joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Toto Cutugno

Toto Cutugno (Salvatore Cutugno, *7. júl 1943, Fosdinovo) je taliansky spevák a skladateľ populárnej hudby. Celosvetovo sa preslávil svojim hity ako „L'Italiano” (známy tiež ako Lasciatemi Cantare či Un Italiano Vero), „Solo Noi” (1. miesto na Festivale San Remo roku 1980), Serenata alebo Soli. Roku 1990 vyhral súťaž Eurovízie s piesňou „Insieme: 1992”, ktorá vyzýva k zjednoteniu Európy a zapadla presne do euforické atmosféry po páde Berlínskeho múru. Napísal tiež rad skladieb pre ostatných spevákov, najmä francúzske (Michel Sardou, Mireille Mathieu, Joe Dassin, Johnny Hallyday, Hervé Vilard, Dalida).

Roku 1982 vystupoval na Bratislavskej lýre.

Cutugno žal najväčší úspech v osemdesiatych rokoch dvadsiateho storočia, kedy vznikli jeho najznámejšie piesne. Počas deväťdesiatych rokov stále vystupoval, však po roku 2000 zmiernil tvorbu dosiek a počet vystúpení. Venoval sa najmä písanie piesní pre iných umelcov. V roku 2018 a 2019 absolvuje veľké turné po celej Európe, pričom do Prahy dorazí v máji 2019.

V roku 1990 získal ocenenie na medzinárodnej speváckej súťaží Eurovision Song Contest.

Diskografia 

 Albatros (1976)
 Come ieri, come oggi, come sempre (1978)
 La mia musica (1981)
 L'italiano (1983)
 Azzura malinconia (1986)
 Voglio l'anima (1987)
 Innamorata, innamorato, innamorati (1987)
 Mediterraneo (1987)
 Toto Cutugno (1990)
 Insieme 1992 (1990)
 Non è facile essere uomini (1992)
 Voglio andare a vivere in campagna (1995)
 Canzoni nascoste (1997)
 Il treno va (2002)
 Cantando (2004)
 Come noi nessuno al mondo (2005)
 Un falco chiuso in gabbia (2008)
 I Miei Sanremo (2010)

Externé odkazy 

 Oficiálne stránky
 Životopis na AllMusic

Talianske speváčky
Narodenia v 1943
Narodenia 7. júla
Dánska cirkev

Dánska cirkev (po dánsky: Folkekirken) je luteránska štátna cirkev Dánskeho kráľovstva. Dánska cirkev pôdobí aj v Grónsku. V Dánsku aj Grónsku je najväčšou cirkvou.  V roku 2011 mala 4 469 109 a v roku 2014 sa ku nej hlásilo 78,4 % dánov.  V roku 2007 sa na Faerských ostrovoch od nej oddelila samostatná Faerská cirkev.

Dánska cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Dánska cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné.

Kodaňským biskupom je v súčasnosti Peter Skov-Jakobsen. Dánska cirkev má 11 diecéz. Je členom Svetového luteránskeho zväzu a Spoločenstva Porvoo. Do duchovnej služby ordinuje aj ženy a sobáši aj páry rovnakého pohlavia.

História 
Počas reformácie kráľ Kristián III. prijal luteránstvo, nechal uväzniť katolíckych biskupov na ktorých miesta nastúpili superintendenti, ktorý sa zakrátko tiež začali nazývať biskupmi. Bohoslužby sa začali slúžiť v dánčine. Katolíkom, mníšskym rádom vrátane jezuitov, bol pobyt v krajine zakázaný pod trestom smrti a museli opustiť krajinu. Až ústava z roku 1849 zmiernila kráľov dohľad nad cirkvou a umožnila náboženskú slobodu. Od roku 1947 Dánska cirkev svätí ženy za kňazky, a od roku 1995 aj za biskupky.

Pozri aj 
 Nórska cirkev
 Švédska cirkev
 Evanjelicko-luteránska cirkev Fínska
 Islandská cirkev

Zdroj 

Kresťanstvo v Dánsku
Luteranizmus
Protestantské cirkvi
Shohreh Aghdashloo

Shohreh Aghdashloo (rod. Shohreh Vaziri-Tabar * 11. máj 1952,Teherán, Irán) je iránsko-americká herečka. V roku 2003 bola nominovaná na ocenenie Academy Awards, v kategórii Najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe, za film Dom z piesku a hmly.

Detstvo a mladosť 
Aghdashloo sa narodila v Teheráne, v štáte Irán ako Shohreh Vaziri-Tabar. Narodila sa do bohatej moslimskej rodiny a má troch bratov. Ako devätnásť ročná začala navštevovať kurzy herectva aj napriek nevôli jej rodiny. Neskôr účinkovala v teheránskom divadle.

V čase iránskej revolúcie, odcestovala do Anglicka, kde získala bakalársky titul v odbore medzinárodných vzťahov na Brunel University. Po doštudovaní pokračovala v hereckej kariére. Aj keď pochádza z moslimskej rodiny, túto vieru nepraktizuje.

Kariéra 
Ako divadelná herečka pôsobila v teheránskom divadle. V roku 1987 odcestovala do Los Angeles, aby sa mohla naplno venovať herectvu. V roku 1989 debutovala vo filme Guests of Hotel Astoria. O rok neskôr účinkovala v jednej z epizód televízneho seriálu Matlock.

V roku 2000 si zahrala vo filme Surviving Paradise, ktorý sa považuje za prvý iránsko-americký film. V roku 2001 bola obsadená do filmu Dom z piesku a hmly, po boku Jennifer Connellyovej a Bena Kingsleya. Film mal premiéru v roku 2003 a jej herecký výkon bol pozitívne prijatý filmovými kritikmi a získala mnoho filmových ocenení, napríklad Cenu filmových kritikov v Los Angeles, v New Yorku, Independent Spirit Awards a nomináciu na Academy Awards.

V roku 2004 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu 24 hodín, kde stvárnila teroristku v utajení. Neskôr prijala epizódne role v televíznych seriáloch ako Klinika Grace, Pohotovosť či Will a Grace. V roku 2005 prijala menšiu úlohu vo filme V moci diabla, kde stvárnila Dr. Adani, profesorku antropológie a psychiatrie. O rok neskôr stvárnila jednu z vedľajších úloh vo filme The Lake House, po boku Sandry Bullockovej.

V roku 2008 účinkovala v televíznom seriáli House of Saddam, kde za svoj herecký výkon získala ocenenia Emmy Award a Satellite Award. Televízny seriál mal štyri epizódy. V októbri 2010 získala ocenenie za jej kariérny úspech od Aliancie pre verejné záležitosti iránskych Američanov.

V roku 2013 sa objavila v televíznom seriáli Grimm a od roku 2015 do roku 2020 účinkovala v televíznom seriáli The Expanse. V roku 2016 si zahrala v historickej dráme The Promise, po boku Christiana Balea a Oscara Isaaca. V rovnakom roku stvárnila postavu komodorky Paris vo filme Star Trek: Do neznáma.

Súkromný život 
Anghdasloo bola dvakrát vydatá. Jej prvé manželstvo s maliarom Aydinom Aghdasloom z roku 1972 sa skončilo rozvodom v roku 1979. Manželstvo bolo bezdetné a jej manžel bol od nej o dvanásť rokov starší. Priezvisko Aghdashloo používa ako jej umelecké meno, nakoľko je to meno po jej prvom manželovi.

V roku 1987 sa vydala druhýkrát za herca a dramatika Houshanga Touzie, ktorému v roku 1989 porodila dcéru Taru.

Zdroj 

Iránske filmové herečky
Iránske televízne herečky
Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Držitelia ceny Independent Spirit Award
Držitelia ceny Emmy
Osobnosti z Teheránu
Ivan Béla Vojtek

Ivan Béla Vojtek (* 17. december 1957, Lučenec) je slovenský herec. V rokoch 19761980 študoval na VŠMU v Bratislave. Následne pôsobil štyri sezóny v Divadle Jonáša Záborského v Prešove. Od roku 1984 je členom Divadla Andreja Bagara v Nitre. Systematicky sa venuje dabingu a rozhlasu. Sporadicky zase divadelnej réžii a literárnej tvorbe.

Filmografia

Filmy 
 2017: Únos
 2014: Láska na vlásku
 2011: Čerešňový chlapec
 2010: Filmoviedky: Obhliadka
 1998: A ešte dve frašky...
 1997: Skupinový autoportrét prezidenta Beneše
 1995: Albert, Albert
 1994: Veľká Kata a jej brat
 1993: Hon na čarodejnice
 1993: Pod vládou ženy aj na svitaní
 1993: Tanec lásky a smrti
 1991:	Dobrodinec
 1990:	Ako som plával ku kráľovnej severu
 1990: Faidra
 1990: Sám sebe po kolená
 1990: Veselý regiment žien
 1990: Čarovné kresadlo
 1989: Neistá sezóna
 1988: Dravý nálet panny
 1988: Dunajské rozprávky
 1988: Marhuľový lekvár
 1988: Tvár v rose
 1987: Mechanici
 1985: Návrat
 1985: Rozprávanie kvetu kamélie
 1979: Veľký Mogul
 1978: Bendžo kvintet
 1978: Sladké bezvládie

TV seriály 
 2020: Oteckovia (Zabrdaj)
 2018: Inšpektor Max
 2018: Výlet
 2017: Rex
 2017: Namiesto slobody smrť
 2016: Skutočné príbehy
 2015: Labyrint
 2013: Pravdivé príbehy s Katkou Brychtovou
 2013: Pod povrchom
 2012: Búrlivé víno
 2012: Dr. Dokonalý
 2012: Pod povrchom
 2012: Biele mäso
 2012: Vražedná sieť
 2012: Sladká smrť
 2010: Nesmrtelný
 2010: Ema B.
 2009: Odsúdené
 2008, 2012: Mesto tieňov
 2008: Nebezpečné vzťahy
 2008: Sériový vrah
 2008: Únos
 2008: Panelák
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade
 2003: Záchranári
 2003: Útek do Budína
 1988: Posledný drak

Dokumenty 
 1979: Milovať jeseň

Divadelné záznamy 
 2018: Štefánik - Slnko v zatmení
 2017: Kým kohút nezaspieva
 2016: Dáma bez kamélie
 2016: Potkany
 2011: Všetko za národy
 2009: Statky zmätky
 1996: Jozef Mak
 1993: S láskou sa neradno zahrávať
 1988: Katarínka z Heilbronnu
 1984: Rozbitý džbán

Hosť 
 1983: Smejeme sa storočiami

Referencie
Záturčianska

Záturčianska ulica je ulicou v Martine, na sídlisku Záturčie.

Popis 
Na východnom konci začína križovatkou s ulicou Aurela Stodolu. Po necelých tristo metroch sa na križovatke s ulicou Janka Kaličiaka rozdeľuje. Krátka južná vetva ide cez most ponad potok, smerom k Révaiovskému kaštieľu, kde sa napája na Hlbokú ulicu.

Druhá dlhá vetva, ktorá ide cez celé Záturčie, na začiatku mierne klesá a prudko sa stáča doprava a končí križovatkou s ulicou Francúzskych partizánov pri čerpacej stanici OVM.

Významné objekty 
Na Záturčianskej ulici sa nachádza kultúrny dom bývalej obce.

Pôvod názvu 
Ulica je pomenovaná po pôvodnej obci Záturčie.

Blízke ulice 
 Aurela Stodolu
 Janka Kaličiaka
 Štefana Boleslava Romana
 Ľaukovská
 Gándhího
 Lazík
 Alberta Mamateja
 Petra Víťazoslava Rovnianka
 Ľuda Ondrejova
 Štefana Náhalku
 Francúzskych partizánov

Zdroj 

Ulice v Martine
Peroxodisíran

Peroxodisíran alebo peroxydisíran je ión patriaci medzi oxoanióny síry, má sumárny vzorec  S2O82−. Bežne je označovaný ako persíranový ión alebo persíranový anión, ale tento termín tiež odkazuje na peroxosíranový ión, . U oboch persíranových aniónov ma síra oxidačný stupeň +6. Ročne sa vyrobí približne 500 000 ton solí obsahujúcich tento anión. Medzi najznámejšie soli peroxodisíranu patrí jeho sodná (Na2S2O8), draselná (K2S2O8) a amónna ((NH4)2S2O8) soľ. Tieto soli sú bezfarebné vo vode rozpustné pevné kryštalické látky, ktoré sú silnými oxidantmi.

Aplikácie 
Soli peroxodisíranu sa používajú hlavne na zahájenie polymerizácie rôznych alkénov, vrátane styrénu, akrylonitrilu a fluóralkénov. Polymerizácia sa iniciuje homolýzou peroxodisíranu:

 [SO3]2OO2− ⇌ 2 [SO4] •-

Ďalej je možné peroxodisíran sodný použiť na sanáciu podzemných vôd, na čistenie vody a odpadových vôd a leptanie medi na doskách s plošnými spojmi.

Používa sa tiež na výrobu zosvetľovačov a bielidiel na vlasy, liečiv, celofánu, gumy, mydiel, čistiacich prostriedkov, lepiacich papierov, farbív na textil a na fotografovanie.

Okrem hlavných komerčných aplikácií sa peroxodisíran podieľa na zaujímavých reakciách v laboratóriu:

 Oxidácia fenolov s peroxodisíranom draselným
 Oxidácia strieborného katiónu (Ag+) na striebornatý (Ag2+)

Referencie

Zdroj 

Peroxodisírany
Kyseliny síry
Anorganické kyseliny
Aurela Stodolu

Aurela Stodolu je ulica v Martine, na sídlisku Záturčie. Ulica je druhou najdlhšou ulicou vo Záturčí, hneď po Zátučianskej ulici s ktorou je čiastočne paralelná.

Popis 
Ulica Aurela Stodolu začína na začiatku Záturčia pri obchvate Martina, na poslednej svetelnej križovatke, smerom od centra mesta na Žilinu. Ulica spočiatku ide na západ, než pri prvej križovatke so Zátučianskou ulicou, odbočí doprava na sever s miernim odklonom na západ. Svoj smer na sever s miernim odklonom na západ len zmiernymi odchylkami si ulica udrží až po posledné paneláky. Za nimi ulica začne mierne stúpať do kopca, kde ju na vrchole tesne predtým než sa rozdelí na dva samostatné jednosmerné pruhy a začne prudko klesať k ceste I/18 kde končí, ju zľava prekríži Zátučianska ulica.

Ako hlavnou cestou vo Záturčí, ulicou prechádzajú všetky linky MHD, ktoré premávajú cez sídlisko (11, 15, 33, 34 a 44) alebo tu končia a začínajú (30 a 31).

Významné objekty 
Na ulici Aurela Stodolu sídli ZUŠ Martin.

Pôvod názvu 
Pomenovaná je podľa slovenského fyzika, technika a profesora Aurela Bohuslava Stodolu.

Blízke ulice 
 Záturčianska
 Štefana Boleslava Romana
 Petra Víťazoslava Rovnianka
 Matúša Jankolu
 Ľuda Ondrejova
 Štefana Náhalku

Zdroj 
 
 

Ulice v Martine
Juraj Hrajnoha

Juraj Hrajnoha alebo Hrajnoha alebo Rajnoha, vlastným menom Juraj Maxa (* 9.február Priepasné† 27. jún 1738, Smolenice, Slovensko) bol slovenský zbojník. Často sa nesprávne zaraďuje do družiny Juraja Jánošíka.

Životopis 
Hrajnoha sa narodil v roku 1687 v Plaveckom Podhradí. Vyučil sa za mäsiara, dal sa naverbovať ku kurucom. Po bitke pri Trenčíne zbehol do hôr a stal sa zbojníkom. Neskôr ho chytili a väznili na hrade Leopoldov. Hrajnohovi sa podarilo ujsť. V roku 1730 bol väznený na Čachtickom hrade, ale ušiel aj odtiaľ. Nakoniec ho v roku 1738 chytili drábi grófa Erdődyho a Hrajnoha bol v Smoleniciach 27. júna 1738 popravený rozštvrtením.

Hrajnoha v Jánošíkovskej tradícií 
Hrajnoha je často považovaný za člena Jánošíkovej družiny. Ide však o omyl. Hrajnoha zbíjal na západnom Slovensku, v Bielych Karpatoch. Jánošík zbíjal v Tatrách a v Liptove. Hrajnoha však mohol byť Jánošíkovým sokom.

Pôvod prezývky 
Hrajnoha je prezývka utvorená zo slov hraj a noha. To znamená, že Hrajnoha mohol byť dobrý tanečník, alebo mal veľkú silu v nohách.

Zdroje 

 

Zbojníci
Popravené osobnosti
Slováci odsúdení na trest smrti
Fedor Hlavatý

Fedor Hlavatý (* 15. storočie, Ruská Volová, Uhorsko† 1495, Trebišov, Uhorsko) bol slovenský zbojník, ktorý sa narodil v Ruskej Volovej, pôsobiaci na Spiši, v Zemplíne a Above. Do jeho družiny patrili Baitko, Michno, Maczko, Jaczko, Vasko Czigan, Staško a Timko. Fedor Hlavatý napísal 25. júla 1493 výhražný list Bardejovčanom. V roku 1495 ho sťali v Trebišove.

Zdroje 
 
 Rusínsky zbojník Fedor „Holovatyj“ Hlavatý z Ruskej Volovej
 Fedor Hlavatý a jeho družina

Úmrtia v 1495
Osobnosti z Ruskej Volovej
Narodenia v 15. storočí
Slováci odsúdení na trest smrti
Popravení sťatím
Zbojníci
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2022

Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale 2022 je v poradí 12. turnaj majstrovstiev Európy UEFA vo futsale, ktoré organizuje Európska futbalová únia (UEFA). Koná sa v dňoch od 19. januára6. februára 2022 v Amsterdame a Groningene v Holandsko, za účasti 16 tímov.

Kvalifikácia

Aréna

Nasadenie do výkonnostných košov 
Nasadenie bolo uskutočnené podľa rebríčku UEFA 2021/22 pre Majstrovstvá Európy za roky 2014 až 2016. Žrebovanie do skupín, ktoré sa uskutočnilo 29. septembra 2017, prebiehalo podľa nasledovných výkonnostných košov:

Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v oficiálnom rebríčku UEFA 2021/22.

Základné skupiny

Play-off

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 

 Oficiálna stránka ME 2018 /
 Oficiálna stránka Európskej futbalovej únie 
 Oficiálna stránka Nogometna zveza Slovenije

Zdroje 

 ME 2018 na stránke Európskej futbalovej únie 
 ME 2018 na portáli futsalplanet.com 
 ME 2018 na stránke the-sports.org 

Futsal v 2022
Majstrovstvá Európy UEFA vo futsale
Futsal
Helen McCroryová

Helen McCroryová OBE (vlastným menom Helen Elizabeth McCrory, * 17. august 1968, Londýn, Spojené kráľovstvo† 16. apríl 2021, Londýn) bola anglická herečka.

Detstvo a mladosť 
McCroryová sa narodila ako najstaršia z troch detí. Jej otec bol diplomat z Glasgowa a matka mala waleský pôvod.

Študovala na Quenswood School blízko Hatfieldu, v Hertfordshire. Rok bývala v Taliansku a po návrate do Anglicka začala študovať herectvo na Drama Centre London, v Londýne.

Kariéra 
McCroryová v roku 1993 získala tretie miesto na udeľovaní cien Ian Charlenson Award, za jej herecký výkon v divadelnej inscenácii Trelawny of the "Wells" v Royal National Theatre. O rok neskôr získala jednu z vedľajších úloh vo filme Interview s upírom.

V roku 2006 bola obsadená ako Cherie Blair, vo filme Queen, po boku herečky Helen Mirren. O rok neskôr, si zahrala hlavnú úlohu v novodobom spracovaní filmu Frankenstein.

Bola zvažovaná do postavy Bellatrix Lestrange, ale kvôli tehotenstvu, sa musela zrieknuť role a nahradila ju Helena Bohnam Carter. Neskôr bola McCroryová obsadená do role staršej sestry Lestrange, Narcissy Malfoyovej, vo filme Harry Potter a Polovičný princ. Fanúšikovia Harryho Pottera, si herecký výkon McCroryovej veľmi pochvaľovali.

Hosťovala v televíznom seriáli Penny Dreadful, no neskôr na základe pozitívnych ohlasov na jej televíznu postavu, si zahrala aj v druhej sérii, hlavnú zápornú postavu.

V roku 2019 si zahrala po boku Richarda Gereho v televíznom seriáli MatkaOtecSyn. V roku 2020 sa objavila v televíznych seriáloch ako Cez mŕtvoly a Kvíz.

Súkromný život 
McCroryová sa v roku 2007 vydala za herca Damiana Lewisa, s ktorým mala dve deti. Spolu bývali v časti Tufnell Park, v severnom Londýne.

V roku 2017 bola vymenovaná za dôstojníčku Rádu britského impéria za jej herecké zásluhy.

Počas pandémie Covid-19 spoločne s jej manželom podporovali program Feed NHS, ktorý poskytol zamestnancom NHS jedlo z reštaurácii a do začiatku apríla toho roku vyzbierali pre charitu 1 milión libier.

Úmrtie 
McCroryová zomrela 16. apríla 2021 vo veku 52 rokov. Príčinou jej smrti bola rakovina. Jej smrť oznámil jej manžel, prostredníctvom sociálnej siete Twitter.

Zdroj 

Anglické divadelné herečky
Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Osobnosti z Londýna
Držitelia Radu britského impéria
Úmrtia na rakovinu
Vjosa Osmaniová

Vjosa Osmaniová (; * 17. máj 1982, Mitrovica, Juhoslávia) je kosovská právnička a politička, od apríla 2021 prezidentka Kosova.

Životopis 
Svoju školskú dochádzku absolvovala v rodnej Mitrovici, potom študovala na Právnickej fakulte Prištinskej univerzity. Svoje magisterské a doktorské štúdium ukončila na University of Pittsburgh. Od roku 2006 vyučovala na Právnickej fakulte Prištinskej univerzity a učila tiež na svojej americkej alma-mater.

V rokoch 2006 až 2010 bola riaditeľkou prezidentskej kancelárie a zastupovala prezidenta pri príprave kosovskej ústavy.

Politická kariéra 
V piatich volebných obdobiach bola zvolená do kosovského parlamentu. 3. februára 2020 bola zvolená za predsedu parlamentu ako prvá žena na tomto poste. Z titulu funkcie sa 5. novembra 2020 stala zastupujúcou prezidentkou. Tento úrad vykonávala do 22. marca 2021.

Osmaniová je koaličnou partnerkou premiéra Albina Kurtiho a jeho sociálno-demokratickej strany Vetëvendosje (Sebaurčenie). Je vnímaná ako reformná. Jednou z jej priorít je normalizácia vzťahov so Srbskom.

Prezidentka Kosova 
4. apríla 2021 bola zvolená za prezidentku Kosova po patovej situácii predošlého dňa. Získala 71 hlasov od 82 poslancov prítomných v kosovskom parlamente. Srbskí nacionalisti a prívrženci Hashima Thaçima hlasovanie bojkotovali. Parlament má celkovo 120 členov. Je historicky druhou prezidentkou Kosova, prvou bola v rokoch 2011 až 2016 Atifete Jahjagová.

Osobný život 
Jej manželom je od roku 2012 Prindon Sadriu. Spolu majú dcéry-dvojičky: Anda Elisa a Dua Tiara.

Referencie

Externé odkazy 
 Profil na oficiálnej stránke

Prezidenti Kosova
Kosovskí právnici
Predsedovia parlamentov
Kosovskí vysokoškolskí pedagógovia
Absolventi University of Pittsburgh
Prezidentky
Miguel Augusto Rodríguez

Miguel Augusto Rodríguez Garrido (* 20. november 1977, Caracas, Venezuela) je venezuelský herec a režisér. Debutoval v roku 2002 vo venezuelskej telenovele La Mujer de Judas.

Životopis 
Miguel Augusto Rodríguez sa narodil v hlavnom meste Venezuely Caracas. Jeho rodičia sa volajú Graciela a Miguel, má o päť rokov mladšieho brata Fernanda Augusta. V roku 2009 opustil Venezuelu a presťahoval sa do USA. V súčasnosti žije v Miami a od roku 2019 má americké občianstvo. Je slobodný.

Na začiatku kariéry sa venoval aj modelingu a neskôr hral na basgitaru v skupine Optical Days.

Herecká kariéra 
Študoval herectvo v Escuela de Cine y Televisión (Filmová a televízna škola) venezuelskej televízie RCTV, v ktorej následne pôsobil ako herec. Debutoval v roku 2002 v telenovelách La Mujer de Judas a Trapos Íntimos. V roku 2004 hral v telenovele Estrambótica Anastasia (Divoška Anastázia), kde sa objavil po boku herca Juana Pabla Rabu a bývalej Miss Venezuela Norkys Batista. Za svoju úlohu antagonistu Leóna Borosfkého, "Mnícha" (El Monje), získal v tom istom roku ocenenie Herecký objav roka.

Nasledovala ďalšia úspešná postava v telenovele Amor a Palos a v roku 2007 úloha v telenovele Toda una Dama. Objavil sa aj v dlhometrážnom filme La Hija de Juana Crespo.

Po nadobudnutých skúsenostiach odišiel do zahraničia, kde pracoval pre venezuelskú televíznu spoločnosť Venevisión Internacional v telenovele Sacrificio de Mujer. Pre Venevisión neskôr hral aj v telenovelách Válgame Dios a De Todas Maneras Rosa.

Začal pracovať aj pre televíznu spoločnosť Telemundo a hral v telenovelách ako Aurora a La Casa de al Lado. Epizódnu postavu mal aj v telenovelách Sangre de mi tierra a Mi Familia Perfecta. V súčasnosti hrá v telenovele La suerte de Loli.

Okrem telenoviel hráva aj v divadle a v rádionovelách.

Na Slovensku sa zo spomínaných telenoviel vysielala iba 146-dielna Estrambótica Anastasia (Divoška Anastázia) v roku 2005 na STV1. Postavu Leóna Borosfkého nadaboval košický herec Jozef Fila.

Filmografia

Telenovely
 2002 La Mujer de Judas (RCTV), Pitercito
 2002 Trapos Íntimos (RCTV), Chato
 2004 Estrambótica Anastasia (RCTV), León Antonio Borosfky Castellanos, "El Monje"
 2005 Amor a Palos (RCTV), Beltrán Ponce De León
 2007 Toda una Dama (RCTV), Lucas Gallardo
 2009 Si Me Miran Tus Ojos (Venevisión), Nicolás Bustamante
 2010 Sacrificio de Mujer (Venevisión), Jorge
 2010 Aurora (Telemundo), Guillermo Williams
 2011 La Casa de al Lado (Telemundo), Omar Blanco
 2012 Válgame Dios (Venevisión), Eulogio Parra
 2013 De Todas Maneras Rosa (Venevisión), Eduardo Revete
 2017 Sangre de Mi Tierra (Telemundo), majiteľ baru
 2018 Mi Familia Perfecta (Telemundo), detektív
 2021 La Suerte de Loli (Telemundo), Augustín Llano

Filmy
 2006 La Hija de Juana Crespo (RCTV), Orozco

Divadlo
 El Latido de Creer
 Terapia de Choque

Rádionovely
 El Cristo de las Violetas
 El Quijote
 La Divina Comedia
 Pedro Navaja
 Dr. José Gregorio Hernández
 Libertarias
 El Ahijado
 Ten Cuidado con el Corazón

Referencie
Daniel Fischer (herec)

Daniel Fischer (* 2. júl 1987, Bratislava) je slovenský herec. Absolvoval VŠMU a Konzervatórium v Bratislave. Je snúbenec herečky Dominiky Kavaschovej. Posledne účinkoval v seriáloch Najhorší týždeň môjho života ako farár a Oteckovia ako bezdomovec.

Filmografia

Filmy 
 1995: Z môjho denníka
 1998: Z kapsy rozprávkara
 1998: O ľuďoch a čarodejníkoch
 2002: Za mestskými múrmi
 2005: Ticho
 2007: Muzika
 2008: Malé oslavy
 2009: Nedodržaný sľub
 2009: Chuť leta
 2011: Dom
 2012: Denis
 2013: Cold Hands
 2013: 1:1
 2014: Smrť spisovateľa
 2014: Máte môjho psa?
 2016: Čína
 2016: Zázračný nos
 2017: Idiot
 2018: Čertí brko
 2019: Šťastný nový rok
 2019: Budiž světlo
 2020: Fašiangy
 2021: Mstiteľ
 2022: Piargy

TV seriály 
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade
 2008: Obchod so šťastím
 2010: Kriminálka Staré Mesto
 2012: Mesto tieňov
 2017: Divoký Zapadákov
 2017: 1890
 2018: Semafor
 2019: Delukse
 2021: Najhorší týždeň môjho života
 2021: Oteckovia
 2021 – súčasnosť: Nemocnica (Oto Klein)
 2022: Šťastná rybka

Dokumenty 
 2013: Prvá
 2015: True Štúr
 2017: Tresky plesky
 2019: Zrod divadla

Divadelné záznamy 
 2014: Buddenbrookovci
 2015: Úpadok amerického impéria, Invázie barbarov
 2015: Mojmír II. alebo Súmrak ríše
 2015: Labyrinty a raje Jána Amosa
 2016: Sissi (úteky Alžbety Rakúskej)
 2016: Nevina
 2016: Fanny a Alexander
 2017: Spievajúci dom
 2017: Mechúrik-Koščúrik

Referencie
Slovenské národné hokejové mužstvo na MS 2019

Toto je zostava slovenského národného hokejového mužstva, ktoré sa umiestnilo na 9. mieste na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2019. Trénermi boli Craig Ramsay asistentmi boli Michal Handzuš,Róbert Petrovický,Andrej Podkonický.

Základná skupina 
Tabuľka

|}Zápasy

Súpiska

Externé zdroje 

 Súpiska tímu
 Zápasy

Slovenské národné hokejové mužstvo
SpaceX Crew-2

SpaceX Crew-2 (známy tiež pod názvom USCV-2) bol druhý operačný let americkej kozmickej lode typu Crew Dragon spoločnosti SpaceX. Štart letu sa uskutočnil 23. apríla 2021 o 09:49 UTC, loď bola vynesená raketou Falcon 9 Block 5 zo štartovacieho komplexu 39 Kennedyho vesmírneho strediska k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila štyroch členov posádky, ktorí spolu s tromi z predošlej expedície tvorili novú 7-člennú základnú posádku ISS (Expedícia 65). K spojeniu s ISS došlo 24. apríla o 09:08 UTC. K pristátiu došlo po 199 dňoch, 17 hodinách a 44 minútach, 9. novembra 2021 o 03:33 UTC.

Misia mala niekoľko prvenstiev:
 Prvé opätovné použitie lode Crew Dragon a prvého stupňa Falcon 9 na misii s posádkou – pre let bola opakovane použitá loď z letu Demo-2 (C206 Endeavour) a prvý stupeň z letu Crew-1 (B1061).
 Prvá komerčná misia s posádkou s dvoma medzinárodnými partnermi (JAXA, ESA). V prípade astronauta ESA ide tiež o prvý let na komerčnej americkej misii.
 Prvá komerčná výmena posádok; astronauti posádok Crew-1 a Crew-2 strávia spolu na stanici zhruba päť dní pred návratom posádky Crew-1 na Zem.
 Prvýkrát budú na ISS zakotvené dve komerčné lode súčasne.

Zaujímavosťou je, že pilotka misie Katherine McArthurová je manželkou astronauta Roberta Behnkena, ktorý bol členom posádky Demo-2 v rovnakej lodi.

Posádka 
  Robert Kimbrough (3), veliteľ, NASA
  Katherine McArthurová (2), pilot, NASA
  Akihiko Hošide (3), letový špecialista 1, JAXA
  Thomas Pesquet (2), letový špecialista 2, ESA

Záložná posádka 
  Satoši Furukawa, JAXA
  Matthias Maurer, letový špecialista, ESA

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 SpaceX Crew-2 na stránkach NASA 
 SpaceX Crew-2 na stránkach spacefacts.de 

SpaceX
Kozmické lety s ľudskou posádkou
Základné posádky Medzinárodnej vesmírnej stanice
Kozmonautika v 2021
2021 v USA
Spoločné operačné veliteľstvo Ozbrojených síl Slovenskej republiky

Spoločné operačné veliteľstvo Ozbrojených síl Slovenskej republiky je veliteľstvo Ozbrojených síl Slovenskej republiky.

Veliteľstvo vzniklo 1. apríla 2021 v posádke Banská Bystrica. Veliteľom je genmjr. Ing. Ondřej Novosad, PhD.

Úlohy 
Základnou úlohou veliteľstva „bude na operačnej úrovni velenia plánovať a riadiť všetky operácie v rámci domáceho krízového manažmentu, pričom podieľať sa bude aj na podpore medzinárodných operácií a plnení medzinárodných záväzkov“. Bude veliť prípadným operáciam na obranu zvrchovanosti Slovenska. Je jedným zo štyroch veliteľstiev Ozbrojených síl (ďalšie sú veliteľstvá Pozemných síl, Vzdušných síl a Síl pre špeciálne operácie). Minister obrany Jaroslav Naď (OĽaNO) o novovzniknutom veliteľstve povedal: „Vznik Spoločného operačného veliteľstva je významným míľnikom pre naše ozbrojené sily, pretože jeho vytvorením sa oblasť operačného velenia presunula takpovediac pod jednu strechu, čím sa celý proces plánovania a riadenia výrazne zefektívni.“

Mottom veliteľstva je: „Jednota, česť, statočnosť“ (po latinsky „Unitas, honor, fortitudo“ a po anglicky „Unity, honor, bravery”). Na veliteľstve by malo pôsobiť približne 200 vojakov a civilistov.

Dejiny 
Podľa  hovorkyne Ministerstva vnútra, Martiny Kovaľ Kakaščíkovej, Veliteľstvo vzniklo „na základe záverov z komplexných štábnych nácvikov, skupinových cvičení, ako aj civilno-vojenskej operácie Spoločná zodpovednosť“. Táto operácia mala svoje Spoločné operačné veliteľstvo. Spoločné operačné veliteľstvo riadilo celoplošné testovanie na COVID 19 a neskôr 18 mobilných odberových jednotiek.

8. apríla 2021 veliteľstvo navštívili minister obrany Jaroslav Naď (OĽaNO) a štátny tajomník Ministerstva obrany Marian Majer.

Plnú operačnú spôsobilosť malo dosiahnuť 24. septembra 2021. Tento cieľ bol naplnený.

Velitelia 
 genmjr. Ing. Ondřej Novosad, PhD.

Referencie

Externé odkazy 
 Spoločné operačné veliteľstvo
 Rozhovor na RTVS

Ozbrojené sily Slovenskej republiky
Slovenské vojenské jednotky
Organizácie založené v 2021
Grand Slam (skupina)

Grand Slam je írska rocková hudobná skupina založená v roku 1984 ako projekt bývalého basgitaristu a speváka skupiny Thin Lizzy Phila Lynotta.

Hoci Lynott plánoval do zostavy zahrnúť dvoch, tiež bývalých, členov zostavy Thin Lizzy, gitaristu Johna Sykesa a bubeníka Briana Downeyho, ale obaja odmietli. John Sykes sa pripojil k skupine Whitesnake.

Zostavu skupiny Grand Slam nakoniec tvorili Doish Neagle (gitara), Laurence Archer (gitara), Robbie Brennan (bicie), Mark Stanway (klávesy) a už spomínaný Phil Lynott.

Svoj posledný koncert skupina odohrala 7. decembra 1984 v The Royal Standard vo Walthamstowe. Phil Lynott zomrel 4. januára 1986.

V roku 2016 Mark Stanway reformoval Grand Slam spolu s Laurencom Archerom, bubeníkom Mickym Barkerom, basgitaristom Neilom Murrayom a spevákom Stefanom Berggrenom.

Pôvodná zostava 
Phil Lynott – basgitara, hlavný spev
Doish Nagle – rytmická gitara
Laurence Archer – sólová gitara
Mark Stanway – klávesy
Robbie Brennan – bicie

Súčasná zostava 
Laurence Archer – gitara
Mike Dyer – spev
Dave Boyce – basgitara
Benjy Reid – bicie

Diskografia 
Štúdiové albumy
 2002: Studio Sessions – kolekcia nahrávok z roku 1984
 2019: Hit the Ground – prvý oficiálny album ako pracovná jednotka
Koncertné albumy
 2003: Grand Slam: Live 1984
 2003: Twilight's Last Gleaming (koncertný album, obsah nahraný 4. decembra 1984 v Marquee Club v Londýne)
 2008: Glasgow Kiss (koncertný album nahraný 30. októbra 1984 v Glasgow Mayfair)
Kompilácie
 2007: The Grand Slam Years (3-CD box-set kolekcia koncertných a štúdiových nahrávok)
 Disc 1 – Phil Lynott Live In Sweden 1983
 Disc 2 – Live In Ireland 1984
 Disc 3 – Studio Sessions
 2009: The Collection (4-CD longbox kolekcia koncertných a štúdiových nahrávok)
 Disc 1 – Phil Lynott Live In Sweden 1983
 Disc 2 – Live In Ireland 1984 - Galway / Castlebar / Lifford
 Disc 3 – Studio Sessions Disc 4 – Live At The Nostell Priory Festival, Wakefield, 27 August 1984''
Single
 2002: „Whiter Shade of Pale“ / „Like A Rolling Stone“
 2003: „Whiskey in the Jar“ (Live)

Zdroj 

Írske rockové hudobné skupiny
Martin Farkaš

pplk. Martin Farkaš (* 1979, Poprad) je slovenský vojak (finančný dôstojník), príslušník Ozbrojených síl Slovenskej republiky (SR). Ako jediný zo 43 osôb na palube lietadla Antonov An-24 Vzdušných síl SR prežil leteckú nehodu pri obci Hejce v Maďarsku 19. januára 2006, doposiaľ najväčšiu leteckú nehodu v dejinách samostatnej SR.

Život 
Absolvoval štúdium na obchodnej akadémii a Vojenskej akadémii v Liptovskom Mikuláši. „[P]ôvodne [ho] prijali na tri vysoké školy. Najmä pre finančnú únosnosť si vybral vojenskú. Zavážilo aj to, že dôstojníkom bol i strýko.“ Následne slúžil mesiac na vojenskom útvare (VÚ) v Trenčíne a od októbra 2003 na VÚ 2207 Levice. Od 14. apríla 2005 bol príslušníkom mierovej misie Sily pre Kosovo (KFOR) v Kosove, kde slúžil vo funkcii náčelníka skupiny finančnej služby.

Letecká nehoda An-24 
Pri návrate z Kosova, približne 3 km od maďarsko-slovenskej štátnej hranice a 20 km od cieľového letiska Košice lietadlo Antonov An-24, v ktorom sa okrem (vtedy nadporučíka) Farkaša prepravovalo 41 ďalších slovenských vojenských príslušníkov KFOR-u a jeden civilný zamestnanec Ministerstva obrany SR, narazilo do terénu. Ako jediný túto haváriu prežil. Bezprostredne po prebratí sa na mieste nehody sa snažil zavolať na linku 158, no neúspešne, pričom následne zavolal manželke, ktorú informoval o situácii. Potom „ho šokovaného našiel miestny poľovník, ako sedí na kuse plechu“.

Po ošetrení ho maďarská záchranná zdravotná služba sanitkou dopravila do Košíc, kde bol o 22:15 SEČ prijatý na anestéziologicko-resuscitačnom oddelení a bol s ťažkými zraneniami hospitalizovaný na Klinike úrazovej chirurgie Fakultnej nemocnice Louisa Pasteura. „[O]krem opuchu mozgu tržno-zhmoždené rany v tvárovej a lebečnej časti a na pravej ruke“. 25. januára predstúpil pred novinárov na tlačovej besede v priestoroch nemocnice. Na doporučenie vypočúvajúceho sa k okolnostiam nehody ani k situácii na mieste nehody nevyjadroval kvôli zabráneniu možnému sťaženiu objektívnosti vyšetrovania.

Vojenská kariéra po havárii 
Po návrate a zotavení slúžil opäť v Leviciach a neskôr v Bratislave, pričom sa zúčastnil tiež mierovej misie Medzinárodné bezpečnostné a pomocné sily (ISAF) v Afganistane.

Referencie

Literatúra 
 
 
 

Narodenia v 1979
Osoby s neistým dátumom narodenia
Príslušníci Ozbrojených síl Slovenskej republiky
Absolventi Akadémie ozbrojených síl generála Milana Rastislava Štefánika
Banskobystrický kraj (1948 – 1960)

Banskobystrický kraj bol správny celok v Česko-Slovensku, ktorý existoval v rokoch 1948 – 1960. Jeho centrom bola Banská Bystrica. Kraj mal rozlohu 9 281 km².

Vznikol na strednom Slovensku 24. decembra 1948 na základe administratívnej reformy, pri ktorej bolo k 31. decembru 1948 zrušené krajinské zriadenie. Krajský národný výbor bol zriadený 1. januára 1949 a v roku 1955 mal 15 okresov. Kraj bol zrušený k 30. júnu 1960 počas ďalšej administratívnej reformy, pri ktorej vznikli nové kraje. Územie Banskobystrického kraja bolo vtedy zahrnuté do Stredoslovenského kraja.

Okresy 
Pri vzniku mal Banskobystrický kraj tieto okresy:
 Banská Bystrica
 Banská Štiavnica
 Brezno
 Jesenské
 Kremnica
 Krupina
 Lučenec
 Modrý Kameň
 Nová Baňa
 Rimavská Sobota
 Šafárikovo 
 Zvolen

Referencie

Ďalšia literatúra

Pozri aj 
 Banskobystrický kraj
 Banskobystrický samosprávny kraj

Zdroj 
 

Banskobystrický kraj
Dejiny Česko-Slovenska
Zámocká ulica (Bratislava)

Zámocká ulica je ulica v Bratislave v Starom Meste.

Najstaršie pomenovanie je iba označením miesta, za mestom nad hradnou priekopou. Ulica patrila mestu, ktoré tu aj vyberalo dane.

V roku 1439 sa spomína železná brána oddeľujúca mesto od hradu a na noc sa zatvárala. Prvé domy sa spomínajú v roku 1607. Na pláne mesta od Fritscha z roku 1753 sú zakreslené Pálffyho záhrady ohraničené ulicami Zámocká, Palisády, Zochova a Podjavorinskej, na pláne z roku 1765 je synagóga, malá mestská verejná studňa a pamätný stĺp. Obojstranná zástavba a vinohrady.

V Pálffyho dvore sa narodil významný bratislavský sochár Ján Fadrusz. 

Na Zámockej ulici v dome č. 6873/14 sa nachádza centrála politickej strany OĽaNO.

Udalosti 
 12. október – došlo na tejto ulici okolo 19 hod. k streľbe, ktorá si vyžiadala dve obete a jednu zranenú osobu.

Dopravné spojenie

Referencie 

Ulice v Starom Meste v Bratislave
Jack Ma

Jack Ma (, ; * 10. september 1964, Chang-čou), je čínsky podnikateľ, investor a filantrop. Je spoluzakladateľ a bývalý výkonný predseda spoločnosti Alibaba Group. Ma je silným zástancom otvorenej a trhom riadenej ekonomiky. Jeho majetok činil v apríli 2021 51,5 miliárd dolárov, čo ho robí tretím najbohatším človekom v Číne (po Čung Šan-šan a Ma Chua-tcheng), a jedného z najbohatších na svete – umiestnený 26. podľa Bloomberg Billionaires Index. V roku 2019 ho časopis Forbes vymenoval vo svojom zozname „Ázijskí hrdinovia filantropie 2019“ pre jeho pomoc v znevýhodnených spoločenstvách v Číne, Afrike, Austrálii a na Strednom Východe.

Život a vzdelanie 
Jack Ma sa narodil v Chang-čou, Zhejiang, Čína. Jack sa začal učiť anglický jazyk v mladom veku tým, že konverzoval s anglicky hovoriacimi ľudmi v medzinárodnom hoteli v Chang-čou. Neskôr v mladosti mal ťažkosti sa dostať na vysokú školu. Dvakrát neurobil prijímacie skúšky na Hangzhou Teachers College, kvôli jeho slabému prospechu z matematiky. Až tri roky ho to stálo prejsť týmito skúškami, keďže sa konali každoročne. Ma navštevoval Hangzhou Teacher's Institute (v súčasnosti známa ako Hangzhou Normal University). Jack ukončil štúdium v roku 1988 ako bakalár slobodných umení v angličtine. Počas štúdia bol vedúcim študenskej rady. Po ukončení štúdia sa stal lektorom anglického a medzinárodného obchodu na univerzite Hangzhou Dianzi University. Tvrdí, že sa desaťkrát uchádzal o štúdium na Harvard Business School a zakaždým bol odmietnutý.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

Čínski podnikatelia
Považská župa

Považská župa alebo župa XVII bola jednotka územnej správy a samosprávy, zavedená v prvorepublikovom Česko-Slovensku v rámci nového župného zriadenia. Existovala v rokoch 1923 – 1928, mala rozlohu 6 801 km² a jej správnym centrom bol Turčiansky Svätý Martin.

Vznik a zánik župy 
Po zániku Uhorska v roku 1918 bol pôvodný uhorský systém žúp prevedený v takmer nezmenenom územnom rozsahu do správneho systému Česko-Slovenskej republiky. Toto provizórne postuhorské usporiadanie trvalo len do roku 1922. V roku 1920 bol prijatý zákon č. 126/1920 Sb. o zriadení župných a okresných úradov v republike Československej, ktorým malo byť celé územie Česko-Slovenska (okrem Prahy a Podkarpatskej Rusi) rozdelené na 21 žúp. Jednou z nich bola aj Považská župa, ako jedna zo šiestich žúp, zriadených na území Slovenska. V porovnaní s historickými (uhorskými) župami bol ich rozsah väčší a preto sa im na Slovensku hovorilo veľžupy. Považská župa mala poradové číslo XVII. Zákon stanovil vznik župného úradu v čele so županom, ktorý bol vládou menovaným štátnym úradníkom, a župného zastupiteľstva čoby samosprávneho orgánu. Pri župnom zastupiteľstve mal byť zriadený župný výbor, župná finančná komisia a ďalšie komisie. Považská župa mala byť súčasťou nadregionálneho župného zväzu v rámci celého Slovenska.

Župné zriadenie čelilo od počiatku silnej kritike a bolo do praxe uvedené až v roku 1923, no iba na Slovensku. Dňa 30. septembra 1923 sa tu konali voľby do župných zastupiteľstiev. Županom Považskej župy bol vymenovaný Jozef Országh.

Dňa 14. júla 1927 bol prijatý zákon č. 125/1927 o organizácii politickej správy, rušiaci župy a zavádzajúci krajinské zriadenie, účinné od 1. júla 1928. Považská župa sa stala súčasťou krajiny Slovenskej. Na rozdiel od českých zemí, kde hranice žúp boli zachované aspoň ako vymedzenie volebných krajov pre voľby do Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia republiky Česko-Slovenskej, boli župy na Slovensku ako správne jednotky úplne eliminované.

Územné vymedzenie župy 
Považská župa sa rozkladala na území severozápadného Slovenska a patrili do nej Horné Považie, Kysuce, Orava a Turiec.

Okresy 
Pri vzniku mala Považská župa týchto 13 okresov:

 Trenčín
 Ilava
 Púchov
 Považská Bystrica
 Veľká Bytča
 Žilina
 Kysucké Nové Mesto
 Čadca
 Turčiansky Svätý Martin 
 Kremnica
 Dolný Kubín
 Námestovo
 Trstená

Referencie

Pozri aj 
 Žilinský kraj (1948 – 1960)
 Žilinský kraj

Zdroj 
 

Župy v Česko-Slovensku
Dejiny Česko-Slovenska
Basket Liga Kobiet

Basket Liga Kobiet, skratka BLK, v súčasnosti pre sponzorské účely ENERGA Basket Liga Kobiet (v rokoch 20012013 Polska Liga Koszykówki Kobiet, skratka PLKK) je najvyššia profesionálna súťaž ženského basketbalu v Poľsku. Víťazný tím vyraďovacej časti získava titul Majstrov Poľska za danú sezónu. 

V súčasnosti hrá v BLK, ktorá sa hrá podľa pravidiel federácie FIBA Europe, 12 klubov. Sezóna BLK pozostáva zo základnej a vyraďovacej časti, pričom do vyraďovacej časti sa prebojuje osem najlepších klubov základnej časti. Aktuálnym víťazom za sezónu 2020/21 je tím Arka Gdynia.

Dejiny 
Basketbalová súťaž bola založená v roku 1929, kedy sa prvým víťazom stal klub Cracowia. BLK bola konaná každoročne s výnimkou roku 1935 a rokov druhej svetovej vojny. Najúspešnejším klubom v histórii súťaže je ďalší krakovský klub, Wisła Can-Pack Kraków, ktorý zvíťazil 25-krát, nasledovaný klubmi AZS Warszawa, Arka Gdynia a ŁKS Łódź so 14, 12 a 9 titulmi. Gdynia je držiteľkou najdlhšej víťaznej série s ôsmimi víťazstvami po sebe v rokoch 19982005.

Tímy v sezóne 2020/21

Majstrovské tituly

Účasť v európskych súťažiach v sezóne 2020/21

Pozri tiež 
 Šport v Poľsku
 Basketbal v Poľsku
 Poľská basketbalová liga

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

 
BLK
Ženské športové súťaže v Poľsku
Attila Végh

Attila Végh (* 9. august 1985, Dunajská Streda, ČSSR) je slovenský  bojovník zmiešaných bojových umení (MMA), ktorý súťažil v divíziách poloťažkej váhy Bellator Fighting Championships a Konfrontacja Sztuk Walki (KSW). Vyhral letný turnaj Bellator 2012 Summer Series Light Heavyweight Tournament a potom šampionát Bellator poloťažkých váh.

Detstvo 
Végh sa narodil 9. augusta 1985 v Dunajskej Strede. Vyrastal v Gabčíkove, od 5 do 16 rokov sa venoval wrestlingu, potom prešiel na Kempo Karate. Stal sa v tejto disciplíne úspešným a získal množstvo titulov vrátane titulu majstra sveta, európskeho titulu a 14-krát vyhral majstrovstvá Maďarska v kempo karate.

Kariéra

Začiatky 
Végh absolvoval profesionálny MMA debut na Slovensku v marci 2008. Prvý rok svojej kariéry bol neporazený s bilanciou 9 výhier bez prehier.

V máji 2009 debutoval za KSW v Poľsku a zásluhou Lukasza Jurkowského prvýkrát v profesionálnej kariére prehral. Vo februári 2010 mal Végh dôležitý zápas, keď sa stretol s Aleksanderom Radosavljevicom v zápase o titul Noc Skorpiona 6 (turnaj MMA v chorvátskom Karlovci), kde v 3. kole zvíťazil. Stal sa majstrom Európy v MMA v rámci World Free Fight Association. To bol hlavný dôvod, prečo neskôr získal kontrakt s Bellatorom prostredníctvom svojho manažéra Zvonimira Brala.

V nasledujúcich troch rokoch Végh pokračoval v bojoch pre rôzne organizácie po celej strednej Európe. Po prehre s Jurkowskim si pripísal na svoje konto ďalších 15 výhier, 3 prehry a 2 remízy. Medzi významné výhry patria zápasy s Marcusom Vanttinenom a Jonasom Billsteinom.

Filmografia 
 20222022: Ultimátum
 2022súčasnosť Tvoja tvár znie povedome (porotca pre dospelých)

Bilancia v zmiešaných bojových umeniach

Referencie

Zdroj 

Súťažiaci v MMA
Slovenskí zápasníci
Osobnosti z Dunajskej Stredy
5-Minute Crafts

5-Minute Crafts je cyperský DIY kanál na YouTube v anglickom jazyku. Kanál má v súčasnosti viac ako 76 miliónov sledovateľov, čím je piatym najväčším kanálom na platforme.

Charakteristika 
5-Minute Crafts vlastní spoločnosť TheSoul Publishing so sídlom v Limassole na Cypre. Spoločnosť založila ruská dvojica Pavel Radaev a Marat Mukhametov. Spoločnosť uviedla, že mesačne produkuje 1 500 videí a zamestnáva 550 ľudí, ktorí pracujú na rôznych kanáloch YouTube a stránkach na Facebooku. Kanál patrí pod sieť Channel Frederator. 5-Minute Crafts má aj stránku  na Instagrame. 

Kanál obsahuje hlavne videá na tému výroby a zjednodušení pre život, ktoré sú navrhnuté vo DIY a návodových formátoch. Videá kanála používajú populárny štýl pohľadu, v ktorom je kamera nasmerovaná priamo na stôl, pričom zamestnanci na obrázku ukazujú iba svoje ruky.

História 
5-Minute Crafts boli zaregistrované na YouTube 15. novembra 2016. Prvé video kanála s názvom 5 essential DIY hacks that you will to know bolo zverejnené nasledujúci deň. V nasledujúcich týždňoch počet sledovateľov a prehratí videa na kanáli rýchlo vzrástol. Keď kanál v marci 2019 dosiahol 50 miliónov sledovateľov, stal sa tretím najsledovanejším kanálom na YouTube.

Referencie

Zdroj 
 

YouTube
Youtuberi
Podtatranská župa

Podtatranská župa alebo župa XIX bola jednotka územnej správy a samosprávy, zavedená v prvorepublikovom Česko-Slovensku v rámci nového župného zriadenia. Existovala v rokoch 1923 – 1928, mala rozlohu 7 645 km² a jej správnym centrom bol Liptovský Svätý Mikuláš.

Vznik a zánik župy 
Po zániku Uhorska v roku 1918 bol pôvodný uhorský systém žúp prevedený v takmer nezmenenom územnom rozsahu do správneho systému Česko-Slovenskej republiky. Toto provizórne postuhorské usporiadanie trvalo len do roku 1922. V roku 1920 bol prijatý zákon č. 126/1920 Sb. o zriadení župných a okresných úradov v republike Československej, ktorým malo byť celé územie Česko-Slovenska (okrem Prahy a Podkarpatskej Rusi) rozdelené na 21 žúp. Jednou z nich bola aj Podtatranská župa, ako jedna zo šiestich žúp, zriadených na území Slovenska. V porovnaní s historickými (uhorskými) župami bol ich rozsah väčší a preto sa im na Slovensku hovorilo veľžupy. Podtatranská župa mala poradové číslo XIX. Zákon stanovil vznik župného úradu v čele so županom, ktorý bol vládou menovaným štátnym úradníkom, a župného zastupiteľstva čoby samosprávneho orgánu. Pri župnom zastupiteľstve mal byť zriadený župný výbor, župná finančná komisia a ďalšie komisie. Podtatranská župa mala byť súčasťou nadregionálneho župného zväzu v rámci celého Slovenska.

Župné zriadenie čelilo od počiatku silnej kritike a bolo do praxe uvedené až v roku 1923, no iba na Slovensku. Dňa 30. septembra 1923 sa tu konali voľby do župných zastupiteľstiev. Županom Podtatranskej župy bol vymenovaný Ján Sekáč.

Dňa 14. júla 1927 bol prijatý zákon č. 125/1927 o organizácii politickej správy, rušiaci župy a zavádzajúci krajinské zriadenie, účinný od 1. júla 1928. Podtatranská župa sa stala súčasťou krajiny Slovenskej. Na rozdiel od českých zemí, kde hranice žúp boli zachované aspoň ako vymedzenie volebných krajov pre voľby do Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia republiky Česko-Slovenskej, boli župy na Slovensku ako správne jednotky úplne eliminované.

Územné vymedzenie župy 
Podtatranská župa sa rozkladala na pomedzí stredného a východného Slovenska a patrili do nej Liptov, Spiš a časť Gemera. Zaberala tak územie od poľskej hranice na severe, po maďarskú na juhu.

Okresy 
Pri vzniku mala Podtatranská župa týchto 12 okresov:

 Ružomberok
 Liptovský Svätý Mikuláš
 Liptovský Hrádok
 Poprad
 Kežmarok
 Spišská Stará Ves
 Stará Ľubovňa
 Levoča
 Spišská Nová Ves 
 Rožňava
 Revúca
 Tornaľa

Referencie

Zdroj 
 

Župy v Česko-Slovensku
Dejiny Česko-Slovenska
Košická župa

Košická župa alebo župa XX bola jednotka územnej správy a samosprávy, zavedená v prvorepublikovom Česko-Slovensku v rámci nového župného zriadenia. Existovala v rokoch 1923 – 1928, mala rozlohu 11 458 km² a jej správnym centrom boli Košice.

Vznik a zánik župy 
Po zániku Uhorska v roku 1918 bol pôvodný uhorský systém žúp prevedený v takmer nezmenenom územnom rozsahu do správneho systému Česko-Slovenskej republiky. Toto provizórne postuhorské usporiadanie trvalo len do roku 1922. V roku 1920 bol prijatý zákon č. 126/1920 Sb. o zriadení župných a okresných úradov v republike Československej, ktorým malo byť celé územie Česko-Slovenska (okrem Prahy a Podkarpatskej Rusi) rozdelené na 21 žúp. Jednou z nich bola aj Košická župa, ako jedna zo šiestich žúp, zriadených na území Slovenska. V porovnaní s historickými (uhorskými) župami bol ich rozsah väčší a preto sa im na Slovensku hovorilo veľžupy. Košická župa mala poradové číslo XX. Zákon stanovil vznik župného úradu na čele so županom, ktorý bol vládou menovaným štátnym úradníkom, a župného zastupiteľstva čoby samosprávneho orgánu. Pri župnom zastupiteľstve mal byť zriadený župný výbor, župná finančná komisia a ďalšie komisie. Košická župa mala byť súčasťou nadregionálneho župného zväzu v rámci celého Slovenska.

Župné zriadenie čelilo od počiatku silnej kritike a bolo do praxe uvedené až v roku 1923, no iba na Slovensku. Dňa 30. septembra 1923 sa tu konali voľby do župných zastupiteľstiev. V Košickej župe vtedy zvíťazili protivládne a opozičné strany. Županom Košickej župy bol vymenovaný Ján Rumann.

Dňa 14. júla 1927 bol prijatý zákon č. 125/1927 o organizácii politickej správy, rušiaci župy a zavádzajúci krajinské zriadenie, účinný od 1. júla 1928. Podtatranská župa sa stala súčasťou krajiny Slovenskej. Na rozdiel od českých zemí, kde hranice žúp boli zachované aspoň ako vymedzenie volebných krajov pre voľby do Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia republiky Česko-Slovenskej, boli župy na Slovensku ako správne jednotky úplne eliminované.

Územné vymedzenie župy 
Košická župa sa rozkladala na území východného Slovenska a patril do nej časť Spiša, Šariš, Zemplín a časť Abova. Zaberala tak územie od poľskej hranice na severe, po maďarskú na juhu a Podkarpatskú Rus na východe.

Okresy 
Pri vzniku mala Košická župa týchto 17 okresov:

 Moldava nad Bodvou
 Košice (vrátane mesta)
 Gelnica
 Prešov
 Sabinov
 Bardejov
 Giraltovce
 Stropkov
 Medzilaborce
 Snina
 Humenné
 Sobrance
 Vranov nad Topľou
 Sečovce
 Michalovce
 Veľké Kapušany
 Kráľovský Chlmec

Referencie

Zdroj 

 

Župy v Česko-Slovensku
Dejiny Česko-Slovenska