joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ruskokrstúrska eparchia

Ruskokrstúrska eparchia je cirkevnou organizačnou jednotkou pre gréckokatolíkov žijúcich v Srbsku a Kosove a je súčasťou gréckokatolíckej cirkvi v Chorvástsku, hoci väčšina jej veriacich sú rusínskeho a ukrajinského pôvodu vo Vojvodine.

Bola vytvorená (v situácii po rozpade Juhoslávie) v roku 2003 vyčlenením z križevskej eparchie ako apoštolský exarchát. Na eparchiu bol povýšený pápežom Františkom 6. decembra 2018. Jej dovtedajší exarcha Djura Džudžar bol povýšený do hodnosti eparchu. Eparchia je podriadená priamo Svätej stolici. Má 21 farností a okolo 22 000 veriacich.

Hlavným chrámom eparchie je Katedrála sv. Mikuláša v Ruskom Krsture (Vojvodina v Srbsku).

Biskupi 
 Djura Džudžar (2003-)

Externé odkazy 
 Apostolic Exarchate of Serbia and Montenegro
 Apostolic Exarchate of Serbia e Montenegro (Križevci)
 Greek Catholic Churches in Former Yugoslavia

Gréckokatolícka cirkev
Gréckokatolícke eparchie v Srbsku
Gréckokatolícke eparchie v Kosove
La Louvière

La Louvière je belgické mesto vo Valónskom regióne v provincii Hennegavsko.

Obyvateľstvo 
Mesto má približne 78 071 obyvateľov (2010).

Mestské časti 
Od 1. januára 1977 mesto pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
La Louvière
Haine-Saint-Paul
Haine-Saint-Pierre
Saint-Vaast
Trivières
Boussoit
Houdeng-Aimeries
Houdeng-Goegnies
Maurage
Strépy-Bracquegnies

Partnerské mestá 
  Bojnice, Slovensko, 1992
  Córdoba, Španielsko, 1992
  Foligno, Taliansko, 1996
  Giresun, Turecko
  Kalisz, Poľsko, 1998
  Saint-Maur-des-Fossés, Francúzsko,  1966

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky mesta

Mestá v Belgicku
Korunka Božieho milosrdenstva

Korunka Božieho milosrdenstva alebo Korunka k Božiemu milosrdenstvu alebo Ruženec Božieho milosrdenstva je rímskokatolícka modlitba, ktorá sa modlí na ruženci.

Svätá Faustína Kowalská píše vo svojom denníku, že túto modlitbu jej zjavil Ježiš v roku 1935. Znie nasledovne:

Na začiatku sa modlí Otče náš, Zdravas Mária a Verím v Boha.

Na zrnkách Otčenáša sa potom modlí: Večný Otče, obetujem Ti telo a krv, dušu i božstvo Tvojho najmilšieho Syna a nášho Pána Ježiša Krista na odčinenie našich hriechov i hriechov celého sveta. Na zrnkách Zdravasov sa modlí: Pre jeho bolestné umučenie maj milosrdenstvo s nami i s celým svetom.

Na konci je modlitba: Svätý Bože, Svätý Mocný, Svätý Nesmrteľný, zmiluj sa nad nami i nad celým svetom. opakuje sa 3x

Zdroje 
 Kowalská, Svätá sestra M. Faustína: Denníček : Božie milosrdenstvo v mojej duši. II. opravené vydanie. Smižany : Spoločnosť katolíckeho apoštolátu (SAC) - PALLOTTI, 2003, s. 218-219. ISBN 80-968841-0-7

Externé odkazy 
Bozie milosrdenstvo a sv.Faustina Kowalska

Kresťanské modlitby
Ruženec
BRICS

BRIČJA (slovensky) či BRICS (anglicky) sú skratky pre označenie spoločného hospodárskeho zoskupenia krajín Brazília, Rusko, India, Čína a Južná Afrika. Prvýkrát toto označenie použila investičná banka Goldman Sachs v roku 2001, vtedy ešte ako BRIČ, angl. BRIC. Južná Afrika pristúpila až v decembri 2010 a formálne bola uvedená 18. februára 2011.

Referencie

Zdroj 

Medzinárodné organizácie
Fero Rajec

Fero Rajec (* 18. júl 1952, Bratislava) je slovenský spisovateľ.

Narodil sa v Bratislave, kde prežil svoju mladosť. Od roku 1975 žije v Holíči na Záhorí. Literárne začal tvoriť až koncom 20. storočia. Predtým uverejnil zopár článkov v rôznych časopisoch a denníkoch. Vo svojich dielach sa zameriava na humor, ale nevyhýba sa ani vážnej téme, kde píše o ľudskom utrpení, podrazoch, zločine, ale aj o láske a priateľstve medzi ľuďmi. V roku 2010 bol ocenený pamätnou medailou predsedu TTSK za prínos v oblasti umeleckej tvorby.

Tvorba - próza 

 2005 - Vtedy na Záhorí alebo Tá fľaša mení situáciu, ISBN 80-89158-06-4 (humorné poviedky z policajného prostredia)
 2006 - Podraz po slovensky, ISBN 80-969464-9-8 (humorný román a paródia na tzv. filmovanie Čachtickej pani v šesťdesiatych rokoch)
 2006 - Matkin medailón, ISBN 80-969548-5-7 (románová novela o osude židovského chlapca od čias tzv. Slovenského štátu až po nežnú revolúciu). Slovenskí čitatelia nominovali uvedený titul do knižnej súťaže Moja naj kniha. 
 2008 - O deň skôr, ISBN 978-80-969851-9-7 (románová novela o strastiach slovenských emigrantov vo Švajčiarsku aj s kriminálnou zápletkou)
 2009 - Posledná večera, ISBN 978-80-970100-2-7 (krimi-román o odvrátenej tvári súčasnosti) 
 2010 - Trus natruc! (Podraz po slovensky 2), ISBN 978-80-970299-8-2 (humorný príbeh a nepriame pokračovanie románu Podraz po slovensky)
 2011 - Cesta ťažko skúšanou krajinou (Príbeh harmonikára), ISBN 978-80-970647-9-2 (románová novela - bolestná výpoveď harmonikára o skutočnostiach, ktoré sa udiali počas bratovražednej vojny v bývalej Juhoslávii na sklonku 20. storočia)
2011 - The Beat Club, ISBN 978-80-970678-0-9 (dokumentárne dielo formou rozprávania o česko-slovenských a zahraničných bigbítových /rockových/ skupinách zo šesťdesiatych a začínajúcich sedemdesiatych rokov minulého storočia)
2012 - Vtedy na Záhorí alebo Tá fľaša mení situáciu, ISBN 978-80-971097-1-4 (rozšírená a prepracovaná zbierka humorných policajných poviedok) http://www.litcentrum.sk/tmp/asset_cache/link/0000296829/kr_2012_24.pdf
 2014 - Podraz po slovensky, ISBN 978-80-971566-7-1 (rozšírený prepracovaný humorný román)
 2015 - Miriam, ISBN 978-80-556-1458-8 (románová novela - autentický príbeh z nedávnych slovenských dejín)
 2017 - Vila Klára, ISBN 978-80-556-2450-1 (románová novela - príbeh bratislavskej rodiny na pozadí historických udalostí druhej polovice 20. storočia) http://www.litcentrum.sk/recenzie/ziadna-nostalgia-za-socikom
• 2019 - René, Richard, ja a Rudolf, ISBN 978-80-570-0614-5 (tragikomický román zo súčasnosti) Iná tvorba 
 Poézia:
- Lavička kamenná + Levandule + Spomienka na starú dlažbu + Čo vy na to, pán Lotrinský + Grófka Alžbeta - vyšli knižne dňa 4.11.2011 v zborníku básní pod názvom Antológia Klubu autorov a priateľov literatúry na Záhorí'' - ISBN 978-80-970687-1-4

Referencie 

Slovenskí prozaici
Žijúci ľudia
Osobnosti z Bratislavy
Vojak 2. stupňa

Vojak 2. stupňa je vojenská hodnosť, zaradená medzi mužstvo. V Ozbrojených silách Slovenskej republiky je nižšia len hodnosť vojak 1. stupňa, ktorá sa používa len počas prípravnej služby. Vojak 2. stupňa je teda najnižšia hodnosť pre vojakov v dočasnej službe. Nasledujúca vyššia hodnosť je slobodník.

Počas prvého roka od udelenia hodnosti má vojak 2. stupňa hodnostný plat 592 €, do konca šiesteho 696 €.

Postupnosť

Referencie

Pozri aj 
 Vojenská hodnosť

Vojenské hodnosti
Edme Mariotte

Edme Mariotte (* okolo 1620, Dijon, Francúzsko - † 12. máj 1684, Paríž) bol francúzsky kňaz a fyzik, jeden zo zakladateľov francúzskej Akadémie vied.

Životopis
Mariotte bol katolícky duchovný v Dijone. Od založenia Akadémie vied v roku 1666 žil v Paríži a pracoval na problémoch tekutín a plynov. 
Jeho meno sa spája s Boyle-Mariottovým zákonom a Mariotovou fľašou. Mariotte je tiež považovaný za vynálezcu guľového kyvadla. 
Objavil slepú škvrnu v ľudskom oku. Zaujímal sa aj o zemskú atmosféru, o poznanie vodného kolobehu, dažďa, ako vznikajú dažďové kvapky a skúmal atmosférický tlak.

Mariotte sa už v 1679 domnieval, že rastliny si vytvárajú potravu vďaka vlastnému chemickému procesu.

Pozri aj 
 guľové kyvadlo
 Boylov-Mariottov zákon

Externé odkazy 
 digitalizované práce Mariotta - univerzita Strasbourg

Zdroj 
 

Francúzski fyzici
Narodenia v 17. storočí
Úmrtia 12. mája
Úmrtia v 1684
Osobnosti z Dijonu
Domobrana (Slovenská republika 1939 – 1945)

Domobrana bola ozbrojená súčasť armády vojnovej Slovenskej republiky po vypuknutí SNP na jeseň 1944.

Jednotky Domobrany sa začali formovať krátko po vypuknutí povstania v septembri 1944. Veliteľom Domobrany bol minister obrany Štefan Haššík. Prvý pluk bol sformovaný 8. októbra 1944. Mala byť protiváhou povstaleckej Prvej československej armády na Slovensku a utvárať dojem suverenity a autority rozkladajúceho sa režimu. Za súčasť Domobrany boli považované aj technické divízie pôsobiace v Maďarsku (1.) a Taliansku (2.), hoci príslušníci 2. technickej divízie odmietli nosiť rukávovú nášivku Domobrany.  
V októbri 1944 boli do Domobrany zahrnuté aj útvary Hlinkovej gardy, Hlinkovej mládeže, četníctva, štátnej polície a finančnej stráže.  K 29. novembru bol početný stav Domobrany 12 687 osôb. Po doplnení o bývalých príslušníkov Východoslovenskej armády prepustených v decembri 1944 z internácie v Nemecku a mobilizácii z 12. januára 1945 bolo v jej radoch formálne 41 533 mužov (z toho 29 139 bolo dislokovaných na Slovensku). Väčšina - viac než 2/3 jej príslušníkov nebola nikdy ozbrojená. 

Na krátky čas bola Domobrana nasadená v bojoch proti partizánom od druhej polovice októbra 1944 do januára 1945. 1. delostrelecká batéria podporovala útok divízie Tatra v smere Čremošné - Banská Bystrica. Časť II/1 pešieho práporu pôsobila v priestore Banskej Štiavnice. Do bojov proti sovietskym jednotkám zasiahla rota pešieho pluku 1 a 1. delostrelecká batéria pri Novom Tekove. Jednotky boli pre nedôveru nemeckého velenia prakticky nasadené iba na opevňovacie práce pri ústupových bojoch. Jedinou zostávajúcou oporou mocenských zložiek vojnového Slovenského štátu zostala Hlinkova garda a jej pohotovostné oddiely.

Z radov nemeckej menšiny bola po 2. septembri 1944 organizovaná nemecká domobrana - Heimatschutz.

Organizácia 
Organizačná štruktúra Domobrany na konci roku 1944 bola nasledovná:
 Peší pluk 1 (veliteľ pplk. Ján Šmigovský) s veliteľstvom v Bratislave
 Peší pluk 2 (veliteľ pplk. Anton Admica) s veliteľstvom v Trenčíne
 Delostrelecký oddiel (veliteľ pplk. Vsevolod Milodanovič) s veliteľstvom v Trnave
 dva prápory a parky (pioniersky a spojovací)  s veliteľstvom v Novom Meste nad Váhom
 automobilový prápor a park s veliteľstvom v Nitre
 delostrelecký protilietadlový pluk s veliteľstvom v Bratislave
 letecký pluk, bez lietadiel s veliteľstvom v Piešťanoch
 ostatné útvary
 Technický zbor (veliteľ plk. gšt. Štefan Tatarko)
 1. technická divízia
 2. technická divízia
 pionierske stavebné skupiny I až VIII.

Vo februári 1945 bol Technický zbor reorganizovaný. Vznikli:
 3. technická divízia (veliteľ plk. Jozef Sedlický) z pionierskych stavebných skupín I, III, IV a VII
 4. technická divízia (veliteľ plk. gšt. Jozef Gembala) z pionierskych stavebných skupín II, V, VI a VIII

Referencie 

Slovenské národné povstanie
Vojsko v Slovenskej republike 1939 – 1945
Zemetrasenie v Lisabone

Zemetrasenie v Lisabone je zemetrasenie, ktoré postihlo oblasť Lisabonu v Portugalsku 1. novembra 1755 približne o 9:40 ráno.

Po zemetrasení nasledovali požiare a cunami, ktoré mali za následok silné poškodenie mesta a okolitých oblastí. Predpokladá sa, že zemetrasenie dosiahlo momentové magnitúdo okolo 8,5 až 9,0. Epicentrum zemetrasenia bolo asi  na juhozápad od mysu sv. Vincenta v Atlantickom oceáne. V meste zahynulo asi 10 000 až 100 000 ľudí, čo z neho robí jedno z najničivejších zemetrasení v histórii.

Zemetrasenie umocnilo politické rozbroje v krajine a narušilo koloniálnu politiku Portugalska. Výrazne zapôsobilo na európskych osvietenských mysliteľov a výrazne inšpirovalo k zmenám teodícey. Bolo tiež prvým zemetrasením, ktorého deštruktívne účinky boli vedecky študované v rozľahlej oblasti, čo malo ďalekosiahly dopad na vznik modernej seizmológie a posudzovania ohrozenia zemetraseniami v staviteľstve.

Príčinou zemetrasenia bol pravdepodobne azorsko-gibraltársky transformný zlom, ktorý je hranicou medzi africkou a eurázijskou platňou. Zlom sa tiahne západne od Gibraltáru smerom do Atlantiku. Aktivita zlomu je známa aj z obdobia pred rokom 1755. Je známych 8 zemetrasení v 14. storočí, 5 v 16. storočí a 3 v 17. storočí. V 18. storočí došlo k zemetraseniam v roku 1724 a 1740.

Referencie

Iné projekty 

Zemetrasenia
Lisabon
Trojmezná hora

Trojmezná hora je prírodná pamiatka ev. č. 450 v okrese Prachatice. Nachádza sa na Šumave (Trojmezenská hornatina), neďaleko obce Nová Pec. Je súčasťou NP Šumava, ktorého je I. zónou.

Predmetom ochrany sú najvyššie partie českej Šumavy (Plechý , Nad Rakouskou loukou , Trojmezná , Vysoký hřeben  a Třístoličník ), horské smrečiny, bukové porasty, kamenné moria, ľadovcové Plešné jezero. V ľadovcovom kare Plešného jazera s temer  vysokou jazernou stenou sa vyskytujú jedinečné spoločenstvá. Pred kôrovcovou kalamitou tu boli rozsiahle porasty horských smrečín prirodzeného charakteru s vtrúsenou jarabinou. Na tzv. Rakúskej lúke v sedle pod Plechým sa nachádza najvyššie položené vrchovisko na českej strane Šumavy.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Prachatice

Iné projekty

Externé odkazy  
 Trojmezná hora na webe Geologické lokality
 Zážitková cesta "Duch pralesa"
 Trojmezenský prales na webe Hnutí Duha

Zdroj 

Chránené územia v okrese Prachatice
Lesy v Česku
Národný park Šumava
Niť

Niť je vlákno, alebo viacero spradených vláken na šitie alebo tkanie. Na rozdiel od priadze je niť všeobecný, širší pojem pre textilné vlákno, z ktorých sa priadza skladá.

Vhodný výber šijacích nití má vplyv na kvalitu odevu.

Druhy
Nite môžu byť vyrobené z prírodných (napr. bavlna) alebo umelých vláken (napr. polyester ale aj sklenené vlákno). Väčšinou ich možno rozdeliť na
tvrdé
mäkké
lesklé
matnéčasto používané v obuvníctve.
Strojové nite se vyrábajú ako vrchné a spodné (rozlišované hlavne v odevných podnikoch).Správne šijacie nite určíme podľa druhu tkaniny, z ktorej chceme vytvoriť odev. Niť by mala mať rovnaké, alebo podobné vlastnosti, ako tkanina. Rozdiel v materiále tkaniny a nite by bol najviac badateľný po prvom praní (napríklad bavlnená tkanina s polyesterovou niťou by sa po praní odevu zrazila, ale niť by ostala nezrazená)

Prírodné
Vyrobené z prírodných vlákien. Mali by používať na prírodné tkaniny, ako bavlna, ľan a prírodný hodváb.

Bavlnenéspodné, vrchné,imitácia šijacieho hodvábu, obuvnícke, špeciálne (knihárske,rukavičkárske a pod.), stehovky
Ľanovéručné, obuvnícke, strojové, sedlárske
Z prírodného hodvábuspájanie jemných textílií, vyšívanie dierok

Syntetické
Vyrobené zo syntetických vlákien. Mali by sa používať na syntetické tkaniny.	

Hladképodľa materiálupolyamidové, polyesterové, viskózovéHladké šijacie nite zo 100% polyesterových šicích nití sú najpevnejšie a najpoužívanejšie. Švy sú pevné, vo švoch majú pekný vzhľad aj po praní, sú jemnejšie ako bavlnené nite, umožnujú správnu tvorbu stehov.
Dĺžkovépodľa dĺžky vlákienstrižové, konvertorové
Jadrovévyrobené opradením syntetického jadra prírodným alebo syntetickým materiálem.Syntetické jadro zaisťuje niti pružnosť a pevnosť, obal zaisťuje odvod vznikajúceho tepla na ihle pri šití.Jadrové nite sú najuniverzálnejšie. Sú pevné, jemné, nekrčivé, majú vysokú odolnosť voči oderu, dobré šijacie schopnosti v šijacích strojoch, a ideálnu elastickosť a pružnosť. Hodia sa tak na ručné šitie ako na strojové šitie.
Monofilové (transparentné) preberajú odtieň látky, ktorú nimi šijeme
Elastické

Nitiarenské výrobky
Sú hrubšie ako nite, i keď sa vyrábajú rovnakým postupom. Majú nižší zákrut ako nite.

Vyšívacie priadzeurčené na ručné vyšívanie, sú stálofarebné s vysokým leskom (napr. perlovka), sú 2 až 4 pramenné (v klbkách alebo v malých pradienkach) ale sú aj 12-pramenné priadze a tie sa dodávajú v krátkometrážnych pradienkach
Háčkovacie priadzedo tejto skupiny patria aj štopkacie priadze, 2 až 6 pramenné (v klbkách)
Ručné pletacie priadzezákladná surovina je prevažne bavlna
Syntetické vláknavšetky druhy ručných výšiviek i na strojové vyšívanie, oproti bavlneným majú väčšiu životnosť

Zdroje
wiki.sijeme.sk

Textil
Plasma Pool

Plasma Pool je maďarská EBM hudobná skupina, založená v 1990 v Budapešti. Hudobná produkcia by sa dala charakterizovať ako ezoterické techno, prípadne gotický industriál.

Počiatky 
Skupina sa sformovala v Budapešti niekedy na prelome rokov 1989/1990. Prvotné zoskupenie tvorili hráč na elektronické bicie László Kuli a klávesista a pogramátor sekvencerov István Zilahy, ktorí pustili svoje nahrávky metalovému spevákovi Attilovi Csiharovi a neskôr ho prizvali k spolupráci.

Kapela začala pravidelnejšie vystupovať na rôznych akciách (TECHNO ART SHOW, VÍRUS) a v kluboch v Budapešti. Kombinácia elektronickej hudby so satanskou tematikou urobili z Plasma Pool kult darkwave scény, ale zoskupenie napríklad robilo aj hudobnú produkciu pre avantgardnú módnu prehliadku na budapeštianskej univerzite. Z tohto obdobia pochádzajú živé nahrávky vydané v rokoch 1992 a 1993.

Rozpad 
Členovia skupiny však začali experimentovať s drogami (marihuana, speed), ktorým postupne viac prepadali. Situácia došla tak ďaleko, že bubeník predal pre drogy nástroje a klávesista István Zilahy sa zaplietol do obchodov s podsvetím. Kapela sa prakticky rozpadla po návšteve výpalníkov, ktorí si odniesli všetko vybavenie zo Zilahyho bytu.

Attila Csihar bol v ešte v roku 1991 kontaktovaný gitaristom Euronymousom z nórskeho black metalového zoskupenia Mayhem, ktorému sa páčil jeho štýl spevu a po samovražde speváka Mayhemu bol v 1993 prizvaný k nahrávaniu ich prvého albumu. Mayhem však krátko po nahratí LP taktiež ukončil svoju činnosť (dôvodom bola tentokrát vražda samotného Euronymousa iným členom skupiny Vargom Vikernesom).

Obnovenie 
Attila sa nakrátko stiahol zo scény, oženil sa a neskôr ho na spoluprácu oslovila talianska industrial black metalová kapela Aborym (podľa jeho slov to bola zaujímavá ponuka, pretože štýlom hudby sa pohybovali niekde medzi extrémnym metalom a elektronickou hudbou), s ktorou vystupoval niekoľko rokov a k projektu Plasma Pool sa už nevrátil.

Zvyšok skupiny sa postupne dostal zo šikmej plochy, z koncertných vystúpení s Csiharom bolo neskôr vydané CD Drowning a po nájdení nového vokalistu Gaba (výtvarníka a majiteľa tetovacieho štúdia zo Šoprone) sa začal pripravovať nový album, ktorý bol pod názvom Ezoterror vydaný v roku 2004. Nový spevák Gabo sa na ňom podieľal nielen hudobne, ale taktiež bol autorom grafiky na CD.

Členovia 
 Gabo – vokály
 István Zilahy – klávesy, programovanie
 László Kuli – bicie

Bývalí členovia 
 Attila Csihar – vokály (1990 – 1994)

Diskografia 
 1992 – Live 92
 1993 – (1991 – 1993)
 1996 – I
 1997 – Drowning
 2004 – Ezoterror

Externé odkazy 
 www.plasmapool.hu – oficiálna stránka skupiny

Zdroj 
 attila-csihar.mysteria.cz – rozhovor s Attilom Csiharom
 www.plasmapool.hu – stránka skupiny

Maďarské hudobné skupiny
Tezaurus

Tezaurus je riadený slovník termínov a v informačnom prieskume má za úlohu riešiť problémy sémantiky. Riadený slovník je súbor pojmov usporiadaných do určitej štruktúry s určenými vzťahmi medzi nimi.

Definuje najmä vzťahy hierarchie, ekvivalencie a asociácie. Základom tezauru je deskriptorový odsek, ktorý najčastejšie určuje pre pojem širší pojem (Broader term, BT), užší pojem (Narrower term, NT) alebo príbuzný pojem (related term, RT). Asociatívne vzťahy určujú aj také vzťahy ako časť-celok, antonymia (protiklady), definícia.

Tezaurus sa v informačnom prieskume používa od 60. rokov na rozširovanie dotazu. Pôvodné termíny z dotazu sa vyhľadajú v tezaure a dotaz sa rozšíri o pojmy obsiahnuté v deskriptore tezauru (nadradené, podradené, synonymá, asociatívne pojmy). Napríklad ak je v dotaze termín pes, prostredníctvom tezauru sa dotaz rozšíri na všetky druhy psov (psovité šelmy).

Tezaury sa vytvárajú buď intelektuálne alebo automatizovane. Vytvárajú sa matice podobnosti termínov (termín-termín) a matica termín-dokument. Tezaury dobre fungujú v tematicky ohraničených doménach (disciplínach) s ustálenou terminológiou, ako napríklad fyzika (INSPEC Thesaurus), medicína (systém Medline, tezaurus MeSH), poľnohospodárstvo (EUROVOC), letectvo (NASA Thesaurus for Aeronautics). 

Typy tezaurov
 jednojazyčný tezaurus
 viacjazyčný tezaurus
 zdrojový tezaurus
 makrotezaurus
 mikrotezaurus
 špecializovaný
 tematický
 fazetový
 s preferovanými termínmi
 bez preferovaných termínov

Význam tezauru možno vidieť v dvoch pohľadoch:

1. Štruktúrny pohľad zdôrazňuje dynamiku sémanticky prepojených termínov a vzťahy reprezentujúce špecifickú doménu.

2. Funkčný pohľad zdôrazňuje funkciu kontroly terminológie a použitia tezauru na preklad z prirodzeného jazyka dokumentov, indexátorov a používateľov do informačného jazyka.

Tezaurus tak možno definovať ako špecializovaný normalizovaný postkoordinovaný jazyk používaný na dokumentačné účely, v ktorom sú lingvistické jednotky syntakticky a sémanticky prepojené.

Norma ANSI/NISO Z 39.19-1993 definuje tezaurus ako riadený slovník usporiadaný v poradí a štruktúre tak, aby boli jasne zobrazené a identifikované vzťahy ekvivalencie, homonymie, hierarchie a asociácie.

Najnovší vývoj naznačuje zdokonaľovanie tezaurov v tzv. inteligentných a pojmových tezauroch, ktoré zlepšujú reprezentáciu obsahu dokumentov prostredníctvom inteligentných technológií. Umožňujú spracovanie a využívanie vzťahov medzi pojmami v hypertextových prepojeniach alebo iných reprezentáciách poznania. Známe medzinárodné tezaury sú napr. tezaurus ERIC pre oblasť vzdelávania alebo tezaurus v umení a architektúre Art and Architecture Thesaurus (AAT). Nevýhodou tezaurov je ekonomická náročnosť na ich vypracovanie a údržbu.

Fazetový tezaurus
Tezaurus založený na spojení princípu fazetových klasifikačných systémov a deskriptorových selekčných jazykov. Fazety sa uplatňujú pri tvorbe i využití tezauru, keď sú jednotlivé lexikálne jednotky rozdelené do jednotlivých faziet, v rámci ktorých sú prezentované vzťahy medzi lexikálnymi jednotkami.

Externé odkazy 
Thetesaurus.com
 Synonymum Finder

Jazykoveda
Paša (Osmanská ríša)

Paša (turecky pasa) bol v Osmanskej ríši titul pre vysokých úradníkov a vojenských hodnostárov. Výraz pochádza z perzského padišáhom, teda vládca. Územie spravované pašom sa nazýva pašalik.

V hierarchii osmanskej nomenklatúry sa nachádzal nad titulom bej a pod titulom vezír. Tento titul stál za menom príslušného činiteľa. Pašovia nosili ako odznak svojho dôstojnosti (hodnosti) dva až tri konské chvosty (bunčuky; rovnako ako agovia - velitelia janičiarov). Titul paša bol v Turecku zrušený roku 1934 (v Egypte v 1953).

Významný bol okrem iného aj titul kapudan paša (z latinského capitanus, veliteľ námorníctva, kapitán), zodpovedajúce titulu veľkoadmirála, ktorý bol najvyšší hodností námorníctva Osmanskej ríše. Kapudan paša, ktorý bol zároveň členom tzv. divánom, teda sultánove rady, bol aj guvernérom niekoľkých provincií ríše (ostrovy v Egejskom mori, čiastočne Alžírsko a Cyprus). Tento titul bol roku 1876 zmenený na ministra námorníctva.

K najznámejším nositeľom titulu paša patrí napr Mustafa Kemal Atatürk, titul kapudan paša mal  korzár Chajruddín Barbarossa.

Pozri aj 
 Pašalik
 Budínsky pašalik

Osmanská ríša
Tituly
Stredoslovenská galéria

Stredoslovenská galéria v Banskej Bystrici je “regionálnou galériou s programovým zameraním na prezentáciu, výskum a tvorbu zbierky moderného a súčasného umenia”. Súčasťou galérie je aj stála expozícia Dominika Skuteckého. Založená bola v roku 1956.

Galéria 
Od založenia v roku 1956 pri Krajskom vlastivednom múzeu prešla viacerými správcami. Do roku 2007 fungovala pod menom Štátna galéria v Banskej Bystrici. Odvtedy je v pôsobnosti Banskobystrického samosprávneho kraja. 
V stálej expozícii Dominika Skuteckého prebieha od roku februára 1994 stála výstava 50 diel tohto slovenského realistického maliara prelomu 19. a 20. storočia.. 
Medzi ďalšie výstavy patrí Architektúra Slovenska pred a po roku 1989 v spolupráci so Spolkom architektov Slovenska, Predpremiéra 20 rokov fotografie na VŠVU, Výstava doktorandov Fakulty výtvarných umení v Banskej Bystrici - Roman Rembovský, Juraj Valica a iné. Galéria spolu s mestom Banská Bystrica a garantom Akadémiou umení usporiadala tiež súťažné bienále dizajnu LOGO 2010 ako aj Putovanie do krajina zázračna - Slovenské divadlá deťom o detskom divadle. Galéria hosťuje aj putovné výstavy zo slovenských a zahraničných galérií.

Stredoslovenská galéria ponúka aj knižnicu/študovňu s prístupom ku monografiám, katalógom a odborným publikáciám o umení Slovenska aj zahraničia. Priestory galérie tiež slúžia na prednášky, semináre a dajú sa tiež prenajať.

Priestory Stredoslovenskej galérie 
Stredoslovenská galéria realizuje svoju výstavnú činnosť v troch budovách v historickom centre Banskej Bystrice. Krátkodobé výstavy sú organizované v budove bývalej banskobystrickej radnice Praetóriu a v Bethlenovom dome. Stála expozícia Dominika Skuteckého je v situovaná v jeho pôvodnej neorenesančnej vile postavenej podľa vlastníkovho návrhu v roku 1896. Dom stojí na Hornej ulici č. 55 Dnes je sídlom permanentnej výstavy jeho diela, znovuotvorenej 14. februára 2012. V roku 2008 bol v priestoroch bývalého štúdia tejto vily zriadená nová časť galérie zvaná room 19_21. Tento priestor je určený výstavám umelcov hlavne mladšej generácie. Galéria má k dispozícii spolu 938,7m² výstavných priestorov.

Ocenenia  
Stredoslovenská galéria bola viackrát ocenená Ministerstvom kultúry SR ako Galéria roka (za roky 2016, 2018 a 2020).

Referencie

Externé odkazy 
 Stredoslovenská galéria

Stavby v Banskej Bystrici
Galérie na Slovensku
Organizácie v zriaďovateľskej pôsobnosti Banskobystrického samosprávneho kraja
Organizácie založené v 1956
Kultúra v Banskej Bystrici
Gerlachovská veža

Gerlachovská veža () je najvýraznejšia veža v hrebeni masívu Gerlachovského štítu, medzi Batizovskou priehybou (Gerlachovským štítom) a Gerlachovskou priehybou (Gerlachovským zubom). Z Velickej doliny ju charakterizuje vysoká severovýchodná stena s dvoma mohutnými piliermi, jej západná časť klesá do Batizovskej doliny. Je to najvyššia veža a druhý najvyšší vrch Tatier, Slovenska aj celých Karpát.

Názov 
Pomenovanie vyjadruje polohu veže v masíve Gerlachovského štítu. Pochádza od mena obce Gerlachov. Po vzniku horolezeckého spolku JAMES pomenovali dovtedy bezmennú vežu veža JAMES. Meno sa neujalo a vytlačil ho súčasný názov. Poľský názov poukazuje na polohu veže medzi Gerlachovským štítom a Kotlovým štítom. Maďarské a nemecké pomenovanie chýba.

Turistika 
Vrchol je dostupný len v sprievode horského vodcu.

Referencie

Externé odkazy 
 Gerlachovská veža na tatry.info.sk
 Info o vrchu

Dvojtisícovky na Slovensku
Vrchy Vysokých Tatier
Vrchy v okrese Poprad
Asymetrické páskové vedenie (mikropásik)

Asymetrické páskové vedenie (mikropásik) má veľký potenciál pri využití v mikrovlnných obvodoch ako sú filtre, impedančné prispôsobenie a iné.

Rovnice pre vlastnú a vzájomnú indukčnosť a kapacitu sú upravené tak aby boli vhodné pre asymetrický pásik a môžu byť napísané nasledovne: 

kde:
 εe=εr.ε0 a i=1,2
 Cm, Lm sú vzájomné kapacity a indukčnosti vedenia
 Ci, Li sú vlastné kapacity a indukčnosti vedenia 
 celkové kapacity a indukčnosti sa získajú sčítaním jednotlivých kapacít a indukčností
 S je plocha mikropásika

V prípade dvoch asymetrických vedení existujú dva základné režimy a síce c-mód a Π-mód. 
Pre výpočet βc,π  a Rc,π platia nasledujúce vzťahy:

Charakteristické impedancie je možné vypočítať zo vzájomných impedancií a kapacít s použitím predchádzajúcich vypočítaných vzťahov a to nasledovne:

kde: 
 βc,π sú fázové konštanty 
 Rc,π sú pomerom napätia na vedeniach
 Zrπ.Ze1 sú charakteristickými impedanciami pre vedenie 1
 Zrπ.Ze2 sú charakteristickými impedanciami pre vedenie 2  

Vlastné a vzájomné kapacity pre asymetrické mikropásikové vedenie sú počítané pre niekoľko hodnôt šírky pásika a εr, pričom S / H = 2, W /H = 1, výsledky sú uvedené v nasledujúcej tabuľke: 

Na nasledujúcom obrázku je sada kriviek pre efektívny spôsob určovania impedancií. Sú počítané pre W1 = 0,6 mm, W2 = 1,2 mm, h = 0,635 mm a εr = 9,7. Môžu byť použité pri navrhovaní rôznych aplikácií pre asymetrické mikropásikové vedenie.

Externé odkazy 
 www.ursi.org/Proceedings/ProcGA02/papers/p1417.pdf

Elektronika
Pavel Wohl

Pavel Wohl (* 5. január 1942, Praha, Protektorát Čechy a Morava, Nemecko (dnes Česko)) je bývalý česko-slovenský hokejový brankár. Po skončení aktívnej hráčskej činnosti sa stal trénerom.

Vo funkcii trénera dosiahol väčšie úspechy než počas aktívnej hráčskej činnosti. V rokoch 1982 a 1985 sa s klubom SB Rosenheim stal dvojnásobným majstrom Nemecka. Tretí titul dosiahol krátko po rozdelení Česko-Slovenska v poslednom ročníku federálnej ligy v roku 1993 so Spartou Praha. V rokoch 1989 a 1990 získal s reprezentáciou Česko-Slovenska dve bronzové medaily z majstrovstiev sveta a dve z majstrovstiev Európy.

Zdroj 

Česko-slovenskí hokejisti
Českí hokejisti
Česko-slovenskí hokejoví brankári
Českí hokejoví brankári
Česko-slovenskí hokejoví tréneri
Českí hokejoví tréneri
Účastníci MS v hokeji 1989
Účastníci MS v hokeji 1990
Petro-pavlovský pôst

Petro-pavlovský pôst alebo Apoštolský pôst (ľudovo tiež Petrovka) je jedným z pôstnych období kresťanských cirkví byzantského obradu.

Začína sa v pondelok po Nedeli všetkých svätých a pokračuje do sviatku svätých, slávnych a najvyšších apoštolov Petra a Pavla (29. júna). Vzhľadom na to, že dátum, na ktorý pripadne Nedeľa všetkých svätých, je závislý od dátumu Paschy, tak dĺžka petropavlovského pôstu nie je v každom roku rovnaká.

Externé odkazy 
 Začína sa PETROVKA - Petropavlovský pôst
 Apoštolský pôst – Apoštolský (petro-pavlovský) pôst

Gréckokatolícka cirkev
Liturgický rok
Pôsty v kresťanstve
Uspenský pôst

Uspenský pôst alebo Spasivka (ľudovo) alebo Pôst pred Zosnutím Bohorodičky alebo aj Pôst Bohorodičky je jedným z pôstnych období kresťanských cirkví byzantského obradu.

Toto pôstne obdobie trvá od 1. do 14. augusta a veriaci sa ním pripravujú na sviatok Uspenia, čiže Zosnutia našej presvätej Vládkyne, Bohorodičky Márie, vždy Panny (15. augusta), resp. na sviatky Zosnutia a Premenenia Pána.

Prvé svedectvo o pôste v tomto období je od sv. Leva I. Veľkého (okolo r. 450), definitívnu podobu Uspenský pôst získal na cirkevnom sneme v Konštantínopole v roku 1166.

Pôvodné pôstne predpisy Uspenského pôstu sú nasledovné:
 v pondelok, stredu a piatok výhradne nevarená rastlinná strava bez oleja
 v utorok a štvrtok varená rastlinná strava bez oleja
 v sobotu a nedeľu rastlinná strava s olejom a vínom.

Na sviatok Premenenia Pána (6. augusta) je dovolené jesť aj rybu.

V Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku počas Uspenského pôstu je záväzné postiť sa tak ako bežne cez rok, zachovávanie tohto pôstu je teda ponechané na osobné rozhodnutie každého veriaceho.

Zdroje 
 Andrej Škoviera: Uspenský pôst (Spasivka)
 Ako bol ustanovený Uspenský pôst

Gréckokatolícka cirkev
Liturgický rok
Pôsty v kresťanstve
Vodo-vodný energetický reaktor

Vodo-vodný energetický reaktor alebo reaktor typu VVER alebo VVER (rus. водо-водяной энергетический реактор / ВВЭР - vodo-voďanoj energetičeskij reaktor / VVER, angl. WWER (type reactor) alebo VVER (type reactor)) je najpoužívanejší typ jadrového reaktora používaný v štátoch bývalého východného bloku. Tejto koncepcie sú slovenské elektrárne Bohunice a Mochovce a české elektrárne Dukovany a Temelín. Ide o tlakovodný reaktor, ktorý zodpovedá koncepcii označovanej v západnej Európe a USA ako PWR.

Princípy 
V reaktoroch VVER sa používa mierne obohatený urán vo forme UO2. Tlaková nádoba reaktora má tvar valca postaveného na výšku s polguľovitým dnom a vekom. Aktívna zóna je v dolnej časti nádoby. Nádoba je naplnená ľahkou vodou, ktorá slúži ako chladivo aj moderátor. Voda je pod vysokým tlakom (okolo 15 MPa, tj 150 bar), takže nedochádza k jej varu. To je dôležitý prvok inherentnej bezpečnosti. Pri prípadnej poruche primárneho okruhu, alebo keby došlo k varu vody v reaktore, nastáva únik moderátora, a tým aj utlmenie jadrovej reakcie.

Základné typy 
 VVER-440 typ 230
 VVER-440 typ 213
 VVER-1000
 VVER-1200

Galéria

Zdroj 

Jadrové reaktory
Veda a technika v Sovietskom zväze
Veda a technika v Rusku
Pravidlo Bohorodičky

Pravidlo Bohorodičky je modlitebné pravidlo podobné modlitbe ruženca. Jeho súčasná podoba siaha k pravoslávnemu svätcovi Serafimovi Sarovskému.

Jadrom tohto pravidla je modlitba Raduj sa, Bohorodička... opakovaná po desiatkoch, ktorých je spolu 15. Teda spolu pravidlo obsahuje 150 modlitieb Raduj sa, Bohorodička... Jednotlivé desiatky môžu obsahovať aj pripomenutie niektorých dôležitých udalostí zo života Bohorodičky.

Serafim Zvezdinský podáva nasledovnú štruktúru tohto pravidla:

 Narodenie Bohorodičky
 Vstup Bohorodičky do chrámu
 Zvestovanie Bohorodičke
 Návšteva Alžbety
 Narodenie Pána
 Obetovanie - Stretnutie Pána
 Útek do Egypta
 Nájdenie 12-ročného Ježiša
 Zázrak v Káne Galilejskej
 Matka pod krížom
 Vzkriesenie Ježiša Krista
 Nanebovstúpenie Pána
 Zostúpenie Svätého Ducha
 Zosnutie Bohorodičky
 Korunovácia Bohorodičky v nebi

Externé odkazy 

 Prayers for the Rule of the Mother of God. Правило Богородицы. A Rosary. By St Serafim (Zvezdinsky), Russian Orthodox Bishop of Dimitrov, myrtyred by the Soviets in 1937
 Богородичное правило
 The Rule of the Mother of God of St Seraphim of Sarov

Kresťanské modlitby
Villejuif

Villejuif je francúzske mesto v metropolitnej oblasti Paríža v departemente Val-de-Marne, v regióne Île-de-France. 
Od centra Paríža je vzdialené . Má asi 51 000 obyvateľov.

Geografia 
Mesto má rozlohu . Jeho hranice tvoria obce Le Kremlin-Bicêtre na severe, Arcueil na severozápade, Cachan na západe, L'Haÿ-les-Roses na juhozápade, Chevilly-Larue a Vitry-sur-Seine na juhovýchode a Ivry-sur-Seine na severovýchode.

Dejiny 
V roku 1896 bolo pri archeologickom prieskume objavené prehistorické sídlo v juhovýchodnej časti mesta. Bolo nájdených veľa neolitických predmetov: náradie – vítačky, škrabky, nože, ale aj zbrane – sekery, hroty šípov a malý bronzový nôž, čo umožnilo datovanie nálezu do konca doby kamennej.

Sídlo tu existovalo aj v dobe Rímskej ríše, lebo v roku 1909 boli pri stavbe plynovodu odhalené dva múry a základy ciest pochádzajúce z galsko–rímskeho obdobia. V roku 1997 boli priamo v centre mesta Villejuif objavené ďalšie galsko–rímske pozostatky, vrátane antickej alebo merovejovskej budovy.

Farnosť Villejuif bola založená pravdepodobne na konci karolínskeho obdobia asi v 9. storočí, ako potvrdzujú kópie listín zo začiatku 11. storočia a zasvätenie kostola svätej Júlii, ktoré bolo obvyklé v karolínskom období.

Pozemky boli väčšinou vo vlastníctve náboženských inštitúcií (kapitula pri katedrále Notre-Dame v Paríži, kostol Saint-Pierre Jumièges a i.), na ktorých pracovali ich nevoľníci: išlo hlavne o vinohrady na východných svahoch kopcov a o obilné polia v nížine.

Dedina bola sčasti zničená počas storočnej vojny a kostol vyhorel. V 16. storočí bol kostol prestavaný a pozdĺž kráľovskej cesty (dnešná Rue Jean-Jaurès) postavené nové budovy. Bola tu otvorená škola.

V 17. a 18. storočí prebiehal rozvoj. Severozápadne od Villejuif začala ťažba sadrovca, ktorá trvala až do 20. storočia. Naopak pestovanie révy vinnej ustúpilo do pozadia.

Pamiatky 
Niekoľko miestnych stavieb je zaradených medzi historické pamiatky:
 Farský kostol Saint-Cyr-Sainte-Julitte, postavený v 13. storočí, prestavaný v 15. a 16. storočí
 Pyramída Cassini je kamenný míľnik z roku 1742, ktorý dal postaviť geograf Jacques Cassini. Je asi sedem metrov vysoký a slúžil k vymeraniu Parížskeho poludníka
 Hôtel de la Capitainerie des chasses  z roku 1762
 Školské centrum Karl-Marx postavené v rokoch 1931 – 1933. Budova bola inšpirovaná hnutím Bauhaus.
 Štadión a telocvičňa Karl-Marx boli postavené pre školské centrum s ktorým sú spojené podzemným tunelom
 Pamätník obetiam prvej svetovej vojny postavený v roku 1924
 Pevnosť Hautes-Bruyères, ktorú postavil v roku 1870 Eugène Viollet-le-Duc na obranu Paríža. Dnes slúži ako kasáreň CRS.

Partnerské mestá 
  Dunaújváros, Maďarsko
  Jambol, Bulharsko
  Mirandola, Taliansko
  Neubrandenburg, Nemecko
  Vila Franca de Xira, Portugalsko

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Zdroj 

Mestá v Île-de-France
Avenida Paulista

Avenida Paulista je bulvár v São Paulo v Brazílii, ktorý je jedným z hlavných finančných centier mesta.

Bol otvorený 8. decembra 1891. Dnes je jednou z najväčších alejí na svete, podobne ako Avenue des Champs-Élysées v Paríži, Fifth Avenue v New York (mesto)New Yorku a Paseo de la Reforma v Ciudad de México.

Významné stavby 
 Múzeum umenia São Paulo (MASP)
 Pasteurov ústav
 Citicorp Center (São Paulo)
 Trianon Park

Iné projekty

Externé odkazy 
 Dejiny Avenida Paulista
 Staré pohľadnice Avenida Paulista

Zdroj 

São Paulo
Volition

Volition Inc. je odnož počítačovej firmy Parallax, ktorá bola založená v roku 1996 v USA.

História 
Firma, pôvodne založená ako Parallax software, tvorca populárnej hernej série Descent, sa v roku 1996 rozdelila na dva vývojárske tímy: Outrage Entertainment a Volition, Inc. Prvým veľkým projektom, ktorým sa spoločnosť Volition zapísala do povedomia herného sveta bola hra Descent: FreeSpace, ktorá bola vydaná v roku 1998. O rok neskôr bolo vydané pokračovanie s názvom FreeSpace 2. Medzi ďalšie úspešné tituly patria série Summoner a najmä Red Faction, ktorá je známa aj u nás. 

Volition Inc. sa v roku 2000 dostala do rúk ďalšej vývojárskej spoločnosti THQ, čím sa ovplyvnil vývoj niektorých herných titulov. Napr. séria hier FreeSpace bola zastavená, zdrojový kód hry FreeSpace 2 sa uvoľnil pre verejnosť a odvtedy sa komunita hráčov hier FreeSpace márne dožaduje pokračovania tejto série. Hoci sa tím Volition vyjadril, že by rád v tejto sérii pokračoval, rozhodujúce slovo má THQ.

Známe hry od Volition Inc. 
 Descent (ešte ako Parallax Software)
 Freespace
 Summoner
 Red Faction
 The Punisher
 Saints Row

Referencie

Externé odkazy 
 www.volition-inc.com – oficiálna stránka spoločnosti Volition 
 www.THQ.com – oficiálna stránka spoločnosti THQ 

Vývojárske a vydavateľské spoločnosti počítačových hier a videohier
Softvérové podniky
Podniky v USA
Borovica pancierová

Borovica pancierová (staršie: borovica Heldreichova; lat. Pinus heldreichii) je európska borovica, rastúca v horských polohách predovšetkým na vápencoch na Balkáne, kde sa strieda s borovicou balkánskou, ktorá tu rastie na žule.

Synonymá 
  Pinus leucodermis Antoine (1864)
 Pinus heldreicheii var. leucodermis

Pod názvom Pinus leucodermis sa uvádza veľmi často, niektorými (aj súčasnými) dendrológmi sú dokonca uvádzané v systematike oba názvy pre dva odlišné druhy borovíc.

Vzhľad 
 
Strom podobný borovici čiernej, až  vysoký, rozvetvený až k zemi.
 
Koruna kužeľovitá, borka tenká, popolavá, dole hranato šupinovitá.

Vetvy a letorasty sú sivohnedé, letorasty sú na rozdiel od podobnej borovice čiernej srienistá.

Pupene pozdĺžne vajcovité, sivo-belavé s bielymi špičkami, bez živice.

Ihlice po 2, dlhé 4, štetkovité na konci vetvičiek, tuhé, lesklo zelené.

Šišky jednotlivé, vajcovité, 78 x , nezrelé tmavo fialové, zrelé hnedé.

Semená okrídlené, elipsovité, 6 veľké.

Výskyt 
Na balkánskom polostrove, v Bulharsku, Taliansku, a Turecku, ale ťažisko jej výskytu je predovšetkým v Albánsku. Rastie v nadmorských výškach 1 200 na vápencových a dolomitových pohoriach.

Ekológia 
Je výrazne viazaná na vápencové podložie a neznáša kyslé pôdy.

Využitie 
na území Slovenska je vyhľadávanou okrasnou drevinou, pretože sa v niektorých lokalitách (na kyslých pôdach) obťažne pestuje.

Galéria

Literatúra 

 Simone Morris (2018) Loricati in the fog | ASIN B07H5CQ4WG

Iné projekty

Zdroj 

Borovicovité
Ihličnaté stromy
Borovica stočená

Borovica stočená (Pinus contorta) je severoamerický druh dvojihličnanovej borovice. Svoj názov dostala podľa ihlíc, väčšinou kosákovito pokrútených, dosť husto obrastajucích vetvičky. Je veľmi variabilná a ako typický „pionier“ obsadzuje lávové polia a plochy po požiaroch. Je veľmi svetlomilná, avšak v ostatných nárokoch veľmi skromná. Spočiatku rastie veľmi rýchlo, skoro však svoj rast končí a začína plodiť. V strednej Európe sa bežne vyskytujú všetky poddruhy.

Synonymá 
 Pinus murrayana Balf.
 Pinus Bolanderi Parlatore
 Pinus muricata Bolander

Vzhľad 
Borka tenká a hladká, v dospelosti tmavo červenohnedá, rozpraskávajúce sa do šupín. Letorasty zelené, lysé, v priebehu jedného roka vytvára často 2 lôžka. Pupene pozdĺžne vajcovité, 12 mm, červenohnedé. Šišky serotínne (otvárajú sa obvykle mnoho rokov po dozretí napr. pri požiari), krátko stopkaté, jednotlivé alebo po niekoľkých pohromade, značne asymetrické, 26 × 23 cm, so štítkami kosoštvorcovými, s malým pupkom a ostrými tenkými hrotmi. Semená veľmi drobné, černasto hnedé.

Ekológia 
Tento druh je veľmi variabilný, o čo, svedčia 3 veľmi rozdielne poddruhy. V jeho celkovom spektre môžeme nájsť populácie s charakterom klimaxovým, rastúce v zmesiach s inými druhmi, aj veľmi výrazne „pionierske“ populácie, neznášajúce konkurenciu. 

Vertikálne rozšírenie je prakticky od morskej hladiny až do nadmorskej výšky 

Na prekrytí jej areálu s areálom borovice Banksovej dochádza ku kríženiu oboch druhov (Pinus xmurraybanksiana Righter & Stockwell, 1949).

Využitie 
Táto borovica je hospodársky veľmi významným druhom. Drevo sa používa ako stavebný materiál (stĺpy apod.), alebo ako surovina pre výrobu celulózy.

V sadovníckej tvorbe sa využíva na vysádby devastovaných plôch a taktiž ako doplnková drevina väčších parkových úprav.

Zaujímavosti 
Skôr používali indiáni tyče na stavbu indiánskych stanov (tee-pee) práve z tejto borovice a odtiaľ je jej americký názov: lodgepole pine (tyčová borovica).

V sukcesii tejto borovice hrajú veľkú rolu požiare, po ktorých sa stáva na spáleniskách dominujúcou drevinou. Pre niektoré lokality, kde je žiadúca prirodzená sukcesia (napr. národné parky), sú požiare umelo zakladané (tzv. riadené požiare).

Iné projekty

Zdroj 

Borovicovité
Ihličnaté stromy
Gustáv VI. Adolf

Gustáv VI. Adolf, celým menom Oscar Fredrik Wilhelm Olaf Gustav VI. Adolf (* 11. november 1882, Štokholm, Švédsko – † 15. september 1973, Helsingborg) bol dosiaľ vekovo najstarší švédsky kráľ a archeológ. Založil Švédsky inštitút v Ríme, ktorý podporuje archeologický a iný výskum v Taliansku.

Životopis

Mladosť
Študoval na švédskej vojenskej akadémii, dosiahol hodnosť generála. Okrem toho študoval na univerzite v Uppsale a v Oslo.

Vláda
Za vlády Gustáva VI. Adolfa bol v roku 1971 dvojkomorový Riksdag premenený na jednokomorový, kráľ mal iba reprezentačné úlohu.

Vzťah k archeológii
Gustáv VI. bol veľký obdivovateľom archeológie a sám sa zúčastnil archeologických výskumov v Taliansku, Grécku, na Cypre a vo Švédsku. Bol tiež odborníkom na ázijskú keramiku a vlastnil jednu z najväčších zbierok tejto keramiky.

Smrť 
Zomrel vo veku deväťdesiat rokov na zápal pľúc. Po jeho smrti na trón nastúpil jeho vnuk Karol XVI. Gustáv.

Rodina a potomstvo 
So svojou prvou manželkou, anglickou princeznou Margarétou z Connaught, sa oženil 15. júna 1905. Zomrela po pätnástich rokoch 1. mája 1920 na otravu krvi po operácii ucha. Len tridsaťosemročná princezná bola v ôsmom mesiaci tehotenstva so šiestym dieťaťom.

So svojou druhou manželkou Lujzou Mountbattenovou sa oženil 3. novembra 1923. Mali len jedno dieťa, mŕtvo narodenú dcéru 30. mája 1925.

Referencie

Externé odkazy 
 Video o Gustávovi VI. Adolfovi

Zdroj 

Vládcovia Švédska
Bernadottovci
Nositelia Rádu zlatého rúna
Protestantskí panovníci
Osobnosti zo Štokholmu
Úmrtia na pneumóniu
Absolventi Uppsala universitet
Marlene Dietrichová

Marlene Dietrichová (* 27. december 1901, Schöneberg, Nemecko – † 6. máj 1992, Paríž, Francúzsko) bola nemecká herečka a speváčka.

Životopis 
V 20. rokoch 20. storočia hrávala v divadle a v nemých filmoch. Stvárnenie postavy Lola-Lola vo filme Modrý anjel režiséra Josefa von Sternberga jej prinieslo medzinárodný úspech a zmluvu so štúdiom Paramount Pictures v USA. Hollywoodske filmy ako Shanghai Express a Desire ťažili z jej pôvabu a exotického vzhľadu, potvrdili tak jej hviezdne postavenie a z Marlen sa stala jedna z najlepšie platených herečiek tej doby. V roku 1937 sa stala občiankou USA. Počas druhej svetovej vojny bola angažovaná ako umelkyňa, pomáhala pri zvyšovaní vojnových dlhopisov a aj ako prekladateľka.

Po vojne sa občas objavila v niekoľkých filmoch, avšak väčšinu času od 50. do 70. rokov vystupovala ako úspešná umelecká zabávačka.

V roku 1999 označil Americký filmový inštitút Dietrichovú ako 9. najväčšiu ženskú hviezdu všetkých čias. Má hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.

Literatúra 
 DIETRICHOVÁ, Marlene: Berte len môj život... Bratislava : Smena, 1988 (2. vyd.), 304 s.

Filmový dokument o nej 
 Marlene (1983; réžia: Maximilian Schell)

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
Marlene Dietrichová na IMDB
 Marlene Dietrichová v Česko-Slovenskej filmovej databáze

Iné projekty

Zdroj 

Nemecké speváčky
Nemecké filmové herečky
Speváčky USA
Filmové herečky USA
Osobnosti z Berlína
Osobnosti USA nemeckého pôvodu
Hollywoodsky chodník slávy
Držitelia ceny Tony
Nositelia Presidential Medal of Freedom
Naturalizované osobnosti USA
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Typikon

Typikon je kniha, ktorá obsahuje bohoslužobné predpisy v cirkvách byzantského obradu. V monastieroch je typikon aj zbierkou pravidiel života danej komunity.

Medzi známe typikony patria napríklad studitský, jeruzalemský a pod.

Externé odkazy 
 УСТАВ  ДЛЯ  МОНАШЕСТВУЮЩИХ (составлен на основании Устава для монашествующих Киево-Печерской Лавры, 1996 г.) - mníšsky typikon zostavený podľa typikonu Kyjevsko-pečerskej lavry (rusky)
 Чин Церковный и устав монастыря Санаксарского (1885 год) - typikon sanaxarského monastiera (rusky)
 Holy Resurrection Monastery : Monastic Typikon - mníšsky typikon monastiera vo Valyerme (anglicky)

Gréckokatolícka cirkev
Pravoslávne cirkvi
Liturgia
Sarah Bernhardtová

Sarah Bernhardtová (rodená Rosine Bernardtová, * 22. október 1844 — † 26. marec 1923) bola významná francúzska divadelná a raná filmová herečka 19. a začiatku 20. storočia. Jej kariéra začala v 70. rokoch 19. storočia vo Francúzsku. Vybudovala si reputáciu serióznej dramatickej herečky a bola žiadaná vo Francúzsku aj v Amerike. Je pochovaná na Cimetière du Père-Lachaise.

Iné projekty 

Francúzske divadelné herečky
Francúzske filmové herečky
Herci Comédie-Française
Divadelné herečky židovského pôvodu
Filmové herečky židovského pôvodu
Osobnosti pochované na Père-Lachaise
Francúzske osobnosti židovského pôvodu
Francúzski ateisti
Osobnosti z Paríža
Povečerie

Povečerie (gr. aπόδειπνον, csl. повече́рїе) je oficiálna modlitba cirkví byzantského obradu, ktorá nasleduje po večierni.

Povečerie môže byť malé a veľké. Medzi veriacimi byzantského obradu na Slovensku je najznámejšie povečerie, ktoré sa slúži v predvečer sviatku Narodenia Pána a Bohozjavenia.

Obyčajne sa takmer vždy koná malé povečerie. Veľké povečerie má kajúcny charakter a berie sa iba počas Veľkého pôstu a niektorých iných pôstných dní a v predvečer sviatkov Narodenia Pána a Bohozjavenia. V prvý týždeň Veľkého pôstu sa pri veľkom povečerí postupne modlí aj Veľký kajúci kánon svätého Andreja Krétskeho rozdelený na štyri časti.

Celkom osobitnú štruktúru má počas Svetlého týždňa, kedy pozostáva prevažne z paschálnych (veľkonočných) tropárov, jeho štruktúra je zhodná s polnočnicou a hodinkami (časmi).

Pendantom v latinskom obrade je kompletórium.

Externé odkazy 
 Hodinky (časy), povečerie a polnočnica na svätú Paschu

Gréckokatolícka cirkev
Liturgia
Časoslov

Časoslov alebo zriedkavo horologion(z gr. Ὡρολόγιον - hórologion, csl. Часосло́в - časoslov) alebo horológium (z lat.) je bohoslužobná kniha v byzantskom obrade, ktorá obsahuje stále časti denného okruhu bohoslužieb.

Pod pojmom časoslov sa často myslí aj samotná modlitba bohoslužieb denného okruhu.

Časoslov (denný okruh bohoslužieb) obsahuje tieto časti:
 večiereň
 povečerie
 polnočnica
 utiereň
 prvá hodinka
 tretia hodinka
 šiesta hodinka
 deviata hodinka
 obednica

Okrem toho kniha časoslova obsahuje aj ďalšie texty, napr. ranné a večerné modlitby, niekedy aj akatisty, paraklis, vybrané menlivé časti, liturgický kalendár a pod.

Referencie

Externé odkazy 
 Časoslov
 Časoslov ruténskej recenzie vydaný v Ríme v roku 1950

Gréckokatolícka cirkev
Liturgia
Liturgia hodín
Moleben

Moleben je kratšia spoločná modlitba v cirkvách byzantského obradu obracajúca sa na Krista, Bohorodičku alebo nejakého svätého.

Pripomína skrátenú utiereň. Podobnou ale dlhšou bohoslužbou je paraklis.

Externé odkazy 
 Moleben k svätým Cyrilovi a Metodovi, učiteľom Slovanov

Gréckokatolícka cirkev
Liturgia
2. hokejová liga (Slovensko) 2010/2011

2. hokejová liga (Slovensko) 2010/2011 bola osemnástou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do troch skupín. Prví dvaja z každej skupiny sa stretli v nadstavbe o postup do 1. hokejovej ligy. Víťazom sa stalo družstvo HK Púchov.

Základná časť

Skupina Západ 

 Pre tímy HK Levice, HK Lokomotíva Nové Zámky a MHK Šaľa sa sezóna skončila.

Skupina Stred 

 Pre tímy MHK Dubnica nad Váhom, MšHK Prievidza a HK Medokýš Turčianske Teplice sa sezóna skončila.

Skupina Východ 

 Pre tímy HK Slovan Gelnica, MHK Sabinov a HKM Humenné sa sezóna skončila.

Nadstavba o postup

Externé zdroje 
 SZĽH sezóna 2010/2011

Sezóny slovenskej hokejovej ligy
Ľadový hokej v 2010
Ľadový hokej v 2011