joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
1877



Udalosti 
 4. marec – Emile Berliner vynašiel mikrofón.
 4. marec – premiéra baletu Labutie jazero od Piotra Iľjiča Čajkovského
 21. november – Thomas Edison oznamuje vynález fonografu, prístroja umožňujúceho zaznamenať a znovu reprodukovať zvuk (prvá demonštrácia sa uskutočnila 29. novembra).
 1. ročník najprestížnejšieho a najstaršieho tenisového turnaja Wimbledon

Narodenia 
 19. január – Bruno Bauch, nemecký filozof († 1942)
 19. január – Fráňa Šrámek, český básnik, spisovateľ a dramatik († 1952)
 26. február – Carel Steven Adama van Scheltema, holandský ľudový básnik († 1924)
 9. marec – Emil Abderhalden, švajčiarsky biochemik a fyziológ († 1950)
 15. apríl – Anton Štefánek, slovenský politik a zakladateľ slovenskej sociológie († 1964)
 2. máj – Florián Tománek, slovenský katolícky kňaz, redaktor a politik († 1948)
 3. máj – Karl Abraham, americký psychiater nemeckého pôvodu († 1925)
 4. jún – Heinrich Otto Wieland, nemecký chemik († 1957)
 2. júl – Hermann Hesse, švajčiarsky spisovateľ a maliar, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru († 1962)
 1. september – Francis William Aston, britský chemik a fyzik († 1945)
 25. október – Henry Norris Russell, americký astronóm († 1957)
 14. november – Ján Vojtaššák, slovenský rímskokatolícky biskup († 1965)
 28. november – Jozef Buday, slovenský politik († 1939)

Úmrtia 
 11. január – Janko Matúška, štúrovský básnik a národný buditeľ (* 1821)
 6. máj – Viliam Pauliny-Tóth, slovenský politik, beletrista, básnik a publicista (* 1826)
 6. máj – Johan Ludvig Runeberg, fínsko-švédsky básnik (* 1804)
 3. júl – Žofia Württemberská, holandská kráľovná (* 1818)
 3. september – Adolphe Thiers, francúzsky historik a politik (* 1797)
 23. september – Urbain Le Verrier, francúzsky astronóm (* 1811)
 31. december – Gustave Courbet, francúzsky maliar (* 1819)

 
 1877
1770



Udalosti 
 5. marec – pri Bostonskom masakri zastrelili britskí vojaci niekoľko civilistov
 12. apríl – britský parlament zrušil Townshendove zákony o nepriamych daniach v severoamerických kolóniach
 19. apríl – Mária Antoinetta sa vydala za francúzskeho dauphina Ľudovíta
 23. august – britský moreplavec James Cook vylásil pobrežie východnej Austrálie za majetok britskej koruny
 31. august – 7. september – v Uničove sa stretli cisár Jozef II. a pruský kráľ Fridrich II. a dohodli spoločnú zahraničnú politiku voči Rusku

Narodenia 

 26. február – Antonín Rejcha, česko-francúzsky hudobný skladateľ, pedagóg a teoretik († 1836)
 20. marec – Friedrich Hölderlin, nemecký básnik († 1843)
 3. apríl – Theodoros Kolokotronis, grécky vojvodca a národny hrdina († 1843)
 7. apríl – William Wordsworth, anglický básnik († 1850)
 9. apríl – Thomas Johann Seebeck, nemecký fyzik († 1831)
 3. jún – Manuel Belgrano, argentínsky advokát, politik a vojak, jeden z vodcov vojny za nezávislosť († 1820)
 18. jún – Anton Rochel, slovensko-rakúsky prírodovedec, botanik, lekár-chirurg a entomológ († 1847)
 29. jún – Pavol Magda, slovenský pedagóg, geograf a štatistik († 1841)
 27. august – Georg Wilhelm Friedrich Hegel, nemecký filozof († 1831)
 9. október – Amédée Louis Michel Lepeletier, francúzsky entomológ († 1845)
 19. november – Ivan Kruzenštern, ruský admirál a moreplavec († 1846)
 19. november – Bertel Thorvaldsen, dánsky sochár († 1844)
 december – Ludwig van Beethoven, nemecký skladateľ († 1827)

Úmrtia 
 27. marec – Giovanni Battista Tiepolo, taliansky neskorobarokový maliar (* 1696)
 7. apríl – Ján Justus Torkoš, slovenský lekár, chemik a balneológ (* 1699)
 24. apríl – Ján Adam Rayman, slovenský lekár (* 1690)
 27. máj – Žofia Magdaléna Brandenburská, dánska a nórska kráľovná ako manželka Kristiána VI. (*  1700)
 30. máj – François Boucher, francúzsky maliar (* 1703)
 5. december – James Stirling, škótsky matematik (* 1692)

 
 1770
Zoznam vysokých škôl na Slovensku

Dole je uvedený zoznam vysokých škôl na Slovensku zriadených zákonom a pôsobiacich na základe štátneho súhlasu (stav z roku 2019 až 2021). 

Zoznam vysokých škôl na Slovensku je aj prílohou zákona NR SR 131/2002 Z. z. o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov (209/2002 Z. z., 401/2002 Z. z.). Zoznam v prílohe zákona nie je však úplný, pretože nové vysoké školy, ktoré vznikli po roku 2000 už nemusel schvaľovať parlament zákonom. Zo stavu v roku 1999, keď bola zriadená prvá súkromná vysoká škola a počet slovenských VŠ aj s ňou bol 26 sa do roku 2020 zvýšil na 35 (bez šiestich zahraničných).

Verejné vysoké školy 
 Akadémia umení v Banskej Bystrici
 Ekonomická univerzita v Bratislave
 Katolícka univerzita v Ružomberku
 Prešovská univerzita v Prešove
 Slovenská poľnohospodárska univerzita v Nitre
 Slovenská technická univerzita v Bratislave
 Technická univerzita v Košiciach
 Technická univerzita vo Zvolene
 Trenčianska univerzita Alexandra Dubčeka v Trenčíne
 Trnavská univerzita v Trnave
 Univerzita J. Selyeho 
 Univerzita Komenského v Bratislave
 Univerzita Konštantína Filozofa v Nitre
 Univerzita Mateja Bela v Banskej Bystrici
 Univerzita Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach
 Univerzita sv. Cyrila a Metoda v Trnave
Univerzita veterinárskeho lekárstva a farmácie v Košiciach
 Vysoká škola múzických umení v Bratislave
 Vysoká škola výtvarných umení v Bratislave
 Žilinská univerzita v Žiline

Štátne vysoké školy 
 Akadémia ozbrojených síl generála Milana Rastislava Štefánika v Liptovskom Mikuláši
 Akadémia policajného zboru v Bratislave
 Slovenská zdravotnícka univerzita v Bratislave

Súkromné vysoké školy 
 Bratislavská medzinárodná škola liberálnych štúdií
Vysoká škola DTI (predtým Dubnický technologický inštitút v Dubnici nad Váhom)
 Hudobná a umelecká akadémia Jána Albrechta v Banskej Štiavnici
 Paneurópska vysoká škola
 Vysoká škola bezpečnostného manažérstva v Košiciach
 Vysoká škola Danubius 
 Vysoká škola ekonómie a manažmentu verejnej správy v Bratislave
 Vysoká škola manažmentu v Trenčíne
 Vysoká škola medzinárodného podnikania ISM Slovakia v Prešove
 Vysoká škola zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety v Bratislave

Zahraničné vysoké školy 
Zahraničné vysoké školy poskytujúce vzdelanie na území Slovenska:
 Vysoká škola hotelová v Praze 8 (sídlo v Česku)
 Vysoká škola mezinárodních a veřejných vztahů Praha (sídlo v Česku)
 Univerzita Palackého v Olomouci (sídlo v Česku)
 Hochschule Fresenius gGmbH (sídlo v Nemecku)
 Institut Supérieur Spécialisé de la Mode, Mod'Spé Paris (sídlo vo Francúzsku)

Vysoké školy, ktoré zanikli 

 Stredoeurópska vysoká škola v Skalici
 Akadémia médií, odborná vysoká škola mediálnej a marketingovej komunikácie v Bratislave
 Bankovní institut vysoká škola (sídlo v Česku)
Vysoká škola Goethe Uni Bratislava

Poznámky

Referencie 

 Zoznam vysokych skol na Slovensku
Vysoké školy na Slovensku
Vysoké školy na Slovensku
Evidenčné číslo vozidiel v Poľsku

Tabuľka s evidenčným číslom (po poľsky tablica rejestracyjna) je tabuľka, ktorá obsahuje jedinečné číslo (kombinácia písmen a čísiel), umožňujúce identifikáciu každého automobilu.

Platnosť tabuliek s evidenčným číslom 
Nové tabuľky s evidenčným číslom boli zavedené spolu s novým územnosprávnym členením Poľska v roku 2000. Priebežne sa nimi nahrádzajú predchádzajúce typy značiek. Všeobecný vzor značky určilo poľské Ministerstvo infraštruktúry 22.07.2002.

Typy 
Rozlišuje sa 6 typov tabuliek s evidenčným číslom:

 zvyčajné
 dočasné
 individuálne
 pamiatkové
 diplomatické
 špeciálnych služieb

Spôsob značenia 

Tabuľky s evidenčným číslom, podobne ako na Slovensku, umožňujú jednoznačné určenie pôvodu daného vozidla: 
 prvé písmeno určuje vojvodstvo
 nasledujúce písmeno určuje okres (powiat)
 ak nasleduje len jedno písmeno, ide o mestský okres
 ak nasledujú dve písmená, ide o vidiecky okres

Po písmenách nasledujú kombinácie:

Mestské okresy 
päťmiestna kombinácia čísiel a písmen u mestských okresov, pričom čísla a písmená sa kombinujú takto:

 I. kombinácia: 5 čísiel (napr. KR 12345),
 II. kombinácia: 4 čísla + 1 písmeno (napr. CT 1234A),
 III. kombinácia: 3 čísla + 2 písmená (napr. SK 123AB), 
 IV. kombinácia: 1 číslo + 1 písmeno + 3 čísla (napr. GD 1A123),
 V. kombinácia: 1 číslo + 2 písmená + 2 čísla (napr. EL 1AB23).

Vidiecke okresy 
štvormiestna kombinácia  čísiel a písmen, pričom čísla a písmená sa kombinujú takto:

 I. kombinácia: 1 písmeno + 3 čísla (napr. ERA A123),
 II. kombinácia: 2 písmená + 2 čísla (napr. ZGR AB12),
 III. kombinácia: 2 čísla + 2 písemná (napr. CSW 12AB),
 IV kombinácia: 1 číslo + 1 písmeno + 2 čísla (napr. FNW 1A23),
 V. kombinácia: 2 čísla + 1 písmeno + 1 číslo (napr. ONY12A3),
 VI. kombinácia: 1 číslo + 2 písmená + 1 číslo (napr. WGM 1AB2), 
 VII. kombinácia: 1 písmeno + 2 čísla + 1 písmeno (napr. RLE A12B)

päťmiestna kombinácia čísiel a písmen, pričom čísla a písmená sa kombinujú takto:

 I. kombinácia: 5 čísel (napr. DGL 12345),
 II. kombinácia: 4 čísla + 1 písmeno (napr. BSU 1234A),
 III. kombinácia: 3 čísla + 2 písmená (napr. NOL 123AB).

Zdroj 

Doprava v Poľsku
Evidenčné čísla vozidiel
1732



Narodenia 
 2. január – František Xaver Brixi, český hudobný skladateľ († 1771)
 24. január – Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais, francúzsky dramatik († 1799)
 22. február – George Washington, prvý americký prezident († 1799)
 6. apríl – José Celestino Mutis, španielsky botanik a astronóm († 1808)
 11. júl – Jérôme Lalande, francúzsky matematik a astronóm († 1807)
 30. september – Jacques Necker, francúzsky štátnik († 1804)
 František Abafi, uhorský šľachtic († 1817)

Úmrtia 
 31. október – Viktor Amadeus II., vojvoda savojský, kráľ Sicílie a kráľ Sardínie (* 1666)

 
 1732
Nukleónové číslo

Nukleónové číslo, staršie hmotnostné číslo, je celkový počet protónov a neutrónov atómového jadra, teda udáva približne aj jeho hmotnosť v atómových hmotnostných jednotkách u. Označuje sa horným indexom pred značkou prvku (napríklad 238U, 12C, atď.). Pri ľahších prvkoch je tento pomer približne vyrovnaný, pri ťažších je viac neutrónov ako protónov. 
Označuje sa A 

Látky zložené z atómov, vyznačujúcich sa takým istým atómovým a hmotnostným číslom sa nazývajú nuklidy.

Atóm
Fyzika častíc
Fareed Zakaria

Fareed Zakaria (* 20. január 1964, Bombaj, India) je americký spisovateľ a novinár indického pôvodu, zaoberajúci sa medzinárodnými vzťahmi. 

Pravidelne prispieval do novín The Washington Post a do časopisu Newsweek, v auguste 2010 ohlásil prechod ku konkurenčnému časopisu Time. Na stanici CNN uvádza talk show Fareed Zakaria GPS v ktorej sa zaoberá prevažne medzinárodnou politikou. 

Medzi jeho najznámejšie knihy patrí Budúcnosť slobody (The Future of Freedom), ktorá bola vydaná v roku 2003 a stala sa bestsellerom v mnohých krajinách.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 Fareed Zakaria Newsweek Articles

Indickí novinári
Indickí spisovatelia
Novinári USA
Spisovatelia USA
Absolventi Yale University
Absolventi Harvard University
Naturalizované osobnosti USA
Osobnosti USA indického pôvodu
Pomocná veda historická

Označenie pomocné vedy historické (PVH) má dva významy používané v súvislosti s podporou historickej vedy:

Pomocné vedy historické v širšom zmysle 
Sú všetky vedy či disciplíny, ktoré ako celok alebo ktorých časti pomáhajú historikovi pri historickom bádaní. Patria sem najmä:
 jazykoveda (historická jazykoveda)
 geografia (historická geografia)
 sociológia 
 štatistika (historická štatistika)
 demografia (historická demografia)
 kartografia

Pomocné vedy historické v užšom zmysle 
Sú špeciálne vedné disciplíny, ktoré pomáhajú pri výskume jednotlivých historických prameňov:
 archivistika (skúma archívne dokumenty a ich vzájomné súvislosti a zaradenie v archívnych fondoch, ako aj archívne práce)
 diplomatika (skúma úradné písomné pramene z ich vnútornej stránky (obsahová štruktúra textu) aj vonkajšej stránky (forma) ako produkt určitého právneho, sociálneho a kultúrneho prostredia, pričom súčasne zisťuje pravosť dokumentov a sleduje aj dejiny inštitúcií, ktoré ich vyprodukovali)
 epigrafika (vznikla z paleografie; skúma nápisy na tzv. archeologických (či nepaleografických) látkach, čiže v kameni, na kove, hline, dreve, stenách atď.)
 genealógia (ako pomocná historická veda skúma vývoj rodov a vzťah medzi rodovo príbuznými jedincami)
 heraldika (skúma erby a znaky, ich vývoj, používanie a umenie ich vyhotovovať) s poddisciplínami:
 vexikológia (skúma zástavy a prápory)
 faleristika (skúma vyznamenania a rády)
 historická metrológia (skúma miery (dĺžkové, plošné a hmotnostné) a meracie sústavy v dejinách a prepočítava staré meracie sústavy na dnešné)
 chronológia (ako pomocná historická veda skúma spôsoby merania času v dejinách a prepočítava staré datovacie systémy na dnešné)
 kodikológia (skúma rukopisy neúradnej povahy, čiže najmä kódexy, a to hlavne ich vznik, šírenie, funkciu a pôsobenie na kultúru)
 numizmatika (skúma platobné prostriedky (peniaze), čiže predmincové platidlá, mince a úverové platidlá (najmä papierové peniaze, cenné papiere, žetóny, známky) ale aj napríklad núdzové peniaze )
 paleografia (ako pomocná historická veda sa snaží o správne čítanie a lokálne aj časové zaradenie písomných prameňov)
 sfragistika (skúma pečate)

Literatúra

Česká literatúra 
HLAVÁČEK, Ivan; KAŠPAR, Jaroslav; NOVÝ, Rostislav. Vademecum pomocných věd historických. Jinočany : H+H, 2004. 544 s. ISBN 80-7319-004-4.  
MAREČKOVÁ, Marie. Přehled pomocných věd historických. Brno : Masarykova univerzita, 2000. 315 s. ISBN 80-210-2466-6.  
VARGOVÁ, Lenka; HORÁČKOVÁ, Ladislava; STROUHAL, Eugen. Základy paleopatologie. Brno : Nakladatelství a vydavatelství Nauma, 2004. 263 s. ISBN 80-86258-53-X.

Slovenská literatúra - skriptá 
ZEMENE, R. - ZUBÁCKA, I. Kapitoly z pomocných vied historických. Bratislava 1993.
KARTOUS, P. - NOVÁK, J. - VRTEĽ, L. Erby a vlajky miest v Slovenskej republike. Bratislava 1991.
LEHOTSKÁ, D. Príručka diplomatiky. Bratislava 1972.

História
30. február

V gregoriánskom kalendári má február 28 alebo 29 dní.

Švédske kráľovstvo (ktoré zahrňovalo v tom čase aj Fínsko) plánovalo zmenu z juliánskeho kalendára na gregoriánsky začiatkom roka 1700 vynechaním prechodných dní počas nasledujúcich 40 rokov. Preto rok 1700 nepatril medzi prechodné roky vo Švédsku, ale roky 1704 a 1708 boli prechodnými v rozpore s plánom. Toto dostalo švédsky kalendár jeden deň dopredu pred juliánsky kalendár, ale stále desať dní dozadu za gregoriánskym kalendárom. Tento zmätok bol upravený, keď boli v roku 1712 pridané dva prechodné dni pridaním 30. februára. Tento deň zodpovedal 29. februáru v juliánskom a 1. marcu v gregoriánskom datovaní. Švédska zmena na gregoriánsky kalendár bola nakoniec uskutočnená v roku 1753.

V roku 1929 Sovietsky zväz zaviedol revolučný kalendár, v ktorom každý mesiac mal 30 dní a zostávajúcich 5 alebo 6 dní boli sviatky bez príslušnosti k určitému mesiacu. V rokoch 1930 a 1931 preto mali 30. február, ale v roku 1932 mesiace získali pôvodné počty dní.

V 13. storočí učenec Sacrobosco tvrdil, že v juliánskom kalendári mal február 30 dní v prechodných rokoch od 44 pred Kr. do 8 pred Kr., keď Octavianus Augustus skrátil február, aby dal mesiacu august, pomenovanom po ňom, tú istú dĺžku ako mesiacu júl, ktorý bol pomenovaný po jeho predchodcovi Caesarovi. Neexistuje však žiaden iný historický dôkaz pre toto tvrdenie a pravdepodobne ide o mýtus, aj keď veľmi starý.

Zdroje 
 Oxfordský sprievodca k roku (v orig. The Oxford Companion to the Year). Bonnie Blackburn & Leofranc Holford-Strevens. Oxford University Press 1999. ISBN 0-19-214231-3. Stránky 98 – 99.

Externé odkazy 
 Naturalists Almanac February 30 | February 30? (v angličtine)
 30 days in February 1712 (v angličtine)
 Change of calendars - Sweden (v angličtine)

29. február – 1. marec

 30
~0230
Mohorovičićova diskontinuita

Mohorovičićova diskontinuita (skrátene aj Moho) je rozhranie medzi zemskou kôrou a zemským plášťom.

Je charakteristická náhlou zmenou hustoty z 2,9 na 3,3 kg.dm−3, čím vzniká odrazová plocha pre zemetrasné vlny. Objavil ju v roku 1909 chorvátsky geofyzik Andrija Mohorovičić.

Jej hĺbka je väčšia pod kontinentmi (v Himalájach viac ako 70 km), menšia pod oceánmi (niekedy menej ako 5 km). Najväčšia hrúbka Moho pod európskym kontinentom je v oblasti Pobaltia, kde sa blíži ku 70 km. V oblasti Slovenska sa hĺbka Mohorovičičovej diskontinuity mení z menej ako 27,5 km v oblasti Podunajskej panvy po 40 km v oblasti Tatier.

Referencie

Pozri aj 
 Stavba Zeme
 Gutenbergova diskontinuita

Štruktúra Zeme
Internet Movie Database

Internet Movie Database, skr. IMDb je na internete dostupná databáza informácií o filmových hviezdach, filmoch, televíznych reláciach, reklamách a videohrách. Vlastní ju firma Amazon.com.

Externé odkazy 
 http://www.imdb.com

Stránky o filmoch
Databázy
Andrija Mohorovičić

Andrija Mohorovičić (* 23. január 1857, Volosko (Opatija) – † 18. december 1936, Záhreb) bol chorvátsky vedec, ktorý sa zaoberal meteorológiou a seizmológiou. Je označovaný aj ako otec (zakladateľ) modernej seizmológie.

Život 
Po ukončení strednej školy v Rijeke vyštudoval matematiku a fyziku na Karlovej univerzite v Prahe. Po štúdiu pracoval na strednej škole v Osijeku, neskôr v Bakare (deväť rokov). Na vlastnú žiadosť bol preložený v roku 1891 na strednú školu v Záhrebe, kde sa zároveň stal aj vedúcim meteorologického observatória. V roku 1893 získal doktorát na Záhrebskej univerzite, čoskoro na to bol habilitovaný ako docent, a v roku 1910 získal profesorský titul. Od roku 1893 do roku 1918 sa venoval výskumom v oblasti seizmológie a astronómie na Záhrebskej univerzite. Od roku 1898 bol aj plným členom Juhoslovanskej akadémie vied a umení. Do dôchodku odišiel v 1921 a zomrel v 1936. Je pochovaný na cintoríne Mirogoj v Záhrebe.

Vedecká činnosť 
V Bakare počas jeho účinkovania v námorníckej škole  prvýkrát prišiel do styku s meteorológiou. Neskôr, počas účinkovania v Zagrebskom observatóriu, smerovala jeho vedecká činnosť do výskumu poveternostných fenoménov ako búrky, tornáda, vzdušné víry a iných fenoménov počasia. Založil aj sieť meteorologických staníc.

Neskôr sa preorientoval na práce v oblasti geofyziky, konkrétne na výskum zemetrasení a ich následkov. Ako prvý publikoval práce o spôsobe šírenia sa zemetrasných vĺn v zemskom telese. Veľa z poznania výskytu zemetrasení, lokalizácie epicentier a súčasného modelu štruktúry Zeme má pôvod v prácach Andriju Mohorovičića. Na jeho počesť je pomenované rozhranie medzi zemskou kôrou a zemským plášťom - Mohorovičićova diskontinuita.

Iné projekty 

Narodenia v 1857
Úmrtia v 1936
Chorvátski geológovia
Chorvátski meteorológovia
Chorvátski seizmológovia
Chorvátski pedagógovia
Európsky letný čas

Európsky letný čas (v angl. European Summer Time) je letný čas používaný v Európe. Je to obdobie, počas ktorého je čas posunutý o jednu hodinu napred voči oficiálnemu času používanému počas zvyšku roka.

Tento posun sa praktizuje vo všetkých krajinách Európy okrem Islandu, kde sa používa UTC počas celého roka. Od roku 2011 prestalo používať letný čas na svojom území aj Rusko.

Od 80. rokov 20. storočia koordinuje Európska únia spoločný dátum a čas pre začiatok a koniec letného času v členských štátoch EÚ. Na Slovensku sa zosúladil letný čas so smernicami Európskeho parlamentu v roku 1996, keď letný čas trvá sedem mesiacov. Do tohoto roku trval na Slovensku letný čas šesť mesiacov . Obdobie trvá každý rok od 01:00 UTC poslednej marcovej nedele do 01:00 UTC poslednej októbrovej nedele.

Vzorec na výpočet dátumu európskeho letného času

Začiatok 
 Nedeľa (31 - (5*r/4 + 4) mod 7) marca o 1h UTC
 (platný do 2099, so súhlasom Robert H. van Gent, ES)

Koniec 
 Nedeľa (31 - (5*r/4 + 1) mod 7) októbra o 1h UTC
 (platný do 2099, so súhlasom Robert H. van Gent, ES)

Presná synchronizácia na niekoľko nasledujúcich rokov 
Európsky letný čas sa začína (hodiny sa posúvajú napred) o 01.00 UTC (posunutie o 1 hodinu dopredu t. j. z 2:00h SEČ na 3:00h SELČ) dňa:

 29. marec 2020
 28. marec 2021

 27. marec 2022
 26. marec 2023
 31. marec 2024
 30. marec 2025
 29. marec 2026

Európsky letný čas sa končí (hodiny sa posúvajú naspäť) o 01.00 UTC (posunutie o 1 hodinu dozadu t. j. z 3:00h SELČ na 2:00h SEČ) dňa:

 25. október 2020
 31. október 2021

 30. október 2022
 29. október 2023
 27. október 2024
 26. október 2025
 25. október 2026

Terminológia 
V časovom pásme UTC+1 je toto obdobie známe ako stredoeurópsky čas (SEČ). Stredoeurópsky letný čas (SELČ) na rozdiel od stredoeurópskeho času platného po zvyšok roka je rovný UTC+2.

V Spojenom kráľovstve je toto obdobie známe ako britský letný čas (v angl. British Summer Time, BST), zatiaľ čo lokálny čas počas zvyšku roka sa zvyčajne označuje ako greenwichský stredný čas (v angl. Greenwich Meridian Time, GMT).

Referencie

Externé odkazy 
 Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2000/84/ES z 19. januára 2001 o úprave letného času

Čas
Geografia
Koordinovaný svetový čas

Koordinovaný svetový čas alebo Coordinated Universal Time (UTC) je časový štandard založený na Medzinárodnom atómovom čase s priestupnou sekundou, ktorá sa aplikuje nepravidelne, aby sa dosiahla synchronizácia so spomaľujúcou sa rotáciou Zeme. 

Niekedy sa nazýva aj ako Zulu time, označovaný písmenom Z za časovým údajom. UTC je základ systému občianskeho času, jednotlivé časové pásma sa definujú svojimi odchýlkami od UTC. UTC je ako základ systému merania času nástupcom GMT (Greenwich Mean Time – greenwichský stredný čas) a v neformálnom vyjadrovaní sa s ním niekedy zamieňa. Na rozdiel od GMT, ktorý udáva čas platný v časovom pásme základného poludníka, ktorý sa zakladá na rotácii Zeme, sa UTC zakladá na atómových hodinách, tzn. od rotácie Zeme nezávisí.

Keďže rotácia Zeme sa mierne spomaľuje, GMT sa oproti UTC postupne oneskoruje. Aby sa UTC dal používať v praktickom živote, ktorý je s rotáciou Zeme spätý, udržiava sa v rozhraní ±0,9 sekundy od UT1; ak sa táto odchýlka prekročí, o polnoci najbližšieho 30. júna alebo 31. decembra sa pridá alebo (teoreticky) odoberie tzv. priestupná sekunda, takže tento deň sa končí v čase 23.59:60, resp. 23.59:58 (na rozdiel od bežného 23.59:59). K tomuto dochádza v priemere raz za rok až rok a pol. Keďže sa rotácia Zeme spomaľuje, priestupné sekundy sa vždy pridávajú, ale teoreticky sa ráta aj s možnosťou odobratej priestupnej sekundy. O tom, či sa v patričnom termíne priestupná sekunda použije, rozhoduje podľa merania rotácie Zeme International Earth Rotation and Reference Systems Service.

Medzinárodný štandard času UTC sa určuje v národných časových laboratóriách, ktoré sú vybavené atómovými hodinami. Z týchto meraní Bureau International des Poids et Mesures (Medzinárodný úrad mier a váh) určí úplne presnú hodnotu UTC, lebo jednotlivé atómové hodiny sa môžu o niekoľko nanosekúnd navzájom odlišovať.

Názov 
Skratka UTC nie je v pravom zmysle slova skratkou. Bola vytvorená ako názov ďalšieho variantu systému UT, pridaním prípony C (označujúcu Coordinated). Dá sa chápať aj ako kompromis medzi anglickou skratkou CUT pre Coordinated Universal Time a francúzskou skratkou TUC pre temps universel coordonné.

Výpočet zo stredoeurópskeho času 

Aktuálny UTC čas je možné vypočítať odpočítaním jednej hodiny od stredoeurópskeho času (stredoeurópsky čas je UTC+1), prípadne dvoch hodín pri použití letného času. Ak je v bežnom čase na Slovensku 9 hodín, prípadne 10 hodín v letnom čase, zodpovedá to ôsmim hodinám UTC.

Pozri aj 
 Priestupná sekunda
 Základný poludník
 Časové pásmo
 Slnečný čas

Externé odkazy 
 Časový server BIPM
 time.gov – Oficiálny čas USA
 www.unms.sk – Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo SR
 Informácie o aktuálnej priestupnej sekunde

Zdroj 

Čas

fi:Aikajärjestelmä#UTC
Všeobecná deklarácia ľudských práv

Všeobecná deklarácia ľudských práv je deklarácia prijatá Valným zhromaždením Organizácie Spojených národov (A/RES/217, 10. december 1948), ktorá vymenúva a opisuje základné ľudské práva. Autorom návrhu je John Peters Humphrey z Kanady, s výpomocou Eleanor Rooseveltovej z USA, René Cassina z Francúzska, Zhang Pengchuna z Číny a ďalších. Deklarácia vymenúva základné ľudské práva, akými sú rovnosť ľudí, náboženská sloboda, odmena za vykonanú prácu, právo na odpočinok, právo na bezplatné základné vzdelanie. Potvrdzuje nezrušiteľnosť a nescudziteľnosť práv všetkých členov ľudskej spoločnosti. Sú v nej zahrnuté všetky tri generácie ľudských a občianskych práv.

Všeobecná deklarácia ľudských práv nie je záväzným dokumentom, slúži len ako vzor pre vytvorenie právnych noriem na ochranu ľudských práv.

História 
Všeobecná deklarácia ľudských práv je prvým medzinárodným dokumentom, ktorý chráni ľudské práva. Tvorba deklarácie trvala približne dva roky, pričom oficiálne schválená bola Valným zhromaždením OSN dňa 10. decembra 1948 v Paríži. Jej vznik a konečná podoba boli nepochybne ovplyvnené udalosťami druhej svetovej vojny a obrovským rozsahom nacistických zločinov. Ďalším dôvodom, pre ktorý sa Všeobecná deklarácia ľudských práv stala pre OSN prioritou, bol fakt, že Charta Organizácie Spojených národov, ustanovená v roku 1945, sa iba všeobecne dotýkala témy ľudských práv. Preto sa začali práce na deklarácii, ktorá mala odvtedy strážiť slobodu a česť občanov sveta. Vypracovanie konceptu mal na starosti Kanaďan John Peters Humphrey, pričom veľkú úlohu pri propagácii dokumentu zohrala Eleanor Rooseveltová. V Spojených štátoch bola Deklarácia prijatá jednohlasne. Ďalším krokom bolo oslovenie ostatných členských štátov OSN.

Deklarácia bola prijatá v Paríži dňa 10. decembra 1948, kedy 48 štátov hlasovalo za prijatie dokumentu, zatiaľ čo osem štátov sa hlasovania zdržalo, medzi nimi aj Česko-Slovensko. Najväčším nedostatkom deklarácie bolo to, že bola ustanovená ako rezolúcia, nemala teda právnu povahu. Čo sa týka záväznosti, resp. pôsobnosti, deklarácia má v súčasnosti charakter zvykového práva a nie je záväzným medzinárodným právom, hoci v roku 1966 boli na základe tohto dokumentu prijaté viaceré medzinárodné dokumenty a v nasledujúcich rokoch k nim pribudli ďalšie.

Všeobecná deklarácia ľudských práv obsahuje 30 článkov, ktoré sa týkajú rovnoprávnosti všetkých ľudí, ich nároku na život, slobodu a osobnú bezpečnosť, ich práva na vlastníctvo majetku, na vlastné názory a vyznanie, ako aj práva slobodne sa zúčastňovať na kultúrnom živote spoločnosti. Význam deklarácie spočíva predovšetkým v tom, že je prvým uceleným vyjadrením požiadavky medzinárodnej komunity na vytvorenie zoznamu základných ľudských práv a slobôd, ktoré by boli priznané všetkým ľuďom na celom svete. V preambule sa štáty hlásia k univerzálnemu uznaniu a hlavne dodržiavaniu vymenovaných práv a slobôd.

Iné projekty

Pozri aj 
 Amnesty International
 Amnesty International Slovensko

Referencie

Externé odkazy 
Slovenský preklad deklarácie

Ľudské práva
Kašubčina

Kašubčina (kašubsky kaszëbsczi jãzëk) je jazyk patriaci do skupiny západoslovanských jazykov. 

Dnes sa spravidla považuje za samostatný jazyk, niektorí autori (najmä poľskí jazykovedci) ho považujú za nárečie poľštiny (používané na západ od Gdanska), iní autori za nárečie pomorančiny, ďalší zase zdôrazňujú, že spočiatku to bolo nárečie pomorančiny, ale dnes už je to skôr nárečie poľštiny. Niektorí autori pod kašubčinu zaraďovali aj severnú slovinčinu a prípadne aj iné nárečia Pomoranska (napr. F. Lorentz).

Kašubčinou hovoria Kašubovia, sami seba považujúci za samostatný národ.

Kašubčinou dnes hovorí asi 200 000 - 500 000 osôb v Poľsku a 10 000 - 20 000 osôb v emigrácii (najmä v Kanade). 

12. decembra 2009 ratifikovalo Poľsko Európsku chartu jazykov, ktorou sa zaviazalo chrániť kašubčinu ako minoritný jazyk.

Dejiny 
Slovania prišli do tejto oblasti v 6. storočí.

Už v roku 1402 sa objavili kašubské glosy v Dutkach ziemskych. Najstaršou tlačenou kašubskou knihou sú Duchovné piesne Martina Luthera (Duchowne piesnie D. Marcina Luthera y ynszich naboznich męzow) z roku 1586. V roku 1643 vyšiel kašubský preklad Malého Katechizmu vydaný Michalom Mostnikom (Mały Catechism D. Marciná Lutherá).

Za zakladateľa kašubskej literatúry sa považuje lekár Florian Ceynowa (1817-1881). Ten sa snažil vyvrátiť predstavu, že Kašubovia sú len Poliaci žijúci (vtedy) na nemeckom území. Okrem iného spísal Prvú kašubskú gramatiku (1879) a vydával i kašubský časopis. Významným básnikom tej doby je Jarosz Derdowski, autor eposu O pánovi Čorlinskom (Ò panu Czorlińsczim co do Pucka po sece jachoł) z roku 1880.

Po druhej svetovej vojne došlo k presťahovaniu Kašubov, preto sa rozlišuje historický a súčasný jazykový areál kašubčiny.

V druhej polovici 20. storočia, najmä k jeho koncu, začali vychádzať gramatiky, slovníky kašubčiny a kašubské učebnice. Koncom 20. storočia povolilo Poľsko v obmedzenej miere vzdelávanie (aj maturitu) v kašubčine.

Na jar 2004 bola založená kašubská Wikipédia.

Abeceda 
aA  ąĄ  ãÃ  bB  cC  dD  eE  éÉ  ëË  fF  gG  hH  iI  jJ  kK  lL  łŁ 
mM  nN  ńŃ  oO  òÒ  óÓ  ôÔ  pP  rR  sS  tT  uU  ùÙ  wW  yY  zZ  żŻ

Vzorový text

Otče náš

Slovník

Externé odkazy 
 Kašubovia
 Kašubský konzulát v Česku
 Kaszëbskô czëtnica
 Cassubia Slavica

 
Západoslovanské jazyky
Jazyky v Poľsku
Ruština

V minulosti (zhruba do polovice 20. stor.) pojem ruština (ruský jazyk) často zahŕňal okrem toho, čo sa dnes označuje ako ruština (=veľkoruština) aj to, čo sa dnes označuje ako ukrajinčina, rusínčina a bieloruština.Russische Sprache. In: Meyers Großes Konversations-Lexikon, Band 17. Leipzig 1909, S. 288-289. Pozri ukrajinčina, rusínčina, bieloruština.
Ruština (staršie: veľkoruština; po rusky: русский язык, )
je východoslovanský jazyk a zároveň najpoužívanejší slovanský jazyk. Je úradným jazykom v Rusku, Bielorusku, Kazachstane a Kirgizsku. Je jedným zo šiestich úradných jazykov OSN, jedným z dvoch úradných jazykov Medzinárodnej vesmírnej stanice. Po angličtine je druhým najpoužívanejším jazykom na internete. Je hlavným úradným jazykom SNŠ. 

Výrazné stopy zanechal v ruskom jazyku cirkevnoslovanský jazyk, ktorý bol v Rusku pôvodným spisovným jazykom, a ktorého funkcie postupne preberala vznikajúca spisovná ruština.

Novodobý spisovný ruský jazyk sa utváral od 18. storočia.

Výslovnosť 
Má tzv. plnohlasie (волос volos – „vlas“), č, ž za tj, dj (свеча sveča – „svieca“), ’a, u za staré nosovky (пять pjať, рука ruka – „päť“, „ruka“), o, e za jery v silných pozíciách (день deň, сон son – „deň“, „sen“), má rozvinutú párovú mäkkosť spoluhlások a redukciu neprízvučných samohlások.

Prízvuk je voľný a pohyblivý.

V minulom čase nepoužíva pomocné sloveso (я брал ja bral), v prítomnom čase nepoužíva sponu (брат дома brat doma).

Abeceda 

Ruština sa zapisuje pomocou cyriliky. Súčasná ruská abeceda obsahuje 33 znakov. V tabuľke sú uvedené veľké písmená a ich výslovnosť v medzinárodnej fonetickej abecede (IPA):

Najdôležitejšie frázy 
(prízvuk je tu vyznačený dĺžňom)
 Добрый день (Dóbryj ďeň) - Dobrý deň
 Добрый вечер (Dóbryj véčer) - Dobrý večer
 Здравствуй(те) (Zdrástvuj(ťe)) - Dobrý deň/večer/ráno, Vitaj(te)
 Пока (Paká) - Dovi, Maj sa, Ahoj 
 Извини(те) (Іzviňí(ťe)). - Prepáč(te) 
 Как вас зовут (Kak vas zavút)? - Ako sa voláte? 
 Меня зовут (...) (Мiňá zаvút (...)) - Volám sa (...). 
 Пожалуйста (Pažálsta) - Prosím.
 Скажите пожалуйста, где туалет? (Skažíťe pažálsta, gďe tuaľét?) - (Povedzte) prosím Vás, kde je (tu) záchod?
 Мост (Most) - Most
 Гора (Gará) - Hora

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rusko-slovenský/Slovensko-ruský slovník
 Stručný prehľad ruskej gramatiky z Rusko-slov. a slovensko-rus. slovníka pre školy od SPN
 Slovensko-ruské fórum
 Rusko-slovenský paralelný korpus
  Free language learning FREE PDF Bulgarian Russian English Language {Ivaylo IVAYLOV}
 Mnohojazyčná stránka na výučbu ruštiny

 
Rusi
Slovanské jazyky
Jazyky v Rusku
Jazyky v Bielorusku
Jazyky na Ukrajine
Jazyky v Moldavsku
Jazyky v Kazachstane
Jazyky v Sovietskom zväze
Chorvátčina

Chorvátčina je slovanský jazyk, ktorý sa predovšetkým používa v Chorvátsku, Bosne a Hercegovine, v srbskej provincii Vojvodina a v ostatných susedných krajinách.

Nárečia 
Hlavné chorvátske nárečia sa tradične delia do troch skupín podľa týchto znakov:
 podľa opytovacieho zámena „čo“, ktoré znie buď šta (što), kaj alebo ča. Podľa toho sa rozlišuje nárečie štokavské, kajkavské a čakavské. Dubrovačké štokavské nárečie i zapadné novoštokavské narečie je základom chorvátské spisovné formy.
 podľa hlásky, ktorá vystriedala v historickom vývoji staré slovanské jať: e, je alebo ije, prípadne i. Tento znak je vodidlom pre označenie nárečí ekavského, jekavského prípadne ijekavského a ikavského.

Štokavské nárečie 
Štokavské nárečie je dominantné v Chorvátsku, Bosne a Hercegovine a Srbsku.

Kajkavské nárečie 
Kajkavské nárečie je rozšírené v severnom Chorvátsku. Slovu „čo“ zodpovedá „kaj“. Je charakteristické veľkou podobnosťou so západnými nárečiami slovinčiny, avšak nemá dvojné číslo. Zvuku „jať“ zodpovedá „e“.

Čakavské nárečie 
Čakavské nárečie je rozšírené v západnom Chorvátsku, hlavne na Istrii, Kvarnere a Dalmácii. Slovu „čo“ zodpovedá „ča“. Toto nárečie obsahuje početné výpožičky z taliančiny. Rovnako ako v prípade štokavského nárečia, na základe hlásky jať sa rozlišuje ikavský, ekavský a jekavský variant. Nevšedným rysom čakavského dialektu je jeho archaický prízvuk – spomedzi všetkým slovanských jazykov sa voľný, pohyblivý a melodický prízvuk v čakavskej chorvátčine najviac približuje prízvuku praslovančiny. 
Napríklad:

Abecedy a výslovnosť 

Chorvátčina sa zapisuje latinkou. Zápis v abecede je fonetický. Je založená na práci Kratka osnova horvatsko-slavenskoga pravopisaňa Ljudevita Gaja v roku 1830.

Príklady

Referencie

Externé odkazy 
Kolo Matice hrvatske 5-6/2012. Tema broja: Položaj hrvatskog jezika - jučer, danas, sutra, Matica hrvatska
Kolo Matice hrvatske 5-6/2012. Leopold Auburger: Položaj hrvatskoga književnog jezika i njegova pravopisa – jučer, danas i sutra

 
Jazyky v Chorvátsku
Jazyky v Bosne a Hercegovine
Slovanské jazyky
Jazyky na Slovensku
Jazyky vo Vojvodine
Dynamit

Dynamit je výbušná zmes vynájdená Alfredom Nobelom v roku 1867. Pôvodné zloženie dynamitu pozostávalo zo 75 % nitroglycerínu, 24,5 % žíhaného diatomitu (infuzóriovej hlinky) a 0,5 % sódy. Namiesto žíhaného diatomitu sa v dnešnej dobe používajú zmesi liadku amónneho a drevnej múčky. Vyrábajú sa však aj dynamity s iným zložením.

Tento vynález Alfred Nobel vysvetľoval a zároveň ospravedlňoval ako prostriedok, ktorý ľudstvu poskytne spoľahlivú a bezpečnú banskú trhavinu, ktorá nahrádza nebezpečný nitroglycerín a nevypočítateľnú strelnú bavlnu - nitrocelulózu, prípadne málo účinný čierny pušný prach. Traskavá ortuť a rozbušky ňou plnené sa však okamžite stali zbrojárskym tovarom a boli montované do granátov, mín, torpéd a ďalších smrtiacich zbraní a projektilov.

Iné projekty

Externé odkazy

Plastické trhaviny 

Výbušniny
Dolnolužická srbčina

Dolnolužická srbčina alebo dolná lužická srbčina je z obidvoch vymierajúcich lužických jazykov horšie zachovaná, pokiaľ ide o znalosti medzi dvojjazyčným obyvateľstvom a pokiaľ ide o kultúrne zázemie. Oblasť jej rozšírenia, Dolná Lužica, leží severne od českých hraníc s Nemeckom.

História a rozšírenie 
Prvá kniha vznikla v roku 1574, k národnému obrodeniu v Dolnej Lužici došlo až koncom 19. storočia. Dnes ide o chránený menšinový jazyk, vznikajú materské škôlky, kde sa ho deti učia, keďže im ho vlastní rodičia nedokázali podať (projekt WITAJ).

Za centrum dolnolužickej kultúry sa považuje mesto Chotebuz (Chośebuz, Cottbus).

Malá komunita lužických emigrantov si tiež zachováva svoj jazyk v Texase v Lee County. Je pod vplyvom okolitej nemčiny a angličtiny.

Charakteristika 

Od hornolužičtiny sa odlišuje okrem iného aj zachovávaním G a zmenou R na Š po hláskách P, T, K (tráva = tšawa), ďalej zmenou C na Č (čas = cas).

Zvláštnosťou je duál, ktorý bol aj v slovenčine a iných slovanských jazykoch do 14. stor., ale z nej vymizol (okrem zvyškov ako očú, dvoma).

Ďalšie zvláštne tvary sú pri slovesách: aorist a imperfektum.

Slovná zásoba je nemčinou ovplyvnená ešte viac ako hornolužická srbčina.

Abeceda a výslovnosť 
Dolnolužická abeceda sa líši od hornolužickej a je nasledovná:

Vzorový text

Všeobecná deklarácia ľudských práv

Pozri aj 
Hornolužická srbčina

Externé odkazy 
 Společnost přátel Lužice
 Serbski institut
 Česko-dolnosrbský slovník
 Euromosaic information page
 Kurs serskeje rěce / Bluń, lužickosrbské dialógy z učebnice Curs practic de limba sorabă v nárečí strednej Lužice (zapadna Grodkowska narěč)

Lužická srbčina
Západoslovanské jazyky
Charta OSN

Charta OSN je základný dokument Organizácie Spojených národov. Bola podpísaná v americkom meste San Francisco 26. júna 1945. Do platnosti vstúpila 24. októbra 1945 po tom, ako ju ratifikovala Čínska republika, Francúzsko, Sovietsky zväz, USA, Spojené kráľovstvo a väčšina ďalších zakladateľských krajín.

Preambula 
Úvodný text preambuly Charty OSN v slovenskom preklade:

My, ľud Spojených národov, odhodlaný
 uchrániť budúce pokolenia pred metlou vojny, ktorá dvakrát v priebehu nášho života priniesla ľudstvu nevysloviteľné strasti,
 potvrdiť vieru v základné práva, v dôstojnosť a hodnotu ľudskej osobnosti, v rovnaké práva mužov a žien i národov veľkých a malých,
 vytvoriť pomery, v ktorých možno zachovať spravodlivosť a úctu k záväzkom vyplývajúcim zo zmlúv a iných prameňov medzinárodného práva, podporovať sociálny pokrok a zlepšovať životnú úroveň vo väčšej slobode

a pre tento cieľ
 pestovať znášanlivosť a žiť spolu navzájom v mieri ako dobrí susedia,
 zjednotiť svoje sily pre zachovanie medzinárodného mieru a bezpečnosti,
 prijať zásady a zaviesť metódy zaručujúce, že sa ozbrojené sily budú používať len v spoločnom záujme a používať medzinárodný mechanizmus na podporu hospodárskeho a sociálneho povznesenia všetkých národov,

rozhodli sme sa zjednotiť svoje úsilie, aby sme dosiahli tieto ciele.

Preto sa naše vlády prostredníctvom svojich zástupcov, ktorí sa zhromaždili v meste San Franciscu a predložili svoje plné moci v dobrej a náležitej forme, dohodli na tejto Charte Spojených národov a zriaďujú týmto medzinárodnú organizáciu nazvanú Organizácia Spojených národov.

Obsah dokumentu 
Prvá kapitola definuje ciele OSN, druhá kapitola sa venuje podmienkam členstva v tejto organizácii.

Externé odkazy 
 Celý text Charty OSN 
 Celý text Charty OSN v Slovenskom jazyku

OSN
Zoznam vládcov starovekého Egypta

Pre podrobnejšie datovanie a ďalšie chronologické informácie pozri Konvenčná chronológia starovekého Egypta.

Toto je zoznam staroegyptských vládcov, ktorý zahŕňa domácich kráľov, spravidla faraónov, a cudzích panovníkov, ktorí v určitom historickom období ovládali celý štát alebo určitú jeho časť. Rímski a byzantskí panovníci nie sú jeho súčasťou. Zoznam nie je uzatvorený. Problematika tvarov mien je tiež vecou vývoja ako aj miestnej konvencie, v tomto zozname sú mená v podobe, ako ich pozná domáca česko-slovenská egyptologická škola.

V prvom stĺpci (R) sa nachádza schematické radenie panovníkov do príslušných období. Pri časti mien sa v tomto stĺpci nachádza symbol ■, ktorý značí, že poznáme aspoň približné relatívne chronologické zaradenie panovníka (obyčajne z určitého dobového kráľovského zoznamu). Bez tohoto znaku je panovník nezaradený, jeho miesto v dynastickej postupnosti je veľmi neisté alebo úplne neznáme a vieme o jeho časovom umiestnení len to, že patrí do príslušného obdobia. V druhom stĺpci (zaužívané meno) sa nachádza dnešný konvenčný tvar mena panovníka, ktorý nemusí úplne korešpondovať so súčasnou transkripciou staroegyptčiny. V zátvorke je alternatívny, menej častý tvar. V treťom stĺpci (#) je príslušná dynastia (obdobie), a ak je známe aj fixné miesto panovníka v dynastickej postupnosti s poradovým číslom (príklady: „09/10“ – 9. alebo 10. dynastia; „18:05“ – 18. dynastia, 5. panovník; „2po“ – Druhé prechodné obdobie). V ďalšom stĺpci (datovanie) je len informatívne uvedené približné obdobie panovania, v tomto prípade podľa Jürgena von Beckerath. Všetky roky sú z letopočtu pred Kristom, od roku 664 pred Kr. je datovanie na rok presné. Ostatné tri stĺpce uvádzajú prvé tri mená z tutulatúry panovníka (trónne meno (), vlastné meno () a Horovo meno).

Poznámky:
 Niektoré chronológie uvádzajú na začiatku historických dejín Egypta (preddynastické obdobie a obdobie 0. dynastie) niekoľko ďalších kráľov, ktorých existencia a poradie je v súčasnosti sporná. Tieto postavy vyplynuli z interpretácií nových nálezov z 90-tych rokov 20. storočia.
 Označovanie časového poradia pri rovnakých panovníckych menách (rímske číslo) nie je v niektorých prípadoch ustálené. Takéto čísla sa uvádzajú v zátvorkách a panovníci sa rozlišujú pomocou tronného alebo Horovho mena, ktoré sa v tomto prípade pridáva.

Historické obdobia 
Dejiny sú tradične členené podľa klasického delenia, ktoré vychádza z Manetónovych tridsiatich staroegyptských dynastií; datovanie je podľa práce Jürgena von Beckerath. Schematické farby období sú volené podľa konvencie Wikipédie:

Zoznam

Referencie

Pozri aj 
 Aigyptiaka
 Chronológia starovekého Egypta
 Zoznam rímskych cisárov
 Zoznam vládcov Byzantskej ríše

Literatúra 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

 Zoznam vládcov starovekého Egypta
Kiahne

Kiahne alebo pravé kiahne alebo variola (, , ) sú vysoko nákazlivá smrteľná choroba, ktorá je spôsobovaná vírusmi.

Ide o infekčné vírusové ochorenie s inkubačnou dobou 8 až 12 dní, prenášané kvapôčkovou infekciou, šatstvom, výlučkami alebo vyrážkou chorého. Ochorenie bolo vďaka vakcinačnému programu WHO eradikované (zneškodnené) v roku 1979. Pri ťažkých klasických formách ochorenia bola smrtnosť často až 25 %. Kiahne sú charakteristické typickým chorobným priebehom s typickými zmenami na koži.

Vírusy pravých kiahní boli v minulosti používané ako biologická zbraň, napríklad Američania predávali Indiánom prikrývky nimi infikované.

Prejavy choroby 
Medzi symptómy ochorenia patria:
 vyrážky, objavujú sa asi 4. deň od začiatku infekcie ako okrúhle červené škvrny (lek. macula) na tele a sliznici meniace sa na pupence (lek. papula), ktorých je viac na okraji tela, za 2 dni sa zmenia na pľuzgieriky (lek. vesicula) veľké až 5 milimetrov, na 7. až 9. deň od začiatku ochorenia vznikajú chrasty (lek. crusta), ktoré odpadávajú, a vznikajú jazvy
 bolesť hlavy
 teploty a horúčky.

Delenie kiahní 
Rozlišujú sa tri formy ochorenia:
 nebezpečné pravé kiahne (variola major)
 menej nebezpečný alastrim (variola minor).
 východoafrické kiahne

Kiahne treba odlišovať od dobre liečiteľného vírusového ochorenia ovčie kiahne čiže varicela (po lat. varicella, po angl. chickenpox).

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 WHO 
 Immunization Schedule 

Infekčné choroby
Vírusové choroby
B03 Kiahne - variola
Biologické zbrane
Kofi Annan

Kofi Atta Annan (* 8. apríl 1938, Kumasi, Spojené kráľovstvo (dnes Ghana) – † 18. august 2018, Bern, Švajčiarsko) bol ghanský diplomat a politik, bývalý generálny tajomník OSN.

Na funkciu generálneho tajomníka ho navrhla Bezpečná rada OSN 13. decembra 1996, o štyri dni neskôr ho Valné zhromaždenie OSN na funkciu potvrdilo. Jeho prvé funkčné obdobie sa začalo 1. januára 1997. Druhé funkčné obdobie sa začalo 1. januára 2002.

V roku 2001 dostala OSN a Annan Nobelovu cenu za mier za „prácu za lepšie organizovaný a mierovejší svet“. Roku 2003 Sacharovovu cenu za slobodné myslenie.

V rokoch 2004/05 ho kritizovali za nedostatočný dozor a pomalú reakciu na rozsiahly korupčný škandál v OSN počas jej programu „Ropa za potraviny“, ktorý sa začal za jeho predchodcu Butrusa Butrusa-Ghálího.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Hlavná stránka Generálneho tajomníka OSN

Nositelia Nobelovej ceny za mier
Ghanskí politici
Generálni tajomníci OSN
Sacharovova cena
Absolventi MIT
Ghanskí diplomati
Organizácia Spojených národov pre vzdelávanie, vedu a kultúru

Organizácia Spojených národov pre vzdelávanie, vedu a kultúru alebo Organizácia OSN pre vzdelávanie, vedu a kultúru (, skratka UNESCO) je medzinárodná organizácia systému OSN, ktorá má mandát na rozvoj vzdelávacieho, vedeckého a kultúrneho potenciálu svetového spoločenstva.

Stála pri zrode Európskeho strediska pre jadrový výskum alebo Medzinárodného strediska pre štúdium konzervácie a reštaurovania pamiatok. Pomohla pri vzniku medzivládnych programov v oblasti hydrológie, oceánografie, geológie a životného prostredia. Pod patronátom UNESCO vznikol rad medzinárodných dohovorov vzťahujúcich sa na autorské práva, ochranu pamiatok a iné.

Vzhľadom na nesúhlas s vtedajšími cieľmi, administratívou a neefektívnou prácou vystúpili v roku 1984 z UNESCO USA. V roku 1985 ich nasledovalo Spojené kráľovstvo a v roku 1986 Singapur. Postup týchto krajín mal vážne následky na finančnú situáciu tejto svetovej organizácie.
Spojené kráľovstvo obnovilo členstvo v UNESCO v roku 1997 a USA v roku 2003. 

Slovensko získalo členstvo v UNESCO 9. februára 1993 (Česko-Slovensko bolo zakladajúcim členom UNESCO).

21-členný Výbor svetového dedičstva, volený členskými štátmi na Generálnom zhromaždení, schválil a zapísal do Zoznamu svetového dedičstva doteraz niekoľko lokalít zo Slovenska:

a) z kultúrneho dedičstva:
 Mesto Banská Štiavnica s technickými pamiatkami okolia (Kolumbia – Cartagena, 1993)
 Levoča, Spišský hrad s okolitými pamiatkami (Kolumbia – Cartagena, 1993)
 Pamiatkovú rezerváciu ľudovej architektúry Vlkolínec (Kolumbia – Cartagena, 1993)
 Historické jadro mesta Bardejov (Austrália – Cairns, 2000)
 Drevené kostoly v slovenskej časti Karpatského oblúka - rímskokatolícky kostol sv. Františka z Assisi v Hervartove, rímskokatolícky kostol Všetkých svätých v Tvrdošíne, evanjelický artikulárny kostol v Kežmarku, evanjelický artikulárny kostol v Hronseku, evanjelický artikulárny kostol v Leštinách, gréckokatolícky chrám sv. Mikuláša v Bodružali, gréckokatolícky chrám sv. Michala archanjela v Ladomirovej a gréckokatolícky chrám sv. Mikuláša Biskupa v Ruskej Bystrej (Kanada – Quebec, 2008)
Limes Romanus-spolu s Rakúskom a Nemeckom (2021)

b) z prírodného dedičstva:
 Jaskyne Slovenského krasu a Aggteleckého krasu (spolu s Maďarskom v Berlíne, 1995) s rozšírením o Dobšinskú ľadovú jaskyňu a Stratenskú jaskyňu (Austrália – Cairns, 2000) podľa časti nominačného projektu Rokliny Slovenského raja, predloženého 26. 6. 1997.
 Pralesy Havešová, Stužica a Rožok v Národnom parku Poloniny a Vihorlatský prales v pohorí Vihorlat (Nový Zéland – Christchurch, 2007)

Referencie

Externé odkazy 
 UNESCO (en, fr, es, ru, ar, zh)
 Databáza organizácií udržujúcich oficiálne vzťahy s UNESCO (en, fr)

UNESCO
Špecializované agentúry OSN
Organizácie založené v 1945
1783



Udalosti 
 koniec americkej vojny o nezávislosť (parížska mierová zmluva)

Narodenia 
 2. január – Christoffer Wilhelm Eckersberg, dánsky maliar († 1853)
 23. január – Stendhal, francúzsky spisovateľ († 1842) 
 9. február – Vasilij Andrejevič Žukovskij, ruský básnik a literárny kritik († 1852)
 3. apríl – Washington Irving, americký spisovateľ († 1859)
 24. júl – Simón Bolívar, venezuelský generál a politik († 1830) 
 6. október – Thomas Attwood, britský ekonóm († 1859)

Úmrtia 
 6. február – Lancelot Brown, anglický záhradný architekt (* 1716)
 10. júl – Adam František Kollár, slovenský spisovateľ, historik a knihovník (* 1718)
 18. september – Leonhard Euler, švajčiarsky matematik a fyzik (* 1707)
 19. august – Franz Xaver Messerschmidt, nemecko-rakúsky barokový sochár (* 1736)
 29. október – Jean le Rond d’Alembert, francúzsky filozof, fyzik a astronóm (* 1717)
 16. december – Johann Adolf Hasse, nemecko-taliansky hudobný skladateľ (* 1699)

 
 1783
Terry Gilliam

Terence Vance Gilliam (* 22. november 1940, Minneapolis, Minnesota, USA) je anglo-americký filmový režisér.

Preslávil sa ako člen skupiny Monty Python. Je autorom animovaných pasáží v jednotlivých dieloch.

Filmografia

Réžia 

 1974: The Miracle of Flight (krátkometrážny)
 1975: Monty Python a Svätý Grál (Monty Python and the Holy Grail) spolu s Terry Jonesom 
 1977: Jabberwocky
 1981: Time Bandits (Lupiči času - V)
 1983: Monty Python: Zmysel života (Monty Python's The Meaning of Life)
 1983: The Crimson Permanent Assurance  
 1985: Brazil 
 1988: The Adventures of Baron Munchhausen  (Dobrodružstvá baróna Prášila - V)
 1991: Kráľ rybár (The Fisher King) 
 1995: Dvanásť opíc (Twelve Monkeys) 
 1998: Strach a hnus v Las Vegas (Fear and Loathing in Las Vegas)
 2005: Kliatba bratov Grimmovcov (The Brothers Grimm)
 2005: Krajina prílivu (Tideland)
 2009: Imaginarium Dr. Parnassa

Pozri aj 
 Monty Python

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 

Britskí filmoví režiséri
Filmoví režiséri USA
Monty Python
Osobnosti z Minneapolisu
Účastníci Medzinárodného filmového festivalu Karlovy Vary
1721



Narodenia 
 16. február – Ján Karlovský, slovenský filozof († 1794)
 12. apríl – Juraj Pavlín Bajan, slovenský katolícky kňaz, kazateľ, organista a hudobný skladateľ († 1792)
 29. december – Madame de Pompadour, milenka francúzskeo kráľa Ľudovíta XV. († 1764)

Úmrtia  
 19. marec – Klement XI., 243. pápež (* 1649)
 18. júl – Jean-Antoine Watteau, francúzsky rokokový maliar (* 1684)
 12. december – Alexander Selkirk, škótsky námorník, predloha pre postavu Robinsona Crusoe (* 1676)

 
 1721