Ján Smrek

Ján Smrek, vl. menom Ján Čietek, pseudonymy Ilia Volžanin, Ilja Volžanin, Ján Čietek-Smrek, Ján Smrek, Janko Smrek, Larix a i. (* 16. december 1898, Zemianske Lieskové – † 8. december 1982, Bratislava) bol slovenský básnik,  spisovateľ, redaktor, publicista, vydavateľ a organizátor kultúrneho života.

Životopis 
Narodil sa v rodine maloroľníka a vzdelanie získaval v ľudovej škole v Kochanovciach a po smrti svojho otca (v roku 1907) sa stal chovancom evanjelického sirotinca v Modre. V rokoch 1913 – 1917 sa vyučil za obchodníckeho pomocníka a vo vzdelávaní pokračoval až po 1. svetovej vojne, keď v rokoch 1919 – 1921 študoval v modranskom učiteľskom ústave a v rokoch 1921 – 1924 na Evanjelickej bohosloveckej fakulte v Bratislave, štúdium však nedokončil, pretože ho naplno zaujala práca novinára. Krátko pracoval na Dolnej zemi a u Makovických v Ružomberku, v roku 1917 pracoval tiež v obchode u Fedora Houdka. V rokoch 1917 – 1918 sa dostal ako vojak rakúsko-uhorskej armády na palestínsky front, kde ochorel na maláriu.

Neskôr pôsobil v roku 1924 ako novinár v redakcii Slovenského denníka a v rokoch 1925 – 1929 bol redaktorom Národných novín v Martine. V rokoch 1925 – 1938 redigoval v pražskom Mazáčovom nakladateľstve Edíciu mladých slovenských autorov (EMSA). Kvôli tejto práci sa aj v roku 1930 presťahoval do Prahy, kde neskôr začal vydávať literárny časopis Elán, ktorý vychádzal až do povojnových čias. Na začiatku 2. svetovej vojny sa však vrátil späť na Slovensko, kde sa usadil v Bratislave a časopis Elán sa stal časopisom Spolku slovenských spisovateľov. Počas vojny založil Komornú knižnicu Elánu, ktorú viedol aj po jej prevzatí nakladateľstvom Slovenský spisovateľ v roku 1950, no v rokoch 1945 – 1948 pracoval ako prednosta kultúrneho odboru na Povereníctve informácií. Po roku 1948 ako básnik upadol na istý čas do nemilosti, do roku 1958 nevydal žiadnu novú básnickú zbierku a venoval sa najmä prekladom. V rokoch 1948-1956 napísal približne 200 tzv. šuplíkových básní, v ktorých ostro kritizoval komunistický režim. Tieto verše však nikdy neponúkol na publikovanie či knižné vydanie. Vyšli až v roku 1993 zásluhou jeho syna Ivana. 

Ján Smrek zomrel 8. decembra 1982 v Bratislave. Pochovaný je v Martine na  Národnom cintoríne. Vďační rodáci mu odhalili v roku 1988 pri príležitosti jeho nedožitých 90. narodenín na budove Obecného úradu v Melčiciach-Lieskovom pamätnú tabuľu. Jej autorom je akademický sochár Igor Mosný z Trenčína. Pri príležitosti 100. výročia narodenia Jána Smreka bol v auguste 1998 odhalený pamätník v novovybudovanom parku v Melčiciach-Lieskovom. Na Smrekovu počesť (k jeho storočnici) sa v auguste 1998 konal v Bratislave 18. svetový kongres básnikov - zišlo sa na ňom viac než 150 zahraničných a slovenských básnikov. Jednému z nich, T. Tranströmerovi zo Švédska (Nobelova cena za literatúru, 2011), udelila medzinárodná porota kongresu Cenu Jána Smreka. Tú od r. 2000 udeľujú každoročne počas Festivalu Jána Smreka v Bratislave.

Tvorba 
Jeho prvé literárne pokusy vznikli už počas stredoškolských štúdií v roku 1916, keď začal posielať svoje diela do Slovenského denníka a neskôr tiež do Národných novín v Martine. Tu publikoval prvé besednice, správy a publicistické články. Svoje básne uverejňoval aj v časopisoch Živena, Slovenské pohľady, Zlatá Praha, Lidové noviny, Evanjelický posol spod Tatier, Tvorba T, Cirkevné listy a iné. 

Svojou tvorbou sa radí medzi najvýznamnejšie osobnosti slovenskej literárnej tvorby v 20. storočí. Jeho básnická tvorba sa vyznačuje jednoduchosťou a melodičnosťou a vo svojich dielach vyjadruje najmä lásku k človeku a životný optimizmus. Stredobodom jeho pozornosti bola často aj žena ako symbol mladosti, krásy a základnej hodnoty života. Vo svojich básniach definoval zásady svojej poetiky. Poslaním poézie je podľa neho vyvolávať najmä pocity krásy a harmónie, pričom presadzoval názor, že báseň má byť citová a muzikálna.

Spolupracoval so slovenským hudobným skladateľom Jánom Cikkerom na librete opery Beg Bajazid a je aj spolutvorcom libreta opery Mr. Scrooge. Medzi spolupracovníkmi – hudobnými skladateľmi je Frico Kafenda, ktorý skomponoval na slová básnika cyklus troch piesní: Listy, Okúzlenie a Pieseň. K Smrekovej poézii si našiel cestu aj Eugen Suchoň. Okrem iných skladieb skomponoval na slová Jána Smreka k 50. výročiu Speváckeho zboru slovenských učiteľov skladbu Slovenská pieseň pre mužský zbor. Jeho poézia poslúžila aj Andrejovi Očenášovi, Otovi Ferenczymu a Alfrédovi Zemanovskému.

Okrem vlastnej tvorby sa venoval (najmä po roku 1948) prekladom z maďarčiny (Endre Ady, Attila József, Sándor Petőfi), francúzštiny (Villon, Pierre Corneille), ruštiny (Alexander Sergejevič Puškin), poľštiny (Julian Tuwim) a turečtiny (Nazim Hikmet).

Kritika 
31. augusta 1940 podpísal v Tatranskej Lomnici manifest, v ktorom je dôrazne kritizované vtedajšie politické vedenie (Jozef Tiso) za umiernenosť v napodobňovaní nacistického Nemecka. Citácia: Národný socializmus je sústava, ktorá najlepšie vyhovuje potrebám slovenského života, lebo umožňuje plné rozriešenie všetkých problémov politických, hospodárskych a kultúrnych.

Ocenenia 
 1929 – Štátna cena
 1933 – Krajinská cena
 1954 – štátna cena K. Gottwalda
 1966 – titul národný umelec
 1978 – Rad práce
 1978 – zlatá medaila maďarského PEN-klubu – Munkarend arany fokozata

Diela

Básnické zbierky 
 
 1921 – Odsúdený k večitej žízni
 1925 – Cválajúce dni
 1929 – Božské uzly 
 1933 – Iba oči 
 1934 – Básnik a žena 
 1935 – Zrno
 1944 – Hostina 
 1945 – Studňa
 1958 – Obraz sveta 
 1962 – Struny 
 1964 – Písané na sude
 1965 – Nerušte moje kruhy 
 1987 – Noc, láska a poézia, básne z autorovej pozostalosti
 1993 – Proti noci, protikomunistické básne, vydané posmrtne
 1998 – Ardent Words for the Days of Cold (Vrúcne slová pre chladné dni), výber Smrekových básní preložených do viacerých jazykov

Tvorba pre deti a mládež 
 1954 – Maľovaná abeceda
 1956 – Machule

Výbery z poézie 
 1948 – Knihy mladosti 1, 2
 1954 – Verše vybrané
 1971 – Ženy
 1972 – Moje najmilšie
 1973 – Ružový spev mi prší z úst
 1978 – Podoby lásky
 1979 – Krásna prostota
 1979 – Bacardi a iné básne

Súborné dielo 
 1963 – Knihy slnečné (zv. 1)
 1963 – Knihy nocí planých (zv. 2)
 1964 – Knihy podjesenné (zv. 3)
 1968 – Poézia moja láska (zv. 4)

Ostatné diela 
 1924 – Literárne glosy, esej (vyšlo v Zborníku mladej slovenskej literatúry)
 1931 – Slovenská prítomnosť literárna a umelecká, reprezentačný zborník štúdií o slovenskej literatúre a umení
 1968, 1989 – Poézia moja láska, spomienky, 2 zväzky
 1999 – Sme živý národ 1, 2, esej

Libretá 
 1957 – Beg Bajazid, libreto k opere Jána Cikkera
 1963 – Mr. Scrooge, libreto k opere Jána Cikkera

Preklady 
 1949 – François Villon: Veľký testament
 1950 – Endre Ady: Básne
 1952 – Attila József: Nie ja volám
 1953 – Sándor Petőfi: Básne
 1957 – Alexander Sergejevič Puškin: Ruslan a Ľudmila
 1978 – Preklady, súborné vydanie prekladov

Iné projekty 

 
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Slovenskí básnici
Slovenskí scenáristi
Slovenskí prekladatelia
Česko-slovenskí národní umelci
Osobnosti z Melčíc-Lieskového
Osobnosti na slovenských poštových známkach
Pochovaní na Národnom cintoríne v Martine