joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kanadské národné hokejbalové družstvo mužov

Kanadské národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kanadu v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Canadian Ball Hockey Association (CBHA), ktorá vznikla v roku 1977. Patrí medzi najúspešnejšie hokejbalové celky sveta. Jeho najväčším úspechom je zisk piatich titulov majstra sveta.

Na prvých majstrovstvách sveta federácie WBHF, ktoré organizovalo kanadské Toronto2013, vybojovalo zlaté medaily. Na druhých MS v Piitsbughu 2015 obsadila Kanada až 4.miesto.V roku 2017 v českých Lovosiciach získala Kanada opäť zlato. V roku 2018 v Moskve získala Kanada strieborné medaily.

Majstrovstvá sveta 
Kanadské družstvo sa zúčastnilo všetkých turnajov majstrovstiev sveta. Na piatich z nich dokázalo zvíťaziťv roku 1996 (vo finále zdolalo domáce ) a potom štyrikrát za sebou v rokoch 2001 až 2007. Pridalo k nim 4 strieborné a 1 bronzovú medailu. Iba v rokoch 2009 a 2015 sa mu nepodarilo získať niektorú z medailí. V roku 2009 sa zásluhou prehry vo štvrťfinále so  nedostalo do semifinále turnaja a muselo preto súťažiť iba o 5. miesto, ktoré po nasledujúcich 2 výhrach aj získalo. Na turnajoch v rokoch 2011, 2013 a 2017 vybojovalo strieborné medaily, keď vo finále podľahlo , resp. .

Výsledky 
Majstrovstvá sveta ISBHF

Majstrovstvá sveta WBHF

|  MS 2015 4. miesto
|  MS 2017 1. miesto
|  MS 20182. miesto

Referencie

Pozri aj 
 Kanadské národné hokejbalové družstvo žien

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Canadian Ball Hockey Association /
 Oficiálna stránka National Ball Hockey Association of Canada 

Národné hokejbalové družstvá
Hokejbal
Národné
Haskala

Haskala () alebo židovské osvietenstvo je ideologický smer rozšírený medzi židovskými obyvateľmi Európy v 18. a 19. storočí. Cieľom bolo pretvorenie židovského kultúrneho a náboženského života v duchu moderných ideí, integrácie do európskej spoločnosti a vzrast miery sekulárneho vzdelania, výuky hebrejčiny a židovskej histórie. Predstaviteľ sa označuje slovom maskil.

Osvietení Židia sa nazývali maskilim (plurál). Za hlavného predstaviteľa haskaly je považovaný Moses Mendelssohn (1729–1786), pruský Žid žijúci v Berlíne a autor mnohých závažných filozofických prací. Medzi hlásateľov tejto myšlienky sa radili predovšetkým emancipované židovské vrstvy. V oblasti, kde dominovala nemčina, patrili osvietenci k odporcom jazyka jidiš a požadovali výuku v nemčine a v hebrejčine. Vo východnejšie položených oblastiach (Poľsko, Rusko) však bola situácia iná.

Za kľúčový prvok haskaly bolo osvietencami považované školstvo a vzdelanie. Kládli dôraz na vznik nových židovských škôl v strednej Európe s výukou v nemčine a v osvieteneckom duchu. Vo vzťahu k náboženstvu bol zachovávaný umiernený postoj (tzn. uznanie základných náboženských hodnôt), ale vo výklade preferovania rozumového prístupu a moderných vedeckých poznatkov.

Židovský verejná debata sa presunula zo synagóg, z náboženských škôl, rabínskych odpovedí, kníh o etike či kázňach do periodík, literárnych klubov, komunity intelektuálov či do súkromných domovov.

Referencie

Bibliografia

Zdroj 

Židovská filozofia
Osvietenstvo
18. storočie
19. storočie
Národné hokejbalové družstvo mužov USA

Národné hokejbalové družstvo mužov USA je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Spojené štáty v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou American Street Hockey Institute (ASHI). V druhej federacii WBHF vystupuje pod záštitou USDHF  United States Dekhockey Federation.Patrí medzi popredné hokejbalové celky sveta, čo dokumentovalo ziskom striebornej medaily na majstrovstvách sveta v roku 2015 a ziskom zlata v tom istom roku na domácej pôde v Pittsburghu 2015.

Majstrovstvá sveta 
Americké družstvo sa zúčastnilo desiatich turnajov majstrovstiev sveta, prvýkrát v roku 1998. Na štyroch z nich sa dokázalo prebojovať do semifinále. Často však nezvládlo semifinálové zápasy a potom aj zápasy o bronz. V roku 2009 vybojovalo rovnako 4. miesto, keď nastupovalo v B divízii MS. Svoju skupinu vyhralo a postúpilo do preliminácie, kde prešlo cez družstvo A divízie. Vo štvrťfinále narazilo na favorizovanú , ktorú prekvapujúco zdolalo po predĺžení a postúpilo do semifinále. Na predposledných MSv Bratislave 2011 skončilo tiež štvrté, keď v zápase o bronz podľahlo domácemu  jasne . Tomuto súperovi podľahlo aj na MS 2013, tentoraz vo štvrťfinále, a následným víťazstvom nad  vybojovalo aspoň 5. priečku. Najväčší úspech zaznamenalo v roku 2015, keď turnaj hostil švajčiarsky Zug, kde sa dostalo až do finále. V ňom prehralo so Slovenskom a získalo striebornú medailu.USA vo WBHF získalo striebornú medailu v Toronte 2013, zlatú doma v Pittsburghu 2015 a bronzovú medailu v českých Lovosiciach 2017.

Výsledky 
Majstrovstvá sveta

Referencie

Pozri aj 
 Americké národné hokejbalové družstvo žien

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka American Street Hockey Institute 

Národné hokejbalové družstvá
Hokejbal
Národné
Manes

Manes alebo iným prepisom Manés môže byť:
Manes (kráľ Maionie)
Mání po grécky

Manes môže byť aj:
nórska hudobná skupina, pozri Manes (hudobná skupina)
obec v USA, pozri Manes (Missouri)
Pierre Duchesne

Pierre Duchesne (* 27. február 1940, La Malbaie) je kanadský štátny úradník a bývalý viceguvernér provincie Quebec. Ako taký zastupoval hlavu štátu, kráľovnu Alžbetu II. na provinčnej úrovni.

Životopis 
Vyštudoval právo  na Université Laval v Québecu a od roku 1966 pracoval ako notár v Sept-Îles. Od roku 1974 pôsobil v rôznych funkciách québeckého národného zhromaždenia. 
Od roku 1984 do decembra 2001 bol generálnym tajomníkom a do konca roku 2003 zvláštnym poradcom parlamentu. Je vydavateľom La Procédure parlementaire du Québec a autorom  Le Règlement Annou de l'Assemblée nationale.

V máji 2007 ho premiér Kanady Stephen Harper menoval viceguvernérom Quebecu. Prísahu zložil 7. júna 2007.

Externé odkazy 
 Pierre Duchesne na lieutenant-gouverneur.qc.ca
 Pierre Duchesne na assnat.qc.ca

Referencie

Zdroj 

Kanadskí politici
Narodenia v 1940
Žijúci ľudia
Osobnosti z Quebecu
Viceguvernéri Quebecu
Zoznam premiérov Quebecu

Toto je zoznam premiérov kanadskej provincie Quebec od roku 1867.

 legenda
 svetlo modrá - člen Parti conservateur du Québec
 tmavo modrá - člen Union nationale
 červená - člen Parti libéral du Québec
 zelená - člen Parti Québécois

Externé odkazy 
 Premiéri Québecu na assnat.qc.ca 
 Voľby v Québecu na quebecpolitique.com

Zdroj 

 
Quebec
Premiéri
Geologické kladivo

Geologické kladivo je kladivo používané na štiepanie a lámanie hornín, čo je potrebné pri odoberaní vzoriek a sledovaní čerstvého (nezvetraného) lomu hornín. Kladivo okrem toho slúži ako mierka pri fotografovaní a zakresľovaní terénnych schém, pri začisťovaní odkryvov. Je to bežný a užitočný, avšak nie bezpodmienečne nutný, nástroj každého geológa.

Geologické kladivo má jedno alebo dve čelá (plôšky používané na udieranie o kameň). Všeobecne sa kladivá s celkovou hmotnosťou do 0,75 kg považujú za nedostatočne ťažké a vhodné iba pre odbíjanie mäkkých hornín. Univerzálnejšie sú kladivá s celkovou hmotnosťou okolo 1 kg. Geológovia pracujúci v terénoch tvorených vyvrenými horninami, ktoré sú podstatne pevnejšie, nosia väčšinou ťažšie kladivá o hmotnosti 2 kg, alebo ak to okolnosti dovolia nosia jedno klasické a jedno ťažšie (2 - 5 kg) kladivo s oboma tupými koncami (tzv. „pucka“), s ktorým je možné odštiepiť aj kusy tých najpevnejších hornín.

V Európe sú uprednostňované kladivá s jedným plochým čelom (tupou stranou) a druhou stranou ostrou, vhodnou na sekanie.

Najlepšie sú geologické kladivá ukuté z jedného kusu kalenej ocele. Takéto kladivá sú robustné a trvácne. V súčasnosti sú rozšírené celokovové kladivá s pogumovanou alebo kožou potiahnutou rúčkou. Kladivá s drevenou násadou majú výhodu, pretože sú pružnejšie, vyžadujú však viac údržby a nie sú také trvácne. Drevo násady by malo byť tvrdé ale nie krehké, vhodné je napr. drevo drieňa, jaseňa alebo jarabiny. Niektorí geológovia uprednostňujú drevenú násadu, pretože si ju môžu upraviť podľa vlastných potrieb a kladivo s dlhou násadou potom môže slúžiť pri podopieraní pri chôdzi, čo je vhodné najmä v členitom a strmom teréne. Drevenú násadu je možné rôznym spôsobom upravovať, napr. na nej vyznačiť dieliky mierky, ktorá je využívaná pri zakresľovaní alebo fotografovaní odkryvov a hornín.

Geologické kladivo sa líši od paleontologického kladiva tvarom hlavy kladiva. Geologické kladivá majú jedno čelo (plochá strana) a jeden ostrý hrot. Paleontologické kladivo máva jednu stranu plochú a druhú tvaru dláta, čím je prakticky totožné s klasickými murárskymi kladivami. Plochý dlátovitý hrot sa používa na štiepanie bridličnatých hornín, pretože je vhodnejší ako klasický ostrý hrot geologického kladiva. Plochý hrot je tiež vhodný pri začisťovaní odkryvu alebo kopaní v mäkkších horninách.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

Geológia
Ručné náradie
Veronika Vadovičová

Bc. et Bc. et Bc. Veronika Vadovičová (* 9. február 1983, Trnava) je slovenská paralympijská reprezentantka v športovej streľbe. 

Zúčastnila sa na šiestich paralympijských hrách, na ktorých si vybojovala štyri zlaté, jednu striebornú a jednu bronzovú medailu. Je najúspešnejšou slovenskou zdravotne postihnutou strelkyňou.

Životopis 
Vadovičová sa narodila v Trnave, žije v Šelpiciach. Vyštudovala tri bakalárske odbory, odbor aplikovanej telesnej výchovy na Univerzite Palackého v Olomouci, sociálnu prácu na Vysokej škole zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety v Trnave a odbor trénerstvo športovej streľby na Univerzite Komenského v Bratislave.

Reprezentácia 
Je zamestnaná v Športovom centre polície Ministerstva vnútra SR a trénuje ju Milan Goleňa. Jej paralympijskú medailovú kolekciu tvoria dve zlaté medaily z Ria 2016, zlato z Pekingu 2008, zlato z Tokia 2020, z Ria striebro a z Londýna 2012 bronz.

Na podujatí svetového pohára v Al Aine v Spojených arabských emirátoch získala začiatkom marca 2017 štyri prvenstvá a zároveň vytvorila štyri svetové rekordy. Zlatú medailu a nový svetový rekord zaznamenala v disciplíne R3 vzduchová puška v ľahu mix, R8 v trojpolohovej súťaži žien (malokalibrovka na 50 m po 20 rán), R2 vzduchová puška v stoji 40 rán a R6 malokalibrovka v ľahu mix. Aj vďaka týmto úspechom sa Veronika stala víťazkou ankety Medzinárodného paralympijského výboru o najlepšieho paralympionika sveta za február 2017.

Na Letných paralympijských hrách v Tokiu 2020 získala zlatú medailu v zmiešanej streľbe na 50 m a zároveň dosiahla nový olympijský rekord, 248,9 bodov. Stala sa tak najúspešnejšou letnou paralympioničkou so štyrmi zlatými, jednou striebornou a jednou bronzovou medailou.

Na MS v Al Aine získala v roku 2022 zlatú medailu v disciplíne R2 vzduchová puška v stoji i R3 vzduchová puška v ľahu.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil Veroniky Vadovičovej na www.spv.sk

Osobnosti z Trnavy
Žijúci ľudia
Slovenskí športoví strelci
Slovenskí paralympionici
Slovenskí paralympijskí víťazi
Slovenskí strieborní paralympijskí medailisti
Slovenskí bronzoví paralympijskí medailisti
Športoví strelci na Letných paralympijských hrách 2000
Športoví strelci na Letných paralympijských hrách 2004
Športoví strelci na Letných paralympijských hrách 2008
Športoví strelci na Letných paralympijských hrách 2012
Športoví strelci na Letných paralympijských hrách 2016
Športoví strelci na Letných paralympijských hrách 2020
Víťazi na Letných paralympijských hrách 2008
Víťazi na Letných paralympijských hrách 2016
Víťazi na Letných paralympijských hrách 2020
Paralympijskí víťazi v športovej streľbe
Absolventi Univerzity Palackého v Olomouci
Absolventi Vysokej školy zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety v Bratislave
Absolventi Univerzity Komenského
Île Jésus

Île Jésus je ostrov v juhozápadnej časti kanadskej provincie Quebec. Je obtekaný riekami Rivière des Prairies a Rivière des Mille Îles. Nachádza sa severne od Île de Montréal a niekoľko kilometrov západne od Rieky svätého Vavrinca. S rozlohou 242 km ² je druhým najväčším ostrovom v súostroví Hochelaga. Nadmorská výška dosahuje až 50 metrov. Mesto Laval pokrýva celé územie ostrova, mestské časti sú v centre ostrova a na južnej a západnej strane, zatiaľ čo severná a východná časť je vidiecka.

Názov ostrova je odvodený od jezuitov a bol prvýkrát spomenutý v roku 1636 v správe Compagnie de la Nouvelle France.

Externé odkazy 
 Ostrov na toponymie.gouv.qc.ca

Zdroj 

Geografia Quebecu
Ostrovy Kanady
EnergieVerbund Arena

EnergieVerbund Arena je multifunkčná športová aréna v Drážďanoch, v Nemecku. Bola otvorená 31. augusta 2007 pod názvom Freiberger Arena a nahradila starší hokejový stánokEissporthalle Pieschener Allee, ktorý bol poškodený povodňami Labe v roku 2002 a neskôr demontovaný v roku 2008. Stavba zmenila meno na dnešný názov v roku 2010. Jej maximálna kapacita je 4 127 divákov (s V.I.P. boxami 4 398 divákov), ale pre koncerty či iné kultúrne podujatia sa môže zvýšiť na 6 500 divákov. Je to najväčšia aréna v Sasku. 

Od roku 2007 je aréna domácim stánkom hokejového klubu Drážďany Eislöwen. Prvý zápas v ľadovom hokeji sa odohral 15. augusta 2007 medzi tímami Eisbären Berlín a HC Energie Karlovy Vary.

Objekt 
Takmer 500 000 ľudí za sezónu navštívi objekt. Okrem ľadovej plochy, ktorá je stredobodom objektu, zahŕňa objekt aj budovu s reštauráciou a kanceláriami, tréningovú halu s výmerou  a kapacitou 120 divákov, hala pre loptové hry s kapacitou 350 divákov a rýchlokorčuliarsku dráhu s výmerou . Súčasťou objektu sú aj garáže a dielne s plochou . Rozpočet výstavby bol 23,7 miliárd €, ktorý bol financovaný spolkovou republikou Sasko a vlastnými zdrojmi mesta Drážďany.

Športové podujatia 
Aréna bola dejiskom niekoľkých významných športových podujatí:
 Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji do 18 rokov 2011
 Zápas hviezd Deutsche Eishockey Liga v roku 2008
 Kolo Svetového pohára 2008/09, 2010/11 a 2012/13 v šortreku
 Majstrovstvá Európy v šortreku 2010

Aréna bola v roku 2013 dejiskom Majstrovstiev sveta IIHF v inline hokeji.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil arény na stránke mesta 
 Profil arény na stránke klubu Drážďany Eislöwen 
 Profil arény na stránke das-neue-dresden.de 
 Aréna na stránke hockeyarenas.com 
 Poloha arény v rámci mesta

Šport v Drážďanoch
Hokejové štadióny v Nemecku
Architektúra z 2007
Majstrovstvá Európy v netballe 2013

Majstrovstvá Európy v netballe 2013 boli v poradí 16. Majstrovstvá Európy v netballe žien. Konali sa v dňoch od 30. mája2. júna 2013 v Aberdeene, v Škótsku, za účasti 4 tímov. Škótsko bolo hostiteľom európskeho šampionátu po tretíkrát, predtým to bolo v rokoch 2003 a 2008 (oba v Glasgowe). Okrem oficiálnych zápasov sa odohralo aj niekoľko priateľských zápasov. Hračky Walesu vybojovali svoj druhý titul, keď vyhrali podujatie po 12 rokoch.

Účastníci 

Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku INF k 27. januáru 2013.

Výsledky 

Priateľské zápasy

Konečné poradie tímov

Referencie

Externé odkazy 
 ME 2012 na oficiálnej stránke Škótskej netbalovej federácie 

Netball v 2013
Majstrovstvá Európy v netballe
Netball
Bermudské národné hokejbalové družstvo mužov

Bermudské národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Bermudy v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Bermuda Ball Hockey Association (BBHA). Jeho najväčším úspechom je 5. miesto z majstrovstiev sveta v roku 2001 a trojnásobné víťazstvo na karibskom pohári.

Majstrovstvá sveta 
Bermudské družstvo sa zúčastnilo deviatich turnajov majstrovstiev sveta, prvýkrát v roku 2001. Najvyššie skončilo hneď pri svoje prvej účasti v roku 2001, keď zvládlo zápas o 5. miesto s . Od roku 2005 sa zúčastňuje B divízie turnaja MS, ale na šampionáte v roku 2009 dokázalo vyhrať v preliminačnom kole nad vtedajším účastníkom A divízie a neskôr obsadilo konečné 8. miesto. Na turnaji v Bratislave v roku 2011 vyhralo jednu zo skupín B divízie turnaja, ale v semifinále podľahlo  a vyššie ako na 3. miesto v B divízii nedosiahlo. Na turnaji v kanadskom St. John’s v roku 2013, vyhralo B divíziu bez jedinej prehry a zabezpečilo si postup do A divízie na MS 2015.

Výsledky 
Majstrovstvá sveta

Karibský pohár
 2004:  víťaz
 2005:  víťaz
 2008:  víťaz

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Bermuda Ball Hockey Association 

Národné hokejbalové družstvá
Hokejbal
HC Košice v sezóne 2000/2001

HC Košice v sezóne 2000/2001 hrali svoju 8. sezónu v najvyššej slovenskej hokejovej súťaži. klub obsadili s mladým tímom 5. miesto.

Sezóna

Káder
Tréneri
  Ján Selvek (* 31. máj 1941)
  Mojmír Božík (* 26. február 1962)
  Milan Staš (* 26. november 1960)

Liga

Herný systém 
Základná časť sa hrala na 56 zápasov, čiže každý s každým odohral až 4 zápasy vonku a 4 zápasy doma. Prvé 4 tímy postupovali do play-off. Zmenilo sa aj bodovanie, keď za víťazstvo sa dávali 3 body.

Zápasy Základnej časti

Konečná tabuľka základnej časti

Play-off

Zápasy

Pavúk

Štatistiky hráčov 
Zdroj: eurohockey.com

Hráči v poli

Brankári

Referencie

Externé odkazy 
 hckosice.sk(oficiálna stránka)
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 hckosice na br.webzdarma
 Hokej.sk
 Slovenský zväz ľadového hokeja
 eliteprospects.com
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 2000
Ľadový hokej v 2001
Sezóny HC Košice
Gudrón

Gudrón je kyslý kal ťažkej ropnej frakcie s vysokým obsahohom kyseliny sírovej. Predstavuje zmes vysoko molekulárnych uhľovodíkov a neuhlíkových kyslíkatých, sírnych a dusíkatých zložiek. Vzniká ako vedľajší produkt po spracovaní ropy kyslou rafináciou (za použitia kyseliny sírovej. Skladá sa zo stoviek organických chemických látok, z ktorých mnohé sú karcinogénne a inak zdraviu škodlivé. Spolu s ostanými typmi kyslých kalov je zaraďovaný medzi nebezpečné odpady.

Skládky gudrónu na Slovensku 
Známymi skládkami gudrónov na Slovensku sú kameňolom Srdce v Devínskej Novej Vsi, kde boli v roku 1963 vyvezené gudróny z rafinérie Apollo. Táto skládka bola sanovaná a gudróny na nej zlikvidované v roku 2015.

Podobné 2 skládky tohto materiálu z rafinérie Petrochema v Dubovej sa nachádzajú pri obci Predajná a jedna v areáli bývalej Petrochemy v Dubovej.

Referencie 

Ropné produkty
Nebezpečné odpady
Juraj Loj

Juraj Loj (* 20. február 1984, Bratislava) je slovenský herec. Známym sa stal účinkovaním v televíznom seriáli Búrlivé víno, kde stvárňuje postavu Martina Roznera.

Filmografia 
 2022: Prezidentka - film. r.
 2022: Jozef Mak - film. r. Peter Bebjak
 2021: Slovania (TV seriál)
 2020: Šarlatán - film r. Agnieszka Holland
 2019: Trhlina - film r. Peter Bebjak
 2019: Nový život (TV seriál)
 2018 – súčasnosť: Sestričky (TV seriál)
 2016: Za sklom (TV seriál)
 2012: Búrlivé víno (TV seriál)
 2011: Všetko za národ
 2010: Nesmrteľní (TV seriál)
 2009: x=x+1
 2008: Ordinácia v ružovej záhrade (TV seriál)

Externé odkazy 
 
 

Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Slovenskí divadelní herci
Členovia Divadla Andreja Bagara
Osobnosti z Bratislavy
Alexandra Fiodorovna

Alexandra Fiodorovna (nem. Alix von Hessen-Darmstadt, rus. Александра Фёдоровна * 6. júna 1872, Darmstadt - † 17. júla 1918, Jekaterinburg) bola manželka posledného ruského cára Mikuláša II.

Život 
Narodila sa 6. júna 1872 v Darmstadte. Bola dcéra Ľudovíta IV., veľkovojvodu Hesenského a Porýnskeho a princeznej Alice, dcéry britskej kráľovnej Viktórie. Po matkinej smrti bola vychovávaná na anglickom kráľovskom dvore svojou starou mamou kráľovnou Viktóriou. Rovnako ako nemecky hovorila plynule anglicky. Po rusky hovorila len ťažko a to so silným anglickým prízvukom. S nástupcom ruského cárskeho trónu Mikulášom sa zoznámil ako 12 ročná na svatbe svojej sestry Elly v Rusku. Mladý Mikuláš mal vtedy 16 rokov a 12 ročná Alexandra mu bola od začiatku sympatická. Kvôli svadbe bola nútená prestúpiť na pravoslávie, čo pre ňu ako presvedčenú luteránku bol istým spôsobom veľký morálny problém. Neskôr však pravoslávie plne prijala a sympatizovala s ním. Za cára sa vydala 26. novembra 1894 v Petrohrade. Na verejnosti sa objavovala iba zriedkavo, a bola považovaná za chladnú a nesympatickú. Alexandra napriek svojej Viktoriánskej výchove podporovala svojho manžela v snahách o absolutistickú moc a potláčanie demokratických tendencii v krajine. Kvôli starostiam o chorého nástupníka trónu Alexeja Nikolajeviča, ktorý sa narodil v roku 1904 a trpel hemofíliou povolala k dvoru mnícha a mystika Rasputina. Rasputin v priebehu doby nadobudol veľký vplyv na cársku rodinu a hlavne na cárovnú, ale rýchlo sa stal v spoločnosti pre svoje arogantné vystupovanie veľmi nepopulárnym. Po vypuknutí prvej svetovej vojny bola verejná mienka Alexandre Fiodorovne naklonená pre jej nemecký pôvod ešte menej.

Po februárovej revolúcii bola od 8. marca 1917 spolu s rodinou v domácom väzení v Alexandrovskom paláci v Petrohrade, kde bola držaná generálom Kornylovom. V auguste 1917 dočasná vláda presunula celú cársku rodinu do mesta Toboľsk a odtiaľ v apríli 1918 na príkaz boľševikov do Jekaterinburgu. V noci 17. júla 1918 ju aj jej rodinu zavraždili v Jekaterinburgu boľševici po tom, čo sa k mestu priblížili jednotky česko-slovenských légií. Miestne orgány jednali pravdepodobne na rozkaz V. I. Lenina.

Pravoslávna cirkev v exile ju kanonizovala za svätú v roku 1981. Ruská pravoslávna cirkev ju vyhlásila za svätú v roku 2000.

Potomstvo 
Alexandra mala s Mikulášom 5 detí, z čoho 4 dievčatá a 1 chlapca:
 Oľga Nikolajevna (16. novembra 1895 - 17. júla 1918)
 Tatiana Nikolajevna (11. júla 1897 - 17. júla 1918)
 Mária Nikolajevna (27. júna 1899 - 17. júla 1918)
 Anastázia Nikolajevna (18. júna 1901 - 17. júla 1918)
 Alexej Nikolajevič (12. augusta 1904 - 17. júla 1918)

Referencie

Iné projekty 

Hesensko-darmstadtskí
Cári Ruska
Ruskí pravoslávni svätci
Obete komunistického režimu v Sovietskom zväze
Black Arts movement

Black Arts Movement, alebo Black Aesthetics Movement alebo BAM je umelecká odnož politického emancipačného hnutia Black Power. Toto umelecké hnutie začalo v Harleme aktivitami básnika Everetta LeRoi Jonesa, pôvodne bítnika, ktorý si osvojil nové meno Amiri Baraka. Časopis Time opísal „Black Arts Movement“ ako ojedinelý, kontroverzný moment v histórii americkej literatúry. Kľúčovou inštitúciou pre toto hnutie bolo divadlo „Black Arts Repertory Theatre“.

Vznik a vývoj
V roku 1968 napísal Larry Neal esej nazvanú „The Black Arts Movement“, ktorá bola estetickou a duchovnou sestrou hnutia Black Power. "The Black Arts Movement," vvznikajúce na konci 60. rokov 20. storočia si začalo aplikovať na podmienky v USA pôvodné ciele hnutia zo začiatku 60. rokov za oslobodenie afrických národov. Toto hnutie propagovalo heslá ako „Čierna je krásna“ a iné. Hnutie začalo vznikať v roku 1965 a zaniklo okolo 1976 – 75. Ako vyplýva z tejto definície, hnutie nebolo ani tak umeleckou školou, skôr ideologickým nástrojom v boji za zrovnoprávnenie amerických černochov. Amiri Baraka so svojou bítnickou slávou a publikačnou činnosťou bol vývesným štítom politického hnutia.

„Black Art Movement“ však využívalo nielen politické subjekty ale aj umelecké. Okrem spomenutého divadla to boli časopisy „Freedomways“ a „Liberator“ a denník „Freedom Movement“ v New York City, ktoré uverejňovali autorov z BAM. Prvou veľkou literárnou publikáciou bol kalifornský „Black Dialogue“ (1964) editovaný Arthurom A. Sheridanom, ďalej to boli  Abdul Karim, Edward Spriggs, Aubrey Labrie a Marvin Jackmon (Marvin X). „Black Dialogue“ mal paralelu v Oaklande v  „Soulbook“ (1964) editovaný Mamadou Lumumba (Kenn Freeman) a Bobb Hamilton.

Hnutie nakoniec dokázalo vydať sedem antológií sústreďujúcich sa na tvorbu medzi 1960 – 1970. Prvú z nich, „Black Fire“ (1968), zostavil Amiri Baraka a Neal, obsahovala kolekciu esejí, poézie, fikcie a drámy pochádzajúcej z prvej vlny BAM- spisovateľov a ideológov.

Zostup činnosti BAM začal v roku 1974, keď sa hnutie stalo cieľom štátnych orgánov, ktoré sa ho snažili zlomiť. Hnutie definitívne zničil konflikt medzi americkými nacionalistami a marxistami, ktorý bol podnietený v jednotlivých politických organizáciách pre oslobodenie čiernych.

Vplyv BAM na umenie
Napriek svojmu politickému angažmánu bolo hnutie inovatívne aj umelecky a to v spôsobe používania reči. Špeciálne v „black english“, v hudbe a performatívnom umení. Orientovalo sa na rituál jazykovej komunikácie medzi umelcami a poslucháčmi. Táto orientácia je badateľná v rapovej muzike a performatívnej poézii, napríklad „Nuyorcan poets“ a „poetry slams“.

Zdroj
 Esej - Illinoiská univerzita
 

Poetické žánre
Literatúra v USA
Kontrakultúra 60. rokov
Hasan Fathí

Hasan Fathí (* 23. marec 1900, Alexandria – † 30. november 1989, Káhira) bol egyptský architekt.

Fathí bol známy svojimi stavbami z hlinených tehál, ktoré budoval tradičným stavebným postupom (ako je napríklad núbijská klenba) a s minimálnymi prostriedkami.

Bol profesorom na fakulte výtvarných umení v Káhire.

Za svoju prácu získal niekoľko ocenení:
 1980 – Right Livelihood Award, Balzan Prize a Aga Khan Award for Architecture

Publikácie 
 Architecture for the Poor. 1973
 Natural Energy and Venacular Architecture: Principles and Examples, With Reference to Hot Arid Climates. 1986

Externé odkazy 
 Hassan Fathy na archnet.org
 Hassan Fat'hy. Architecture for the Poor. hassanfathy.webs.com

Zdroj  

Egyptskí architekti
Osobnosti z Alexandrie
Lámačské chvály

Lámačské chvály (predtým Lamačské chvály) je slovenská hudobná skupina.

Súčasní a bývalí členovia skupiny 
 Braňo Letko - gitara, spev
 Jurko Sušaník - 1997- 2013, bicie
 Matúš Uriga "Chrobáčik"- 2013 - súčasnosť
 Stanislav „Stanley“ Bordáč - 2000-2013 basa
 Tomáš Florián - klávesy
 Lukáš Ronec - klávesy
 Jakub Krátký - bicie
 Peter Chovaňák - el. gitara - 2010-2013
 Martin Dunajský - zvuk

Diskografia 
 1999 Lamačské chvály - , B&B štúdio, MC
 2007 Zlomený pre teba - Rosa, CD
 2014 Lámačské chvály Live 2013/2014 - Tonada, CD
 2016 Verný si! - Tonada, CD
 2017 Verný si! - Lámačské chvály Nová Generácia - Tonada, CD
 2017 Soaking - Tonada, CD
2018 JKS worship - nevydané, CD
2019 Live Stream - Tonada, CD
2019 Live Stream - Tonada, DVD
2020 Spoza Mreží - Tonada, CD - nepredajné

Kompilácie 
 2000 Pod jednou strechou - B&B studio, CD 
 2007 Bez Teba niet neba III. - Lux communication, CD + DVD, 13. Lamačské chvály - Pastier
 2008 Smädný po Tebe 2. - Timothy Sound, CD - 09. Ty si Boh, ktorý vládne - Lámačské chvály

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky - lamacskechvaly.sk
 Fln.sk
 https://www.facebook.com/LamacskeChvaly?fref=ts
https://www.youtube.com/channel/UCUhnRizcR8aoiu094ueHQLQ

Slovenské kresťanské hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1997
Mary Harrisová Jonesová

Mary Harrisová Jonesová  (* 1. august 1837, Cork, Írsko – † 30. november 1930, Adelphi, Maryland, USA) bola americká učiteľka, módna návrhárka, aktivistka, socialistka a členka Industrial Workers of the World.

Životopis 
Narodila sa v írskom Corku, ale ešte ako teenager emigrovala s rodinou do Kanady. Študovala na katolíckej škole v Toronte. Po presťahovaní rodiny do USA pracovala ako učiteľka v kláštore v michiganskom Monroe. Potom sa presťahovala najprv do Chicaga a neskôr do Memphisu v Tennessee. Tu sa v roku 1861 stal jej manželom George E. Jones, člen a organizátor National Union of Iron Moulders, neskôr International Molders and Foundry Workers Union of North America. Tu si otvorila obchod s odevmi v predvečer občianskej vojny, ktorá spôsobila zlom v jej živote.

Manžel George a ich štyri deti (všetky do veku päť rokov) sa v roku 1867 stali obeťami epidémie žltej zimnice v Memphise. Po ich smrti sa vrátila do Chicaga a otvorila si obchod s odevmi. O štyri roky neskôr, v roku 1871, obchod i dom zhoreli pri veľkom požiari. Táto druhá životná strata sa stala katalyzátorom a základom zmeny: obrátila sa na vznikajúce robotnícke hnutie a pripojila sa ku Knights of Labor, predchodcovi Industrial Workers of the World. Pevne verila, že „pracujúci muži majú mať takú mzdu, aby ich manželky mohli zostať doma a starať sa o deti“.

Od roku 1897 bola známa pod prezývkou Mother Jones. V roku 1905 spoluzakladala Industrial Workers of the World, bola členkou United Mine Workers a Socialist Party of America.

Zomrela v Adelphi v roku 1930 vo veku 93 rokov. Pochovaná je na Union Miners Cemetery v Mount Olive v Illinois po boku baníkov zabitých pri pri virdenskom masakri v roku 1898. Hovorila im "moji chlapci".

Je po nej pomenovaný ľavicový časopis Mother Jones. Hudobník Tom Russell jej venoval pieseň „The Most Dangerous Woman In America“ na albume Blood and Candle Smoke z roku 2009.

Referencie

Literatúra
 The Autobiography of Mother Jones. Chicago: Charles H. Kerr & Col, 1925.
 Colman, Penny:Mother Jones Speaks. Brookfield, Connecticut: The Millbrook Press, 1994

Iné projekty

Externé odkazy 
 Mother Jones Museum
 Mary Harris "Mother" Jones (1830-1930)
 Mother Jones: The Miners' Angel
 Ulrike Rücker: Mother Jones. Arbeiterführerin

Zdroj 

Aktivisti USA
Socialisti USA
Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 2007

Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 2007 bol v poradí 9. turnaj panamerických majstrovstiev v hádzanej žien, ktoré organizuje Panamerická hádzanárska federácia (PATHF). Konal sa v Santo Domingu, v Dominikánskej republike od 31. mája4. júna 2007, za účasti dovtedy rekordných 8 tímov. Prvýkrát sa konal panamerický šampionát žien v Strednej Amerike. Víťazom sa stala šiestykrát za sebou . Druhá  získala po tretíkrát striebro a prvú medailu vybojovala aj domáca .

Tieto panamerické majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 2007, ktoré sa konali vo Francúzsku. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá, o jedno družstvo viac oproti predchádzajúcim šampionátom vďaka umiestneniu Brazílie na MS 2005 do 9. miesta.

Výsledky

Základné skupiny 
Skupina A

Skupina B

Play-off 
Stretnutia o 5.8. miesto 

Stretnutie o 7. miesto 

Stretnutie o 5. miesto 

Semifinále 

Stretnutie o 3. miesto 

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Panamerickej hádzanárskej federácie /
 Oficiálna stránka Dominikánskej hádzanárskej federácie (archive.org)

Zdroje 
 Panamerické majstrovstvá 2007 na štatistickej stránke todor66.com 
 Panamerické majstrovstvá 2007 na stránke Brazílskej hádzanárskej federácie 
 Panamerické majstrovstvá žien na oficiálnej stránke PATHF 

Hádzaná v 2007
Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien
Hádzaná
2007 v Dominikánskej republike
Dolce stil novo

Dolce stil nuovo, vyslov „novo“, v modernej taliančine stile nuovo alebo stilnovismo je pôvodom taliansky literárny prúd, ktorý vznikol v predrenesančnom období v 13. storočí a zanikol v 15. storočí. Do tohto prúdu sa zaraďuje slávny taliansky básnik Dante Alighieri, ktorý prvýkrát spomenul tento literárny prúd v 24. speve svojho „Očistca“ ako súčasti Božskej komédie. Vzorom pre „Dolce stil nuovo“ boli provensalské piesne trubadúrov, napríklad Janovčana Lafranc Cigala. „Dolce stil novo“ sa zrodil a rozvíjal v Bologni a Florencii.

Charakteristika 
Tento literárny žáner bol silne ovplyvnený sicílskou školou  a toskánskou poéziou, jej základnými témami boli láska a kurtoázia. Pri porovnaní s inými literárnymi prácami, diela „Dolce stil  novo“ sú vypracovanejšie a rafinovanejšie. Možno zaznamenať pravidelné používanie metafor, ktoré vyjadrujú citové nuansy a jemnosti textu. Zbožňovanie obrazu ženy, jej krásy a cnosti sú dôležitými vlastnosťami tohto žánru. Ideálna žena je často opisovaná ako bohyňa. Stáva sa anjelom alebo mostom k bohu, ktorej božská krása vedie básnika ponoriť sa do hĺbok sebapozorovania.

Autori 
K básnikom „Dolce stil novo“ patrí Guido Guinizzelli, ako ich prvý inšpirátor, s piesňou Al cor gentile rempaira sempre Amore tvorí základy novej poézie. Usudzuje, že hodnota osobnosti pochádza od vznešenosti srdca a nie od jeho oblečenia. Bol prvý, kto vytvoril obraz milovanej ženy ako anjela.

Iní autori často opisujú alegorickú predstavu „Lásku“, ktorá je zároveň pôvodu ľudského ale tiež má silný citový nepokoj. K týmto patrí Guido Cavalcanti, Cino da Pistoia a Dante a jeho Božská komédia.

Menej známi autori boli napríklad Gianni Alfani a Lapo Gianni. Na konci 14. storočia tvorili imitátori tohto štýlu Fazio degli Uberti (1305? – po 1367), Francesco da Barberino (1264 – 1348) a Giovanni Quirini.
 
Žáner „Dolce stil novo“ je zároveň aj zakladajúcim štýlom novodobej talianskej literatúry z dvoch hlavných dôvodov:
  Je to prvý literárny žáner významného rozsahu v Taliansku
  Je najpoužívanejší v literatúre Toskánska, kedy toskánčina bola len jedným z dialektov polostrova, ale ktorá sa mala stať národným jazykom pre celú krajinu pod menom taliančina.

Pozri aj 
 Talianska literatúra

Externé odkazy 
 G. Cavalcanti - celé dielo
 Larousse - dolce stil nuovo

Zdroj 

Poetické žánre
Literatúra v Taliansku
DG 307

DG 307 bola česká undergroundová hudobná skupina, ktorú v roku 1973 založili Pavel Zajíček a Mejla Hlavsa.  Jej názov je odvodený od označenia psychiatrickej diagnózy (Prechodné situačné psychické poruchy), ktorá umožňovala mladým mužom získať modrú knižku a vyhnúť sa povinnej vojenskej službe.

Spoločne s Plastic People of the Universe a ďalšími undergroundovými kapelami bola DG 307 terčom perzekúcie zo strany komunistického režimu. Represia vrcholí rokom 1976, kedy je Zajíček zatknutý a rok väznený. Po jeho prepustení má DG 307 len dva koncerty v roku 1979. V roku 1980 Zajíček emigruje a skupina nevyvíja žiadnu činnosť. 

V roku 1992 znovu-obnovil kapelu Zajíček spolu s Mejlou Hlavsou projektom Uměle ochuceno. Následne bola aktívna až do roku 2016, kedy Zajíček vážne ochorel.

Členovia DG 307 
 Pavel Zajíček
 Milan Hlavsa
 David Macháček
 David Němec
 Eva Turnová
 Ivan Procházka
Ivo Pospíšil
 Jan Brabec
 Jan Hedl
 Jana Jonáková
 Jan Pokorný
 Jaroslav Kukal
 Josef Janíček
 Josef Rössler
 Ladislav Leština
 Ota Sukovský
 Otakar Michl
 Pavel Cigánek
 Pavel Zeman
 René Starhon
 Tobiáš Jirous
 Veronika Hánová
 Vladimír Smetana
 Michal Koval - basgitara
 Ivan Bierhanzl - kontrabas, basgitara
 Tomáš Schilla - violoncello, hlas
 Petr Fučík - bicie nástroje
 Tomáš Vtípil
 Dalibor Pyš - el. husle
 Antonín Korb - bicie nástroje
 Zdeněk Fišer a iný...

Diskografia 
 Gift to the shadows (fragment) - 1982 Boží mlýn, Canada, LP
 DG 307 (1973-5) - 1990, Globus, CD
 Dar stínům (jaro 1979) - 1992, Globus, CD
 Pták utrženej ze řetězu (podzim 1979), 1993, Globus, CD
 Torzo (léto 1980) - 1993, Globus, CD
 Umělě ochuceno (Artificially flavored, 1992, Újezd MC, CD, LP
 koncert "Tvář jako Botticelliho Anděl", 1995, vlastní náklad, pouze MC
 Kniha psaná chaosem, 1996, Globus CD
 Siluety, 1998, vlastní náklad CD
 Koncert', 1999, Indies CD, MC
 Artificially flavored (Umělě ochuceno), 2001, Guerilla records CD
 Siluety - 2001, Guerilla records, CD (reedice vydání z r. 1998)
 Šepoty a výkřiky - 2002, Guerilla records, CD
 Historie hysterie (Archiv dochovaných nahrávek 1973-75), 2002, Guerilla records CD
 Nosferatu (hudba k němému filmu Upír Nosferatu), 2004, Guerilla records CD
 DG 307 - LIVE (17.4.2005) - 2005, Guerilla records CD
 Kakofonie cesty (Pavel Zajíček sólo), 2007, Guerilla records, CD
 Květy podzimu - barvy jara /live at La Fabrika , 2008, La Fabrika, CD
 Veřejná zkouška/Public rehearsal Praha-New York, 2009, Ears&Wind Records, CD-R v plechovce
 Magický město vyhořelo - koncert z roku 1994, 2008, Guerilla Records, CD
 V katedrálách ticha - koncert z roku 1994, 2011, Guerilla Records, CD
 Podobenství (Pavel Zajíček sólo) 2011, Guerilla Records, CD
 Životy? Nebo bludné kruhy?, 2013, Guerilla Records, CD
 Dar stínům - Pták utrženej z řetězu - Torzo - Waste Land (Pustina)'', (5CD), 2013, Guerilla Records, CD – chystané album

Zdroj 

České hudobné skupiny
Zem spieva

Zem spieva je česko-slovenský dokumentárny film režiséra, folkloristu a fotografa Karola Plicku z roku 1933. Ide o prvý slovenský celovečerný zvukový film. Základnú dejovú osnovu tvorí vidiecky život s neustálym prírodným kolobehom od konca zimy až do jesene.Je to prvý Slovenský film.Vo svojej dobe išlo o unikátny dokument, vonkoncom sa odlišujúci od vtedajšej filmovej tvorby. Na výrobe sa okrem spoločnosti Lloyd podieľala Matica slovenská a jeho vznik podporil aj vtedajší československý prezident Tomáš Garrigue Masaryk.dovi

Obsah, nakrúcanie a ocenenia 
Zem spieva obsahuje poetické medzititulky od básnika Jána Smreka.

Film sa natáčal vo viacerých oblastiach Slovenska a vtedajšej Podkarpatskej Rusi (dnešnej Zakarpatskej oblasti Ukrajiny).  Lokality vo filme sú Bratislava, hrad Devín, rieka Dunaj, Vysoké Tatry, považská obec Zliechov (časť Košecké Rovné), liptovská obec Liptovská Lúžna, horehronské obce Heľpa, Polomka a Telgárt, podtatranské obce Štôla a Štrba, spišská obec Levoča, tekovská obec Čajkov a novohradská obec Ábelová. V dnešnej Ukrajine sú to obce Ganič, Iza a Jasiňa.

V roku 1934 získal film na Filmovom festivale v Benátkach Pohár mesta Benátky za réžiu. Medzinárodná aj domáca kritika film hodnotila veľmi vysoko, hlavne v Prahe a Česku však publikum nezaujal.  Originálny negatív filmu zhorel pri požiari v zlínskych ateliéroch v roku 1944. Kópie filmu sa však zachovali vo viacerých filmových archívoch sveta vrátane newyorského Museum of Modern Art.

Referencie

Externé odkazy 
 Film na stránke youtube.com

Filmy režírované Karolom Plickom
Filmy z 1933
Česko-slovenské dokumentárne filmy
Slovenské dokumentárne filmy
Ľubomír Lisý

Profesor MUDr. Ľubomír Lisý, DrSc. je slovenský neurológ a profesor odboru neurológia. 

Pracuje na Neurologickej klinike LF SZU v Bratislave 2 roky vykonával funkciu hlavného odborníka MZ SR pre neurológiu (1990 – 1992), 16 rokov bol vedúcim pracovníkom Neurologickej kliniky SZU v Bratislave (1994 – 2010), 12 rokov bol vo funkcii predsedu Slovenskej neurologickej spoločnosti (1990 – 2002), profesorom neurológie bol menovaný v Česku v roku 1997 prezidentom Václavom Havlom, v roku 1998 získal čestné občianstvo štátu Georgia, USA. Zaslúžil sa o založenie Európskej federácie neurologických spoločností v meste Marseille, kde mu s tejto príležitosti starosta mesta udelil čestnú medailu, absolvoval viaceré študijné pobyty v zahraničí, kde aj prednášal vo viacerých svetových jazykoch, zastupoval Slovenskú neurologickú spoločnosť vo Svetovej neurologickej federácii ako aj Europskej federácii neurologických spoločností. Okrem klinickej neurológie venoval sa zvlášť elektrofyziologickej diagnostike v neurológii, ale tiež v športe, hlavne v Krasokorčuľovaní, opísal dovtedy neznáme reflexné prepojenia nervových dráh do oblasti kostrových svalov (napríklad, trigemino-cervikálne a trigemino-lumbálne reflexy), v ostatnom čase sa venuje neurogenetike a neuroimunológii.

Externé odkazy 
 Neurol. prax 2011; 12(3): 207–208;  Profesor Lisý – svieži sedemdesiatnik
 sme.sk Profesor Lisý: „Keby sme si všetko pamätali, zbláznili by sme sa."

Slovenskí neurológovia
Slovenskí univerzitní profesori
Simon Cowell

Simon Phillip Cowbell (* 7. október 1959, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský porotca talentových súťaží, podnikateľ, filantrop, filmový, hudobný a televízny producent. Je známy predovšetkým ako nekompromisný porotca v súťažiach American Idol, The X Factor a Britain's Got Talent). Vlastní televíznu produkčnú a hudobnú spoločnosť Syco.

Ako porotca robí Cowell často zvláštne a kontroverzné narážky, vrátane urážok na súťažiacich. Vystupoval v najnovšej, deviatej sérii Britain's Got Talent a jedenástej sérii britského X-Factoru.

V rokoch 2004 a 2010 bol menovaný časopisom TIME za jedného zo 100 najvplyvnejších ľudí na svete.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Simon Cowell online.com
 
 

Anglickí spisovatelia
Anglickí filmoví herci
Anglickí televízni herci
Anglickí podnikatelia
Anglickí hudobní producenti
Britskí televízni producenti
Osobnosti z Londýna
Ján Zeman

Ján Zeman môže byť:

 slovenský generál, protifašistický bojovník, partizánsky veliteľ, pozri Ján Zeman (generál)
 slovenský scenárista a režisér, pozri Ján Zeman (režisér)
Sedmokráska obyčajná

Sedmokráska obyčajná (Bellis perennis),  je vytrvalá liečivá rastlina z čeľade astrovitých (Asteraceae).

Charakteristika 
Sedmokráska obyčajná je nízka rastlina zriedka presahujúca 12 cm. Sýto zelené listy usporiadané v prízemnej ružici sú široko obvajcovité až obkopinaté, na okrajoch jemne zubaté alebo celokrajné. Bezlistý kvetný stvol je jednoúborový. Kvety sú obojpohlavné, majú kužeľovité lôžko, stred kvetu je žltý, okvetné lístky biele až naružovelé. Tvarom pripomínajú vyplazený jazyk. Plodom sedmokrásky obyčajnej je nažka. Táto kvetina kvitne od februára do novembra. Kvety vykazujú heliotopické vlastnosti podobne ako slnečnice a sú odolné voči mrazu až do -15°C.

Rozšírenie a stanovište 
Bohato zastúpená je sedmokráska v celej Európe až po Kaukaz. Vyskytuje sa v trávnych spoločenstvách. Potrebuje dostatok slnečného žiarenia. Je závislá na Slnku a vyberá si len svetlom plne prestúpené miesta.

Možné použitie 
Sedmokráska je liečivá. Pre zber sú určené kvetné úbory so stonkou do 2 cm. Tie obsahujú horčiny, sliz, silice, flavonoidy, triesloviny, triterpenové saponíny, organické kyseliny, minerálne látky, inulín a cukor. Tieto látky napomáhajú zvýšeniu látkovej premeny v pečeni. Doporučuje sa tiež pri chorobách žlčníka. Kvet sedmokrásky možno použiť vnútorne aj zvonka. Vnútorne sa používa napr. pri zápalových ochoreniach dýchacích ciest, kedy napomáha vykašliavaniu a pôsobí protizápalovo. K vonkajšiemu použitiu je vhodná ako prísada do kúpeľa alebo odvar na obklady. Využiteľná je predovšetkým na zle sa hojace rany a vredy. Kloktaním napomáha liečbe zápalu hrdla a ďasien.

Použiť ju možno aj v kuchyni, do jarných šalátov. Veľmi využívaný je aj bylinný odvar zo sedmokrások.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Priroda.cz
 
 
 Sedmikráska na prirodakarlovarska.cz

Zdroj 

Astrovité
Liečivé rastliny
Trvalé rastliny
Rastliny s bielymi kvetmi
Rastliny so žltými kvetmi
Gustáv Mallý

Gustáv Mallý (* 21. máj 1879, Viedeň - † 3. august 1952, Bratislava) bol slovenský akademický maliar. Považuje sa za priekopníka slovenského moderného maliarstva. Pôsobil aj ako pedagóg a organizátor výstavníckej činnosti.

Externé odkazy a zdroje

 Gustáv Mallý na webumenia.sk
 Gustáv Mallý na osobnosti.sk
 Gustáv Mallý na vinosady.sk

Slovenskí maliari
Osobnosti z Viedne
Udava (prírodná rezervácia)

Udava je prírodná rezervácia piateho stupňa ochrany.  Nachádza sa v pohorí Bukovské vrchy v Národnom parku Poloniny v katastrálnom území obcí Osadné a Hostovice v Prešovskom kraji (okres Snina). Rezervácia má rozlohu . Nachádza sa v nej pramenná oblasť riečky Udava. Tvorí jednu z najcennejších častí Národného parku Poloniny a zároveň jedno z najzachovalejších území na Slovensku.

Vývoj 
Vyhlásená bola už v roku 1982 pre: 

zabezpečenie ochrany prirodzených procesov a neobmedzeného vývoja rastlinných a živočíšnych spoločenstiev a lesných porastov bukového a jedľovo-bukového lesného vegetačného stupňa, nachádzajúcich sa na území Bukovských vrchov. 

Vtedy mala rozlohu . V apríli 2001 VLK Východné Karpaty predložil Krajskému úradu v Prešove návrh na rozšírenie rezervácie na 393,30 ha, ktorý tým sledovali zachovanie lesa a zníženie odtoku vody z krajiny. 29. apríla 2005 vychádza Vestník vlády Slovenskej republiky s vyhláškou KÚ ŽP v Prešove o rozšírení PR Udava na  podľa návrhu Lesoochranárskeho združenia VLK s účinnosťou od 1. mája 2005.

Pozri aj 
 Zoznam chránených území na Slovensku

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácie na stránke LZ VLK
 Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR: PR Udava
 Turistická mapa
 Turistická / Cykloturistická mapa

Prírodné rezervácie v Prešovskom kraji
Chránené územia v okrese Snina
Bukovské vrchy
Národný park Poloniny
Osadné
Hostovice
Drndava

Drndava je potok na hornej Nitre, preteká územím okresu Partizánske. Je to ľavostranný prítok Drahožice a je tokom V. rádu. 

Pramení v pohorí Tribeč, na severozápadnom úpätí Michalovho vrchu v nadmorskej výške cca  Na hornom toku tečie severným smerom, preteká osadou Ondrášová a vteká do vodnej nádrže. Pokračuje severovýchodným smerom obcou Kolačno, kde priberá ľavostranný prítok z lokality Valachovie a za obcou aj pravostranný Kolačniansky potok. Vteká do obce Veľké Uherce, kde sa vlieva do Drahožice.

Zdroj 
 Turistická mapa

Potoky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v Tribeči
Vodné toky v Hornonitrianskej kotline
Vodné toky v okrese Partizánske
Kolačniansky potok (prítok Drahožice)

Kolačniansky potok je potok na hornej Nitre, preteká územím okresu Partizánske. Je to pravostranný prítok Drndavy a je tokom VI. rádu. 

Pramení v pohorí Tribeč, na západnom úpätí Veľkého Vracova v nadmorskej výške cca  Na celom toku tečie prevažne severným smerom a priberá pravostranný Vracovský potok a prítok z lokality Dráhy. Preteká východným okrajom obce Kolačno a pred Veľkými Uhercami sa vlieva do Drndavy.

Zdroj 
 Turistická mapa

Potoky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v Tribeči
Vodné toky v Hornonitrianskej kotline
Vodné toky v okrese Partizánske
Waymo

Waymo je projekt firmy Google, ktorého cieľom je rozvoj technológie automobilov so samonavigačným systémom bez vodiča. Projekt v súčasnosti (leto 2013) vedie inžinier firmy Google Sebastian Thrun, riaditeľ Stanford Artificial Intelligence Laboratory a vynálezca Google Street View. Thrunov tím v Stanforde vytvoril robotické vozidlo Stanley, ktoré vyhralo v roku 2005 DARPA Grand Challenge a získal 2 milióny dolárov od ministerstva obrany Spojených štátov. Tím sa skladal z 15 inžinierov, ktorí pracujú pre Google, vrátane Chrisa Urmsona, Mika Montemerloha a Anthonyho Levandowského, ktorí pracovali na projekte DARPA Grand.                       

Americký štát Nevada schválil 29. júna 2011 zákon pre povolenie prevádzky áut bez vodiča. Google tento zákon inicioval. Zákon nadobudol účinnosť 1. marca 2012 a Nevadské oddelenie motorových vozidiel vydalo prvú licenciu pre samo riadené auto v máji 2012. Licencia bola vydaná pre Toyotu Prius s modifikovanou experimentálnou bezpilotnou technológiou od Google. V apríli 2012 sa Florida stala druhým štátom, ktorý umožnil testovanie vozidiel bez vodiča na verejných komunikáciách. Ako tretia sa v septembri 2012 pridala Kalifornia, ktorá legalizovala používanie samostatne poháňaných automobilov na účely testovania.

Testovanie  

Projektový tím bol vybavený testovacou flotilou, ktorá zahŕňala najmenej desať vozidiel: šiestich Toyota Prius s Audi TT, a troch Lexus RX450h. Autá jazdili vždy s jedným z tucta vodičov s bezúhonnými jazdných schopnosťami, v sedadle spolujazdca sedel jeden z inžinierov spoločnosti Google. Systémové jednotky udržovali vzdialenosť od ostatných vozidiel, používajúc svoj systém snímačov. Systém umožňuje prevziať kontrolu nad vozidlom tým, že vodič šliapne na brzdu alebo otočí volantom. 

Dňa 28. marca 2012 Google zverejnil na YouTube video vytvorené Morganom Hillom v Kalifornii, kde sa Steve Mahan zúčastnil jazdy samonavádzacím autom Toyota Prius. Vo videu Mahan uvádza: "Deväťdesiat päť percent z môjho zraku je preč, som už dávno slepý." Je potrebné poznamenať, že trasa auta bola starostlivo naprogramovaná a viedla z jeho domova do reštaurácie, potom do čistiarne, obchodu a nakoniec späť domov. 

V auguste 2012 tím avizuje, že majú najazdených viac ako 500 000 km bez nehôd, majú momentálne desať áut a začínajú testovať s jednotlivými vodičmi v troch štátoch USA, kde boli schválené príslušné zákony. Sú to Nevada, Florida a Kalifornia. Ďalej sa chce pridať aj Texas.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy  
 Sebastian Thrun: Google's driverless car TED video (marec 2011)
 Sebastian Thrun hovorí o samonavigačnom aute na   Executive Talks (máj 2007)
 Silicon Valley verzus Detroit: Bitva pre vodidlo budúcnosti 27 máj. 2013  magazín Forbes
 A look inside Google's "Driverless Car"
 Google's Self-Driving Robot Cars Are Ruining My Commute
 Google's self-driving car test drive in Washington, D.C. (máj 2012)
 Sebastian Thrun: Google's driverless car

Google
Vracovský potok

Vracovský potok je potok na hornej Nitre, ktorý preteká územím okresu Partizánske. Je to pravostranný prítok Kolačianskeho potoka a je tokom VII. rádu. 

Pramení v pohorí Tribeč, na severných svahoch Veľkého Vracova v nadmorskej výške cca  Potok sa z počiatočného severného smeru stáča až na západný a v širokom oblúku obteká Malý Vracov (). Vlieva sa vo výške cca  do Kolačianskeho potoka.

Zdroj 
 Turistická mapa

Potoky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v Tribeči
Vodné toky v Hornonitrianskej kotline
Vodné toky v okrese Partizánske