaných látok.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 ŽivotopLancea Armstronga na Sports-Info

Cyklisti USA
Ateisti USA
Osobnosti z Texasu
16 Psyche

16 Psyche je veľká planétka v hlavnom pásme asteroidov. Jej priemer je 253,2 kilometrov. Je to najväčšia planétka typu M. Je pomenovaná podľa gréckej nymfy Psyché.

Psyche
Astronomické objekty objavené v roku 1852
Dopravár (folklórny súbor)

Dopravár je folklórny súbor, ktorý bol založený v Bratislave vo februári 1973 pod názvom Dunaj. V roku 1975 sa už pod menom Dopravár zúčastnil celoštátnej súťaže v Havířove. 

V roku 1979 mal Dopravár už 70 členov a umeleckým vedúcim sa stal Ján Jamriška. Po ňom a Dušanovi Púpalovi bol od roku 1982 umeleckým vedúcim a choreografom Stanislav Kohútek, ktorý postavil a umelecky spracoval väčšinu tancov, ktoré súbor v súčasnosti tancuje. Súbor sa s nimi predstavil na rôznych folklórnych podujatiach a festivaloch (Detva, Terchová, Myjava, Východná a iné). Súbor sa už dlhé roky zúčastňuje medzinárodných prehliadok vo Francúzsku, ale svoj program predstavil aj v Španielsku, Litve, Turecku, Poľsku, Nemecku, na Sicílii alebo v krajinách bývalej Juhoslávie. 

V októbri 2017 sa Dopravár zúčastnil na Beijing International Tourizm Festival (BITF) v Pekingu.  

V súčasnosti súbor funguje pod záštitou mestskej časti Bratislava-Vrakuňa. Vedúcou súboru je Mária Hamarová. Členovia súboru sú väčšinou stredoškoláci a vysokoškoláci, no nájdu sa medzi nimi aj pracujúci ľudia. Tvoria súdržný a tvorivý kolektív, snažiaci sa aj v dnešnej uponáhľanej a komerčnej dobe udržiavať krásne tradície slovenského národa.

Externé odkazy 
Oficiálna stránka súboru – zdroj informácií k tomuto článku.

Slovenské folklórne súbory
Organizácie založené v 1973
Kultúra v Bratislave
Edward Higgins White

Edward Higgins „Ed“ White II (* 14. november 1930, San Antonio – † 27. január 1967, Cape Canaveral) bol americký astronaut.

Bol členom posádky letu Gemini 4, pri ktorom dňa 3. júna 1965 uskutočnil ako prvý Američan výstup do otvoreného vesmíru.

Jeho druhým letom do vesmíru mal byť let AS-204, dnes známy pod označením Apollo 1. Mal v ňom zastávať funkciu pilota veliteľského modulu. Posádku tvorili Virgil Ivan Grissom a Roger Chaffee. Počas simulovaného odpočítavania vypukol 27. januára 1967 v Apolle 1 požiar, pri ktorom všetci traja zahynuli.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálny životopis na stránkach NASA 

Kozmonauti USA
Letci USA
Testovací piloti USA
Program Gemini
Program Apollo
Osobnosti zo San Antonia (Texas)
Osobnosti NASA
Príslušníci United States Air Force
Futbal na Slovensku

Futbal na Slovensku sa vzťahuje na futbalový život na Slovensku v rokoch 1939-1945 a po roku 1993.

Futbalový zväz
Slovenský futbalový zväz bol členom FIFA od apríla 1939 a je členom od roku 1993.

Reprezentácia
V poslednej kvalifikácií 3.európskej skupiny Slovensko 1.krát postúpilo z 1.miesta. Úroveň slovenského futbalu rapídne stúpa aj vďaka trénerovi (Vladimír Weiss). V kvalifikácií na MS 2006 Nemecko sa Slovensko dostalo do baráže a prehralo dvojzápas so silným Španielskom.

Majstrovstvo Slovenska
Slovenské futbalové majstrovstvá oddielov sa hrajú (stav: august 2005) v Corgoň lige, ktorá je  sponzorovaná nitrianským pivovarom Corgoň.

Majstri Slovenska vo futbale v 1. slovenskom štáte

1939/40 - ŠK Bratislava
1940/41 - ŠK Bratislava
1941/42 - ŠK Bratislava
1942/43 - OAP Bratislava
1943/44 - ŠK Bratislava

Majstri Slovenska vo futbale od roku 1993

1993/94 - ŠK Slovan Bratislava
1994/95 - ŠK Slovan Bratislava
1995/96 - ŠK Slovan Bratislava
1996/97 - 1. FC Košice
1997/98 - 1. FC Košice
1998/99 - ŠK Slovan Bratislava
1999/00 - FK Inter Bratislava
2000/01 - FK Inter Bratislava
2001/02 - MŠK Žilina
2002/03 - MŠK Žilina
2003/04 - MŠK Žilina
2004/05 - Artmedia Bratislava
2005/06 - MFK Ružomberok
2006/07 - MŠK Žilina
2007/08 - FC Artmedia Petržalka
2008/09 - ŠK Slovan Bratislava
2009/10 - MŠK Žilina
2010/11 - ŠK Slovan Bratislava

Konečné umiestnenie v najvyšších dvoch ligách (v súčasnosti 1. a 2. liga)
Následujúce kluby hrali v 1. a 2. lige a získali umiestnenie v koncosezónnej tabuľke:

Legenda

Účasť Slovenska na Majstrovstvách Európy vo futbale
Žiadna účasť

Účasť Slovenska na Majstrovstvách sveta vo futbale
Slovensko sa zúčastnilo MS v Juhoafrickej Republike v roku 2010, na ktoré sa kvalifiovalo víťazstvom v 3. skupine európskej kvalifikácie. Na MS odohralo tri zápasy v skupine F, z ktorej postúpilo do osemfinále, kde bolo vyradené družstvom Holandska.

Účasť slovenských klubov v hlavnom kole UEFA Champions League
1997/98 - 1. FC Košice
2005/06 - Artmedia Bratislava
2010/11 - MŠK Žilina

Futbalista roka
1993 - Peter Dubovský, Slovan Bratislava
1994 - Vladimír Kinder, Slovan Bratislava
1995 - Dušan Tittel, Slovan Bratislava
1996 - Dušan Tittel, Slovan Bratislava
1997 - Dušan Tittel, Spartak Trnava
1998 - Jozef Majoroš, Slovan Bratislava
1999 - Szilárd Németh, 1. FC Košice
2000 - Vladimír Labant, FC Sparta Praha
2001 - Ľubomír Moravčík, Celtic Glasgow
2002 - Miroslav Karhan, Vfl Wolfsburg
2003 - Vladimír Janočko, Austria Wien
2004 - Marek Mintál, 1. FC Nürnberg
2005 - Marek Mintál, 1. FC Nürnberg, 
2008 - Martin Škrtel, FC Liverpool

Externé odkazy 
 Slovenský futbalový zväz
 Futbalové ligy na Slovensku 2013/14
Eduard Bass

Eduard Bass, vlastným menom Eduard Schmidt (* 1. január 1888, Praha – † 2. október 1946, Praha) bol český spisovateľ, novinár, spevák, fejtonista, herec, recitátor, konferencier a textár.

Životopis
V roku 1910 vystúpil ako recitátor a spevák v kabarete Bílá labuť. Bass bol spolutvorcom kabaretu Červená sedma. Spolupracoval so satirickými časopismi a spolu s niekoľkými karikaturistami vydával Letáky. V rokoch 1921 – 1942 pôsobil ako fejtonista, reportér, súdničkár a divadelný kritik. Vydával kabaretné texty v edícii Syrinx a satirický časopis Šibeničky. Neskôr bol riaditeľom v pražských kabaretoch Červená sedma a Rokoko. V rokoch 1921 – 1933 pôsobil ako redaktor Lidových novin. Od roku 1933 bol ich šéfredaktorom až do roku 1942. S obdobím po roku 1939 je spojený nútený odchod židov z Lidových novin. Bass s tým pravdepodobne nesúhlasil, ale nepostavil sa proti tomu ani nerezignoval na svoju funkciu. Niektorí kritici Lidových novin tohto obdobia naznačujú, že aktivita prepúšťania bola väčšia, ako bolo potrebné – čo Bass ako šéfredaktor mohol ovplyvniť, iní sa domnievajú, že Bass robil čo bolo v jeho silách.

Dielo 
 Jak se dělá kabaret? – 1917 
 Náhrdelník: Detektivní komedie o jednom aktu – 1917
 Letáky, 1917-19 – 1920
 Klapzubova jedenáctka – 1922, príbeh otca, ktorý má jedenásť synov, z ktorých vytvorí profesionálny, neporaziteľný futbalový tým. Bass sa tu humornou formou zamýšľa i nad etikou a profesionalitou športu.
 To Arbes nenapsal, Vrchlický nezbásnil – 1930, literárne paródie, ktoré sa stretli s veľkým ohlasom.
 Umělci, mecenáši a jiná čeládka – 1930
 Fanynka a jiné humoresky
 Případ v čísle 128 a jiné historky
 Šest děvčat Williamsonových
 Potulky pražského reportéra
 Holandský deníček
 Divoký život Alexandra Staviského – 1934
 Čtení o roce osmačtyřicátém – 1940
 Potulky starou Prahou – vychádzali v rokoch 1921 – 1941
 Cirkus Humberto – Cirk Umberto 1941, román bol zamýšľaný ako povzbudenie českého národa, vyzdvihované sú v ňom spravodlivosť, priamosť, ctižiadostivosť,.... Bass na pozadí cirkusu sleduje tri generácie cirkusákov. Ústrednou postavou je Vašek Karas, syn šumavského murára, ktorý odíde k cirkusu, nakoniec sa ožení s dcérou riaditeľa a sám sa neskôr stane riaditeľom cirkusu, predtým však vystrieda mnoho činností pri cirkuse.
 Lidé v Maringotkách – Tiež Lidé z maringotek 1942, súbor poviedok z cirkusového prostredia. Takzvaný cirkusový dekameron.
 Kázáníčka – 1946

Posmrtne 
 Křižovatka u Prašné brány – 1947

Celý rad jeho poviedok vyšiel posmrtne, ako väčšinou ešte nepublikovaná tvorba: 
  
 Povídky – 1956
 Rozhlásky – 1957
 Pražské a jiné historie – 1968
 Na lodi za pohádkou – 1969
 Kukátko – 1970, obsahuje:
 Kukátko
 Rozmarná vyprávění
 Staropražské motivy
 Postavy a siluety – 1971
 Moje kronika: Vzpomínky a korespondence – 1985

Bass je autorom celého radu šansónov, skečov a kupletov – niektoré z nich zľudoveli (napr. Nešťastný šafářův dvoreček)

Pozri aj 
 Zoznam českých spisovateľov
 Česká literatúra v rokoch 1900 – 1945
 Skupina 42

Iné projekty 

Narodenia v 1888
Úmrtia v 1946
Českí spisovatelia
Osobnosti z Prahy
Pochovaní v Prahe
George Dawson

George Mercer Dawson (* 1. august 1849, Pictou, Nové Škótsko Kanada – † 2. marec 1901, Ottawa, Ontário, Kanada) bol kanadský vedec a zememerač.

V detstve bol Dawson postihnutý tuberkulózou chrbtice, ktorá spôsobila deformáciu jeho chrbta a zastavila jeho rast. Ani táto jeho fyzická indispozícia však nezabránila tomu, aby sa stal jedným z najväčších kanadských vedcov.

Počas jeho dlhej rekonvalescencie ho vzdelával jeho otec a súkromní učitelia. Neskôr navštevoval strednú školu v Montreali a univerzitu McGill v tom istom meste. Od roku 1869 študoval geológiu a paleontológiu na Royal School of Mines v Londýne. Úspešne absolvoval školu po troch rokoch s najlepšími výsledkami v triede. V roku 1890 získal doktorát Kráľovskej univerzity v Kingstone a nasledujúci rok McGill univerzity v Montreale.

Dawson uskutočnil koncom 19. storočia rozsiahle mapovanie západnej Kanady. Jeho práca Geológia a zdroje v okolí 49. rovnobežky od Jazera lesov po Skalnaté hory, so zoznamom rastlín, zvierat a skamenelín z neho urobila rešpektovaného vedca. V rokoch 1883 a 1884 Dawson putoval cez kanadské Skalnaté vrchy aby splnil požiadavku kanadskej vlády zmapovať najdôležitejšie vrchy, horské priesmyky a rieky v tejto oblasti. Objavil okrem iných vrcholy Mount Assiniboine (3 618 m) a Mount Temple (3 543 m). Výsledkom jeho prieskumu bola mapa kanadských Skalnatých hôr od hraníc s USA až po priesmyk Kicking Horse Pass.

V roku 1887 viedol expedíciu na Yukon a vypracoval niekoľko prvých máp tohto územia, ktoré sa neskôr stalo samostatným teritóriom. O 10 rokov neskôr po ňom bolo pomenované centrum zlatej horúčky na Klondike, mesto Dawson. Na jeho počesť je pomenovaný aj minerál dawsonit.

George Dawson sa stal členom Kanadskej geologickej služby v roku 1875. V roku 1883 sa stal zástupcom riaditeľa a v roku 1895 riaditeľom tejto inštitúcie.

Zomrel v roku 1901 neočakávane po záchvate akútnej bronchitídy. Je pochovaný na cintoríne Mount Royal v Montreale.

Iné projekty 

Narodenia v 1849
Úmrtia v 1901
Kanadskí geológovia
Osobnosti z Nového Škótska
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Ťažká myasténia

Ťažká myasténia (doslova "ťažká slabosť svalov", z gréckeho μύς "sval", ἀσθένεια "slabosť", a latinského gravis "vážny, ťažký"; lat. myasthenia gravis) je autoimunitná choroba, ktorá sa prejavuje nadmernou svalovou unaviteľnosťou a slabosťou.

Postihnutí majú zvyčajne problémy s prehĺtaním, sú postihnuté okohybné svaly (očná myasténia), dýchanie a podobne.

Klasifikácia 
 G70: Myasthenia gravis a iné poruchy nervovosvalovej platničky
 G70.0: Myasthenia gravis

Externé odkazy 
 myasthenia.sk

Autoimunitné choroby

G70 Myasthenia gravis a iné poruchy nervovosvalovej platničky
P94 Poruchy svalového tonusu novorodenca
Diecéza (biskupstvo)

Diecéza (vo východných cirkvách je obdobou eparchia, v evanjelickej cirkvi a.v. je obdobnou štuktúrou dištrikt) je spoločenstvo farností rímskokatolíckej cirkvi na určitom území, stanovenom vedením cirkvi - biskupstvo. Na čele diecézy stojí diecézny biskup, ktorý môže mať pomocných biskupov. Jeho cirkevnoprávna jurisdikcia sa vzťahuje na celé územie ním spravovanej diecézy. Biskupa za správcu diecézy menuje pápež. Podobnú štruktúru má aj anglikánska cirkev. 

Územný celok. V niektorých kresťanských cirkvách je to správny obvod (správne územie) biskupa. Považuje sa aj za základnú jednotku cirkevnej správy rímskokatolíckej cirkvi. Ďalej sa delí na dekanáty a farnosti.

Dejiny 
Na konci 3. storočia po Kr. cisár Dioklecián usporiadal Rímsku ríšu do 12 (13) správnych oblastí – diecéz. Každá diecéza združovala niekoľko provincií, riadená bola cisárskym prefektom, nazývaným vicarius.

Diecézy na Slovensku 

 Rímskokatolícka cirkev:
Západná provincia:
 Bratislavská arcidiecéza (2008)
 Trnavská arcidiecéza (1977)
 Biskupstvo Banská Bystrica (1776)
 Biskupstvo Nitra (880/1110)
 Žilinská diecéza (2008)
Východná provincia:
 Arcibiskupstvo Košice (1804)
 Biskupstvo Rožňava (1776)
 Biskupstvo Spišské Podhradie (1776)

Pozri aj 
 Biskupstvo 
 Eparchia

Kresťanstvo
Väinö Linna

Väinö Valtteri Linna (* 20. december 1920, Urjala, Fínsko – † 21. apríl 1992, Kangasala) bol fínsky esejista a jeden z najväčších povojnových spisovateľov Fínska.

Životopis 
Narodil sa ako siedme z desiatich detí robotníka na jatkách Vihtori Linnu. Keď mal sedem rokov, otec zomrel.  Matka musela sama živiť veľkú rodinu.
Vychodil iba šesť tried základnej školy, potom musel začať pracovať. Najprv pracoval ako poľnohospodársky robotník, drevorubač a pltník. V roku 1938 sa presťahoval do Tampere, kde pracoval ako robotník vo veľkej pradiarni bavlny, a neskôr ako montér. V roku 1940 nastúpil na vojenskú službu. Ako poddôstojník bojoval v guľometnej rote, vo vojsku, ktoré obsadzovalo Východnú Karéliu.

Dielo 
V roku 1942 napísal prvú knihu o vojne, ktorá však nebola vydaná tlačou. V roku 1947 vychádza jeho prvá kniha Cieľ. Je to čiastočne autobiografický román o mladom robotníkovi, ktorý sa chce stať spisovateľom. Jeho druhá kniha Čierna láska (1948) mu získala tri literárne ceny, ale skutočnú slávu mu priniesol až román Neznámy vojak (1954). Tento román  sfilmoval režisér Edvin Laine. Druhýkrát bol uvedný do filmovej podoby (1985) režisérom Rauli Mollbergom.
Od roku 1959 začala vychádzať jeho trilógia Tu, pod Polárkou - Here Beneath the North Star. Jeho dielo prerušila mozgová mŕtvica v roku 1984, ktorá mu znemožnila hovoriť.

Referencie

Iné projekty 

Fínski spisovatelia
Osobnosti na bankovkách
Eduard z Woodstocku

Eduard z Woodstocku, princ waleský, známy ako Čierny princ (* 15. jún, 1330, Woodstock, Oxfordshire – † 8. jún, 1376, Westminster, Middlesex), bol najstarší syn anglického kráľa Eduarda III. a Filipy z Hainaultu.

Životopis 
Narodil sa v paláci vo Woodstocku v grófstve Oxfordshire. V roku 1333 sa stal grófom z Chesteru, v roku 1337 vojvodom cornwallským (čím sa stal vôbec prvým anglickým vojvodom) a roku 1343 princom waleským. Eduard dokázal, že má bojový talent v bitke pri Kreščaku, keď mal iba šesťnásť rokov. O desať rokov neskôr porazil a zajal Jána II. v bitke pri Poitiers a v roku 1367 vyšiel ako víťaz z bitky pri Najere v severnom Kastílsku.

Eduard pokračoval v používaní waleských a anglických lukostrelcov v anglickej armáde a Angličania vďačia za svoje nasledujúce víťazstvá práve dlhému luku a nie kuši, ktorá bola používaná v iných oblastiach Európy. Eduard bol tiež jedným z prvých vojenských vodcov, ktorí zaviedli uniformu. Použil ju pre svoje cheshirské a flintshirské jednotky, ktoré boli odeté v zelenom a bielom.

Hovorí sa, že emblém princa Walesu, zložený z pierok a motta, Ich Diene (slúžim), bol prebratý od Jána Luxemburského, proti ktorému Eduard bojoval v bitke pri Kreščaku. Podľa legendy prišiel po boji Eduard k mŕtvemu telu českého kráľa a zobral jeho helmu lemovanú pštrosími pierkami a aj jeho heslo, Ich Dien. (slúžim) Avšak tento emblém a heslo nepoužíval výlučne len Čierny princ, ale aj jeho bratia. 

Eduard bol vychovaný so svojou sesternicou Janou z Kentu. Po svadbe s ňou v októbri roku 1361 ho vyslali vládnuť v mene svojho otca do Akvitánskeho vojvodstva, do ktorého v roku 1355 viedol výpravu. V tejto dobe mal Eduard dvoch synov, Eduarda (ktorý zomrel v mladosti) a Richarda, ktorý neskôr vládol ako Richard II., kráľ Anglicka. V roku 1367 dostal panstvo Biscay od Petra I. Kastílskeho. 

Jeho vojnová kampaň v mene Petra Kastílskeho, ktorý bol známy medzi svojimi nepriateľmi ako Peter Krutý, zničila Eduardove zdravie ako aj jeho financie a v roku 1371 bol donútený vzdať sa správy Akvitánska a vrátiť sa do Anglicka. Po pokuse zainteresovať sa do vlády Anglicka sa musel vzdať nádeje na obnovenie svojej vojnovej aktivity a zomrel 8. júna 1376 v meste Westminster, zanechávajúc za sebou svojho syna ako kráľovského dediča. Je pochovaný v canterburskej katedrále.

Prezývka 
Eduard nebol počas svojho života nazývaný Čierny princ. Vo svojej dobe bol známy ako Eduard z Woodstocku (podľa miesta svojho narodenia). Titul Čierny princ dostal až 200 rokov po svojej smrti. Jeho pôvod nie je známy, niektorí historici tvrdia, že nosil čierne brnenie alebo čierne rúcho na brnení. Je však možné, že toto pomenovanie mu udelili francúzski kronikári na základe zdrvujúcich porážok, ktoré uštedril Francúzsku.

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.mittelalter-genealogie.de
 Eduard, čierny princ

Následníci trónu
Plantagenetovci
Nositelia Podväzkového radu
Cierny princ Eduard
Raymond Clarence Ewry

Raymond Clarence Ewry (* 14. október 1873, Lafayette, Indiana, USA – † 29. september 1937, New York) bol americký skokan z miesta, viacnásobný olympijský víťaz.

Ako dieťa prekonal detskú obrnu a usilovným cvičením sa z invalidného vozíka dostal až na stupne víťazov olympijských hier. V roku 1890 začal študovať na Purdue University. Po absolvovaní odišiel do New Yorku, kde vstúpil do newyorského atletického klubu (New York Athletic Club).

V roku 1900 prekonal svetový rekord v skoku do výšky z miesta výkonom 163 cm. Na II. Olympijských hrách v Paríži zlepšil svoj rekord na 165,5 cm a vyhraj aj skok do diaľky z miesta (321 cm) a trojskok bez rozbehu (10,58 - SR). Skoky z miesta boli novinkou II. olympijských hier a vydržali na ich programe až do roku 1912. Po prvej svetovej vojne sa už v týchto disciplínach nesúťažilo.

Tieto tri olympijské víťazstvá zopakoval aj na III. LOH v St. Louis (USA) v roku 1904.

Na medziolympiáde v Aténach v roku 1906 vyhral skok do výšky a skok do diaľky. Trojskok z miesta už na programe nebol.

Svoju zbierku olympijských medailí dokončil v roku 1908 v Londýne na IV. olympijských hrách víťazstvami v skoku z miesta do výšky (157 cm) a do diaľky (333 cm).

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stručná biografia R. C. Ewryho 
 Životopis na webe Olympionikov zapísaných do Siene slávy USA 
 Slávni olympionici 

Skokani do diaľky z miesta USA
Skokani do výšky z miesta USA
Trojskokani USA
Absolventi Purdue University
Olympijskí víťazi USA
Osobnosti z Lafayette (Indiana)
Zoznam mačacích plemien

Šľachtením vznikol z mačiek domácich celý rad plemien. U niektorých bola dokonca vmiešaná krv divých mačiek. Tak vznikli napríklad plemená bengálska mačka, savannah alebo pixiebob. Iné druhy zasa vznikli prirodzenou mutáciou génov a človek selekciou tento gén upevnil – manx, niektoré rex, sphynx.

Extrémne prešľachtenie niektorých plemien vedie ku zdravotným problémom – hluchota bielych mačiek, chýbajúci chvost u manx, či chýbajúca srsť u sphynx a skrátenie končatín u munchkin a podobne.

Galéria

Zdroj 
 Uznané plemená organizácie TICA

 
Mačacích plemien
Ruská modrá mačka

Ruská modrá mačka je druh mačky. Vyznačuje sa jedinečným sfarbením srsti modrej farby so strieborným leskom a elegantnou stavbou tela. Má dlhé, štíhle nohy a štíhle pretiahnuté telo, chvost sa zužuje do mierneho hrotu. Hlava je klinovitá. Táto mačka sa vyskytuje tiež v čiernej, bielej, prípadne s odznakmi, takéto mačky však nezodpovedajú štandardu a preto nemôžu byť uchovnené. Má mať čo najžiarivejšie zelené oči, no v minulosti to boli smaragdové oči. Rezervovaná a veľmi distingvovaná mačka, ideálna do bytu, pretože ako jedna z mála, nemá deštrukčné sklony. Podľa legendy sa tieto mačky objavili na lodiach z ruského prístavu Archangeľsk, ktoré ich doviezli do Británie v 19. storočí. Podľa britského štandardu je ich najdôležitejším znakom jemná, lesklá, hustá, dobre izolujúca srsť s podsadou. V roku 1893 boli zapísané do knihy Herrisona Weira - Our cats pod názvom Ruská modrá, ale od roku 1917 až do roku 1948 sa označovali za orientálne modré. Množstvo mien, ktoré má ruská modrá, svedčí  o zmätku, ktorý vládne okolo jej pôvodu. Sú závažné dôkazy, že je prirodzeným ruským plemenom. Potvrdzuje to veľký výskyt ruských modrých po dlhú dobu vo Švédsku. Spočiatku bola známa ako Archangelská mačka, pretože niekoľko
exemplárou tohto druhu priniesli námorníci... 

Plemená mačiek
Plemená mačiek z Ruska
Apollo (podnik)

Apollo bola akciová spoločnosť založená roku 1895, ktorá v roku 1896 uviedla v Bratislave do prevádzky tzv. rafinériu Apollo alebo bratislavskú Apollku. 

Bola známou rafinérkou minerálnych olejov a vyrábala benzín, petrolej, parafín, sviečky, vazelíny, asfalt, dokonca aj umelý ľad. Rafinérku, nachádzajúcu sa pri dnešnom severnom nájazde na most Apollo, bombardovali Američania dňa 16. júna 1944 a zničili 80% závodu. V tom čase patrila spoločnosti I.G. Farben. Roku 1946 boli pozostatky závodu Apollo znárodnené a začlenené do národného podniku Slovenské rafinérie minerálnych olejov, ktorý bol roku 1949 premenovaný na národný podnik Slovnaft (dnes Slovnaft, a.s.). Rafinéria ešte vyrábala do roku 1963, potom sa presťahovala do novej lokality za mestom vo Vlčom hrdle.

Podniky v Bratislave
Zaniknuté podniky na Slovensku
Dejiny Bratislavy
Zaniknuté podniky v Česko-Slovensku
Mainská mývalia mačka

Mainská mývalia mačka je jedno z najstarších a najpočetnejších amerických plemien. Plemeno vzniklo pravdepodobne krížením mohutných amerických mačiek, ktoré žili na farmách Nového Anglicka a Mainu a dlhosrstých mačiek z Európy (Nórska lesná mačka), ktoré sa plavili s námorníkmi. V roku 1860 bolo toto plemeno vystavené na výstave mačiek v New Yorku, jeho registrácia prebehla v roku 1861 a vyhralo prvú cenu na výstave v Madison Square Garden roku 1895.

Iné projekty 

Plemená mačiek
Plemená mačiek z USA
Daphnis (mesiac)

Daphnis alebo Dafnis alebo Saturn XXXV je prirodzený satelit planéty Saturn. Bol objavený výskumným tímom projektu Cassini 6. mája 2005 a dostal dočasné označenie S/2005 S 1 až do roku 2006, kedy bol pomenovaný.

Daphnis má v priemere 6 až 8 km a obieha v Keelerovej medzere vo vnútri  prstenca A. Má takmer nulovú excentricitu a inklináciu a albedo 50 %.

Inklinácia a excentricita Daphnisovej obežnej dráhy sú veľmi malé, ale rozlíšiteľné od nuly. Jeho excentricita spôsobuje zmenu vzdialenosti od Saturnu približne o 9 km a jeho excentricita stúpanie a klesanie približne o . Keelerova medzera vo vnútri obežnej dráhy Daphnisa je široká približne .

Pozri aj 
 Saturn
 Mesiace Saturna
 Prstence Saturna

Externé odkazy 
 IAUC 8524: S/2005 S 1; V2361 Cyg; C/1998 U7  (objav) 
 Objav sondy Cassini 
 Obežné dráhy malých satelitov Saturna 
 Objav Saturna XXXV

Zdroj 

Mesiace Saturna
Astronomické objekty objavené v roku 2005
S/2004 S 3

S/2004 S 3 dočasné označenie objektu objehajúceho okolo planéty Saturn za vonkajšou hranou prstenca F, ktorý bol objavený 21. júna 2004. Objavil ho tím sondy Cassini-Huygens a ohlásený bol 9. septembra 2004.

Aj napriek ďalším pokusom o jeho pozorovanie, už nebol znova nájdený. Je pravdepodobné, že išlo o dočasné nahromadenie materiálu, ktoré sa časom rozpadlo. Ďalší objekt, S/2004 S 4, bol objavený o 5 hodín neskôr, ale tentokrát vo vnútri prstenca. Z dôvodu roydielneho umiestnenia dostal nové označenie, aj keď možnosť, že ide o jediný objekt ktorý križuje prstenec je tiež pravdepodobná.

Ak ide o skutočný pevný objekt, S/2004 S 3 bude mať priemer 3 – 5 km. Môže ísť o pastiersky mesiac k prstencu F.

Pozri aj 
 Saturn
 Mesiace Saturna
 Prstence Saturna

Externé odkazy 
 Cassini-Huygens, objavy v okolí prstenca F v roku 2004 
 Cassini-Huygens Multimedia: Záhada mesiaca

Zdroj 

Mesiace Saturna
Astronomické objekty objavené v roku 2004
Andor Borúth

Andor Borúth (* 17. jún 1873, Sátoraljaújhely, Maďarsko – † 22. august 1955) bol maďarský maliar pôsobiaci na Slovensku.

Život 
Jeho otec (pôvodným menom Steiger) sa prisťahoval do Uhorska zo Švajčiarska. Borúth študoval v Mníchove u Hollossyho, v Paríži a v Madride. 

Od roku 1904 do 1911 bol činný v Budapešti.  V roku 1911 sa presťahoval do Tatranskej Polianky, kde sa oženil so sestrou lekára Michala Guhra.  Po roku 1918 sa utiahol do súkromia, naďalej však maľoval. Pochovaný je vo Veľkom Slavkove.

Dielo 
Bol portrétistom, figuralistom i krajinárom a za svoju tvorbu získal viacero ocenení, i mnohé zákazky. Je autorom figurálnych námetov z histórie, krajiniek a sakrálnych obrazov, maľoval portréty návštevníkov Tatier. Niektoré obrazy získali ceny v zahraničí:
 Večer v ateliéri – na výstave v Paríži,
 Dáma v čiernom – v Budapešti,
 Narodenie Krista – v Mníchove.

Externé odkazy 
 Gallery of Miskolc Museum of Contemporary Art (en)
 Somogyi Gábor: Borúth Andor, az ember és a művész. (hu)
 Margaréta Horváthová: Spišskí maliari 19. a prvej polovice 20. storočia.

Narodenia v 1873
Úmrtia v 1955
Maďarskí maliari
Slovenskí maliari