joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Elizabeth Banks

Elizabeth Banks, vlastným menom Elizabeth Irene Mitchell, (* 10. február 1974, Pittsfield, Massachusetts, USA) je americká herečka, režisérka, producentka a scenáristka. Je známa vďaka úlohe Effie Trinket vo filmoch Hunger Games v rokoch 2012 až 2015.

Životopis 
Banks sa narodila v meste Pittsfield v štáte Massachusetts a vyrastala na Brown Street, ako najstaršia zo štyroch detí Ann a Marka P. Mitchella. Jej otec bol vojnový veterán z Vietnamu a jej matka pracovala v banke. Banks rada hrávala baseball a jazdila na koňoch.

Kariéra 
Banks si zmenila svoje priezvisko po vstupe do spolku Screen Actors Act, keďže herečka Elizabeth Mitchell bola už zaregistrovaná v spolku pod týmto menom. 

Debutovala v nezávislom filme Surrender Dorothy v roku 1998 ako Elizabeth Casey a počas nasledujúcich siedmich rokov sa objavila v rôznych filmoch vrátane Wet Hot American Summer (2001), Swept Away (2002) a Seabiscuit (2003). 

V roku 2002 založila Banks so svojím budúcim manželom Maxom Handelmanom svoju vlastnú produkčnú spoločnosť s názvom Brownstone Productions.

V roku 2006 sa Banks objavila vo filme Invincible.

V roku 2008 hrala bývalú manželku a matku dcéry Ryana Reynoldsa v komediálnom filme Definitely, Maybe, spolu s Islou Fisher a Ryanom Reynoldsom. O rok neskôr, sa objavila v horore The Uninvited, spolu s Emily Browning a Arielle Kebbel. 

V roku 2012 si stvárnila postavu Gail Abernathy-McKadden v hudobnom komediálnom filme Pitch Perfect, ktorý získal obrovský úspech. V rovnakom roku hrala postavu Effie Trinket, vo všetkých štyroch dieloch The Hunger Games. 

V roku 2014 časopis Elle Magazine ocenil Banks, za ktorú získala ocenenie The Women in Hollywood Awards, ktorý ocenil ženy za vynikajúce úspechy vo filme, zahŕňajúce všetky aspekty filmového priemyslu vrátane hrania, réžie a produkcie. 

V roku 2015 sa podieľala na produkcií filmu Pitch Perfect 2, ktorý bol zároveň jej režisérskym debutom. Rovnakú úlohu zohrala aj pri Pitch Perfect 3 z roku 2017. 

V roku 2015 bola vymenovaná za členku poroty na filmovom festivale v Benátkach. 

V roku 2018 hrala s Melissou McCarthy v komediálnom filme Happytime Murders. V roku 2019 režírovala a  produkovala film Charlie's Angels. Vo filme si tiež zahrala menšiu úlohu. V súčasnosti (2020) stvárňuje postavu Jill Ruckelshaus v miniseriály Mrs. America.

Osobný život 
Banks sa stretla so svojím manželom Maxom Handelmanom, 7. septembra 1992. Boli zosobášení v roku 2003. Pár má dvoch synov, ktorých im porodila náhradná matka.

Banks je silnou zástankyňou prezidentskej kampane Hillary Clintonovej. Identifikuje sa ako feministka. Je dobrou kamarátkou herca Paula Rudda, s ktorým spolupracovala na viacerých filmoch.

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Dabingové herečky USA
Režiséri USA
Producenti USA
Scenáristi USA
Feministky USA
Osobnosti z Massachusetts
Najhľadanejší

Najhľadanejší () je americký kriminálno-dramatický seriál vytvorený Reném Balcerom, ktorý bol stanicou CBS objednaný v máji 2019. Ide o spin-off dramatického seriálu FBI Dicka Wolfa, v ktorého prvej sérii boli postavy z tohto seriálu predstavené. Seriál mal premiéru 7. januára 2020.

6. mája 2020 bol seriál obnovený pre druhú sériu, ktorá bude mať premiéru na jeseň 2020. Na Slovensku mal premiéru 7. júla 2020 na JOJke.

O seriáli 

Spin-off sa sústreďuje na špeciálny vyšetrovací tím FBI, ktorý loví zločincov, ktorých mená sú zapísané na zozname najhľadanejších zločincov FBI.

Obsadenie

Hlavné postavy 

 Julian McMahon ako Jess LaCroix, veliteľ tímu a špeciálny agent FBI
 Kellan Lutz ako Kenny Crosby, špeciálny agent FBI
 Roxy Sternberg ako Sheryll Barnesová, špeciálna agentka FBI a zástupkyňa veliteľa
 Keisha Castle-Hughes ako Hana Gibsonová, FBI analytička
 Nathaniel Arcand ako Clinton Skye, špeciálny agent FBI

Vedľajšie postavy 

 YaYa Gosselin ako Tali LaCroixová, dcéra Jessa LaCroixa a neter Clintona Skyea
 Lorne Cardinal ako Nelson Skye, otec Clintona Skyea, svokor Jessa LaCroixa a starý otec Tali LaCroixovej
 Irene Bedard ako Marilou Skyeová, matka Clintona Skye,a svokra Jessa LaCroixa a stará mama Tali LaCroixovej

Postavy z crossoveru 

 Zeeko Zaki ako špeciálny agent Omar Adom "OA" Zidan (FBI)
 Ebonée Noel ako špeciálna agentka Kristen Chazalová (FBI)
 John Boyd ako špeciálny agent Stuart Scola (FBI)
 Alana de la Garza ako šéfka tímu FBI Isobel Castilleová (FBI)
 Jeremy Sisto ako špeciálny agent Jubal Valentine (FBI)

Série

Časti

Backdoor pilot (2019) 

Epizóda "Most Wanted" (Na úteku) z 1. série seriálu FBI poslúžila ako pilotná časť pre seriál Najhľadanejší.

1. séria (2020)

2. séria (2020–21)

Produkcia 

29. januára 2019 bolo oznámené, že si stanica CBS objednala backdoor pilot pre potencionálny spin-off nazvaný FBI: Most Wanted. Seriál sa zamiera na divíziu FBI, ktorá sa špecializuje na sledovanie a dolapenie najznámejších zločincov na zozname najhľadanejších zločincov FBI. Podľa Dicka Wolfa je spin-off pripravený spustiť sériu prepojených seriálov, podobne ako to bolo pri iných Wolfovych franšízach Chicago a Law & Order na NBC. 9. mája 2019 bolo oznámené, že spin-off FBI: Most Wanted dostal zelenú. O niekoľko dní neskôr bolo oznámené, že seriál by mal mať premiéru v medzisezónnom období zima-jar 2020. Premiéru mal 7. januára 2020. 13. marca 2020 Universal Television pozastavil výrobu seriálu z dôvodu pandémie koronavírusu. 6. mája 2020 bol seriál obnovený pre druhú sériu.

Referencie

Externé odkazy 

  na CBS
 
 Najhľadanejší na SerialZone
 
 Najhľadanejší na TV.com
 Najhľadanejší v recenznom agregátore Rotten Tomatoes
 Najhľadanejší v recenznom agregátore Metacritic

Televízne seriály USA
Kriminálne televízne seriály
Dramatické televízne seriály
Televízne seriály CBS
Televízne seriály z roku 2020
Svätojakubská cesta na Slovensku

Svätojakubská cesta na Slovensku je pútnická magistrála, ktorá spája významné pútnické miesta na Slovensku. Jej hlavná vetva začína v Košiciach a územím Slovenska smeruje cez Bratislavu do Rakúska, kde nadväzuje na Jakobsweg a európsku sieť pútnických ciest do španielskeho mesta Santiago de Compostela. Ďalšie vetvy vedú z Poľska Spišom, cez Kysuce , z Maďarska  a pripravuje sa nová vetva cez Oščadnicu a Trenčín.

Magistrála vznikla s cieľom zvýšenia náboženského povedomia a histórie a nadväzuje na v minulosti využívané pútnické trasy. Má ambíciu byť plnohodnotnou súčasťou celoeurópskej siete Svätojakubských ciest. Charakteristickým znakom trás je označenie logom, existujúca infraštruktúra, služby i cirkevná, kultúrna, sponzorská a politická podpora. V súčasnosti existuje sieť značených trás na púť do Santiaga de Compostela od Poľska po Sicíliu, od Švédska po Rumunsko a je postupne vyznačovaná i dopĺňaná informačnými systémami a službami.

Trasa na Slovensku 
Prvé aktivity, smerujúce k vyznačeniu trasy a oživeniu svätojakubských pútí vznikli v roku 2012 a v roku 2020 bolo z celkovej dĺžky 620 km vyznačených okolo 80 %. Svätojakubská cesta vedie prevažne po značených turistických chodníkoch alebo cyklochodíkoch a je navrhnutá s ohľadom na potreby pútnikov. Vedie cez významné a turisticky atraktívne slovenské mestá, kultúrne pamiatky, národné parky či iné pozoruhodnosti svetového či národného významu.

Hlavná vetva 
Hlavná slovenská vetva vedie z Košíc do Bratislavy, meria 621 km a je možné ju prejsť za približne 30 dní. Je rozdelená do 5 úsekov a viacerých etáp, z ktorých každá zaberie pútnikovi približne jeden deň cesty.

Sekundárna vetva 
Plánovaná je aj sekundárna vetva Svätojakubskej cesty na Slovensku, ktorá bude viesť prevažne po Považí cez obce Oščadnica – Trenčín – Trnava. Dokončenie sekundárnej vetvy sa odhaduje na rok 2022.

Iné verzie trasy 
Treba podotknúť, že uvedená trasa je preferovaná a realizovaná občianskym združením Priatelia Svätojakubskej cesty na Slovensku – Camino de Santiago. Napr. Asociácia Fórum Jakubskej cesty uvádza pod Svätojakubskou cestou len tri časti a iniciatívu spomínaného občianskeho združenia neuznáva.

Referencie

Pozri aj 
 Trasa pútnikov do Santiago de Compostela
 Medzinárodná Mariánska turistická trasa
 Zoznam pútnických miest na Slovensku

Pútnické cesty
Ian Holm

Sir Ian Holm Cuthbert CBE (* 12. september 1931, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 19. jún  2020, Londýn) bol anglický herec. V roku 1981 bol nominovaný na cenu Academy Awards za svoju rolu vo filme Chariots of Fire.

Životopis 
Holm sa narodil do anglickej rodiny v Londýne. Jeho otec bol psychiater, ktorý pracoval ako supervízor psychiatrickej liečebne West Ham Corporation a bol jedným z priekopníkov liečby elektrickým šokom a jeho matka bola zdravotnou sestrou. Mal staršieho brata Erica, ktorý zomrel v roku 1943.

Kariéra 
V roku 1981 hral vo filme Chariots of Fire ktorý mu priniesol nomináciu na Oscara za najlepšieho herca. Získal tiež cenu BAFTA za najlepšieho herca vo vedľajšej úlohe. V osemdesiatych rokoch mal nezabudnuteľné úlohy vo filmoch Time Bandits (1981), Greystoke: The Legend of Tarzan, Lord of the Apes (1984) a Terry Gilliam's Brazil (1985) a podobne.

V roku 2001 sa objavil ako Bilbo Baggins vo filme The Lord of the Rings: The Fellowship of the Ring. V rovnakom roku sa objavil aj v hororovom filme Z pekla, kde stvárnil úlohu sira Williama Gulla. Neskôr zopakoval svoju úlohu Bilba Bagginsa vo filme The Hobbit: An Unexpected Journey a The Hobbit: The Battle of the Five Armies z filmovej trilógie Hobit. V tomto filme si zahral aj Martin Freeman, ktorý stvárnil mladšiu verziu Bilba.

Získal niekoľko nominácií a ocenení za jeho filmové a divadelné herecké počiny. V roku 1998 bol povýšený do šľachtického stavu za jeho služby pre drámu.

Osobný život 
Holm sa oženil štyrikrát. Jeho prvé tri manželstvá sa skončili rozvodom. Od roku 2003 až do svojej smrti bol ženatý s umelkyňou Sophie de Stempel. Holm mal päť detí; tri dcéry (Jessica, Sarah-Jane a Melissa) a dvoch synov (Barnaby a Harry) od troch žien vrátane prvých dvoch jeho štyroch manželiek. Mal vnuka Archieho. V roku 2001 bol liečený na rakovinu prostaty.

Úmrtie 
Mnoho rokov bojoval s Parkinsonovou chorobou. Zomrel v nemocnici 19. júna 2020 vo veku 88 rokov.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
Obituary: Ian Holm by BBC News
Sir Ian Holm obituary by The Guardian

Zdroj 

Anglickí divadelní herci
Anglickí filmoví herci
Anglickí televízni herci
Osobnosti z Londýna
Držitelia ceny BAFTA za najlepšieho herca vo vedľajšej úlohe
Bronislav Ignác Kramár

Mgr. Bronislav Ignác Kramár O. Praem. (* 31. október 1945† 20. jún 2020) bol slovenský kňaz, premonštrátsky mních, 50. opát Želivského kláštora v rokoch 19992013.

Narodil v roku 1945 do roľníckej rodiny v Slovenskej Novej Vsi pri Trnave. Vyštudoval Strednú zdravotnú školu v Trnave. Počas štúdia sa rozhodol stať kňazom a šiel študovať teológiu na seminár do Bratislavy, kde sa dostal na druhý pokus. Po kňazskej vysviacke v roku 1971 bol kaplánom v Novom Meste nad Váhom, neskôr farárom v Čachticiach a od roku 1983 pôsobil v obci Pata neďaleko Serede. Vrámci Paty vykonával funkciu aj vo filiálke Pusté Sady. V obci v čase normalizácie uskutočnil rozsiahlu opravu miestneho Kostola Narodenia Panny Márie. Od roku 1988 zároveň pôsobil ako miestny dekan. V roku 1976 vstúpil do Kanónie premonštrátov v českom Želive, kde v roku 1979 zložil večné sľuby do rúk opáta Bohumila Víta Tajovského. Členkou rádu bola ešte pred ním aj jeho sestra. Bol vypočúvaný ŠtB a od roku 1973 bol v záznamoch ŠtB vedený ako kandidát na spoluprácu, v roku 1987 bol vedený vo zväzkoch ŠtB ako agent č. 30599 s krycím menom Svätý. Cielenú spoluprácu s ŠtB však Kramár v interview odmietol a podporu mu vyjadrili aj členovia želivskej komunity. Vo februári 1999 bol v Želivskom kláštore v prvej voľbe zvolený za opáta koadjútora. Opátsku benedikciu prijal z rúk vtedajšieho biskupa v Hradci Králové Dominika Duku 17. apríla 1999 v Chráme Narodenia Panny Márie v Želive. 30. septembra 1999 sa stal želivským opátom. Počas jeho pôsobenia sa venoval rekonštrukcii kláštorného areálu, kláštor viac otvoril verejnosti a bola obnovená tradícia varenia piva. V roku 2011 bol za opáta zvolený znovu a kláštor viedol do roku 2013, keď rezignoval zo zdravotných dôvodov. Zomrel 20. júna 2020.

Referencie 

Osobnosti zo Slovenskej Novej Vsi
Opáti Želivského kláštora
Slovenskí opáti
Českí opáti
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Premonštráti
BursaRay

BursaRay (nepresne: Bursaray) je metro v meste Bursa v severozápadnom Turecku. 

Postavila ho v roku 2000 turecká spoločnosť TÜVASAŞ. Meno BursaRay je slovo zložené z mena mesta Bursa a tureckého slova ray znamenajúceho koľajnica. Metro BursaRay bolo prvýkrát otvorené pre cestujúcich 24. apríla 2002. V budúcnosti sa plánuje rozšírenie tohto metra o 50 kilometrov.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Bursaray

Zdroj
 BursaRay

Bursa
Doprava v Turecku
Sokel

Sokel (nárečovo: cokel; z nem. Sockel alebo staršie Zocke(n) = sokel) môže byť:
murovaný alebo kamenný (tvarovaný alebo rovný) podstavec sochy, pomníka, náhrobníka, piliera a pod., resp. spodná časť klasického podstavca, synonymá: podnož, pätka, postament, pozri sokel (podstavec)
najspodnejšia časť steny budovy (resp. fasády), stĺpa, časti budovy alebo múra, ktorá sprostredkúva prechod na spodný terén, je spravidla zhotovená z odolnejšieho materiálu než zvyšok stavby, často (mierne alebo výrazne) vyčnieva von a často má architektonické stvárnenie, synonymá: podnož, pätka, postament, podmúrok, fasádna podmurovka, pozri sokel (fasáda)
a) nízky ochranný pás na stene pri dlážke (pri podlahe) alebo dolná (vyčnievajúca) časť steny (spravidla z obkladačiek); b) spodná farebne odlíšená časť steny miestnosti, najmä v kuchyni a podobne, pozri sokel (vnútorná stena)
spodná časť nábytku (napr. skrine), synonymá: podnož, pätka, pozri podnož (nábytok)

Zdroje 

sokel. In: Slovník cudzích slov (akademický)
sokel. In: Krátky slovník slovenského jazyka
sokel. In: Slovník slovenského jazyka (Peciar)

sokel. In: Všeobecný encyklopedický slovník S-Ž, Cesty, 2002, S. 207
sokel. In: Veľký slovensko-ruský slovník 4, Bratislava: Veda, 1990, S. 413
podezdívka. In: 
podnož. In: Technický naučný slovník M-Po, Praha, Bratislava, 1963, S. 587
patka. In: Ottův slovník naučný 

Sockel. In: Lueger Lexikon der gesamten Technik
Kyslá kapusta

Kyslá kapusta je na jemno nakrájaná hlávková kapusta, ktorá bola skvasená pomocou bakterií mliečného kvasenia (Leuconostoc, Lactobacillus a Pediococcus). Má charakteristickú kyslú chuť spôsobenú kyselinou mliečnou, ktorá vznikla kvasením cukrov obsiahnutých v nakrájanej kapuste.

Výroba 
Pre kvasenie sa hodí kapusta neskorá, ktoré rastie v pevných hlávkach a nemá silnú žilnatinu. Raná kapusta nie je chuťovo dobrá a navyše sa rýchlo kazí.

Tradične je kyslá kapusta pripravovaná v keramickom hrnci, ktorého uzáver je tvorený kusom vlhkej tkaniny, doskou a ťažkým kameňom. Tento uzáver nie je celkom vzduchotesný a kyslá kapusta sa kazí na styčnej ploche nálevu, kde je kontakt so vzduchom. Alternatívou, ktorá sa vyhne tomuto problému, je typ keramickej nádoby, ktorá má žliabok okolo svojho viečka. Naplnením žliabku s vodou dosiahne vzduchotesný uzáver. Kapustu je treba do nádoby dôkladne natlačiť, aby v nej neostal žiadny vzduch, pretože kvasenie by potom neprebehlo a kapusta by sa pokazila. Vo veľkovýrobe sa spravidla používajú veľké hermeticky uzavreté sudy vybavené ventilom, ktorý umožňuje únik vzniknutých plynov.

Nech sa používa akákoľvek metóda, je vždy nutné umožniť plynom vzniknutých pri kvasení uniknúť.

Zdravotný prínos 
Kyslá kapusta má významný zdravotný prínos. Je výborným zdrojom vitamínu C, bakterií kyseliny mliečnej, v menšej mieře potom zdrojom vitamínu K a skupiny vitamínov B, minerálov ako draslík, vápnik, fosfor, síra, horčík či fluór. Kyslá kapusta podporuje tvorbu krvi a hormónov, umožňuje lepšie bojovať proti únave a zvyšuje obranyschopnosť organizmu. Pomáha znižovať krvný tlak a zároveň aktivuje funkciu čriev a vylučovania toxických látok. Má odvodňujúcí účinok, a preto umožňuje rýchle odstraňovanie odpadových látok z tela.

Kyslá kapusta spôsobuje silnú plynatosť, je to dané obsahom pre človeka nestráviteľnej rafinózy, ktorá v črevách produkuje plyny.

V dobách, kedy neexistovali mrazené potraviny a potraviny z južnej pologule neboli dostupné v strednej a severnej Európe, poskytovala kyslá kapusta zdroj dôležitých živín počas zimy. Kyslá kapusta sa skladovala vo veľkom množstve už v pivniciach starých Grékov a Rímanov a v 16. storočí bola tak veľmi obľúbená, že si vyslúžila názov „všeholiek“. Mala svoj význam aj v moreplavbe – napríklad bez nej by možno vtedy ani nebola objevená Amerika, pretože práve kyslá kapusta to bola, čo natlačená v sudoch sprevádzala Krištofa Kolumba na jeho plavbách a chránilo námorníkov pred toľko obávaným skorbutom nebo kapitán Cook si so sebou na cesty brával zásoby kyslej kapusty, ktorá, vďaka obsahu vitamínu C, pomáhala zabrániť skorbutu. Nemecké námorníctvo v tomto pokračovalo dokonca aj v dobách, kedy to britské prešlo na citróny.

Podobné potraviny 
Kyslá kapusta, prípadne jej spôsob spracovania nie je čisto európskou záležitosťou. Môžeme ju napríklad nájsť v podobe kórejského kimčchi.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Listová zelenina
Česká kuchyňa
Slovenská kuchyňa
Nemecká kuchyňa
Rakúska kuchyňa
Poľská kuchyňa
Ukrajinská kuchyňa
Fermentované jedlá
André Schürrle

André Schürrle (* 6. november 1990, Ludwigshafen am Rhein, Nemecko) je nemecký futbalový útočník či ofenzívny záložník, ktorý hrá za anglický klub Fulham, kde je v súčasnosti na hosťovaní z Borussie Dortmund.

Je majstrom sveta z roku 2014. Okrem nemeckej Bundesligy pôsobil v Anglicku.

Reprezentačná kariéra 
Nastupoval za mládežnické reprezentácie Nemecka.

Od roku 2010 hrá za A-tím Nemecka. 15. októbra 2010 nastrieľal hattrick v záverečnom kvalifikačnom stretnutí s domácim Švédskom a pomohol tak k výhre 5:3. Nemecko malo postup na majstrovstvá sveta v roku 2014 v Brazílii zaistený už skôr.

Zúčastnil sa ME 2012 konaného v Poľsku a na Ukrajine, kde Nemecko vypadlo v semifinále s Talianskom.

Trenér Joachim Löw ho vzal na majstrovstvá sveta 2014 v Brazílii. Nemci postúpili zo základnej skupiny G so 7 bodmi z prvého miesta po výhre 4:0 nad Portugalskom, remíze 2:2 s Ghanou a výhre 1:0 nad USA.

V osemfinále Nemci vyradili Alžírsko po výsledku 2:1 po predĺžení. Schürrle strelil v úvode prvej časti predĺženia dôležitý gól, navyše pätičkou. S tímom získal zlaté medaily po finálovej výhre 1:0 nad Argentínou.

Trenér Löw ho zaradil i do záverečnej nominácie na EURO 2016 vo Francúzsku. Nemci získali na turnaji bronzové medaily, v semifinále ich vyradilo domáce Francúzsko po výsledku 0:2.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Transfermarkt.de
 Fussballdaten.de
 Profil hráča na National Football Teams.com 
 Profil hráča – reprezentačné štatistiky v A-mužstve

Nemeckí futbalisti
Futbaloví útočníci]
Hráči 1. FSV Mainz 05
Hráči Bayer 04 Leverkusen
Hráči Chelsea FC
Majstri sveta vo futbale
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2012
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2016
Connie Nielsenová

Connie Inge-Lise Nielsen (* 3. júl 1965, Frederikshavn, Dánsko) je dánska herečka.

Životopis 
Nielsenová sa narodila v meste Frederikshavn a vyrastala na dedine Elling v Dánsku. Jej otec, Bent Nielsen, bol vodičom autobusu a jej matka bola úradníčka v poisťovníctve. V 18 rokoch odcestovala do Paríža, kde pracovala ako herečka a modelka, čo viedlo k ďalšej práci a štúdiu v Taliansku. Mnoho rokov žila v Taliansku a potom sa presťahovala do Spojených štátov, kde stále žije.

Kariéra 
Jej celovečerným debutom bol francúzsky film Par où t'es rentré? z roku 1984. Neskôr hrala v niekoľkých talianskych filmoch, napríklad Vacanze di Natale '91 (1991).

V polovici 90. rokov sa presťahovala do Spojených štátov a v roku 1997 si zahrala jednu z vedľajších úloh vo filme Diablov advokát. Neskôr sa objavila vo filmoch Permanent Midnight (1998), Rushmore (1998) a Soldier (1998).

V roku 2000 hrala vo filme Gladiator.

V roku 2004 hrala v dánskom filme Brødre (známy tiež ako Brothers), za ktorý získala cenu za najlepšiu herečku na medzinárodnom filmovom festivale v San Sebastiane. Nominovaná bola tiež na cenu European Film Awards. V roku 2006 nahradila Marisku Hargitayovú v seriály Law & Order: Special Victims Unit.

Spolu s Charlotte Gainsbourgovou sa objavila vo filme Larsa Von Triera, Nymphomaniac z roku 2014. Stvárnila postavu Hippolyty vo filmoch Wonder Woman (2017), Justice League (2017) a Wonder Woman 1984 (2020).

Osobný život 
Od roku 2004 do roku 2012 Nielsenová chodila s Larsom Ulrichom, s ktorým má syna. Má tiež staršieho syna z predchádzajúceho vzťahu s Fabiom Sartorom.

Hovorí ôsmimi jazykmi: dánsky, anglicky, francúzsky, nemecky, taliansky, nórsky, švédsky a čiastočne španielsky.

Iné projekty

Zdroj 

Dánske filmové herečky
Dánske televízne herečky
Dánske modelky
Mercedes McCambridgeová

Carlotta Mercedes Agnes McCambridge (* 16. marec 1916, Joliet, Illinois, USA† 2. marec 2004, La Jolla, Kalifornia, USA) bola americká herečka. Je držiteľkou ceny Academy Awards za jej rolu vo filme All the King's Men z roku 1949.

Životopis 
Narodila sa v meste Joliet, v štáte Illinois v roku 1916. Vyrastala na rodinnej farme v Blackstone v štáte Illinois, až dokým nezačala navštevovať katolícku vysokú školu v Chicagu.

Študovala anglický jazyk a divadlo na Mundelein College v Chicagu. V roku 1936 pracovala v NBC Radio Network v Chicagu a následne s ním podpísala zmluvu na päť rokov.

Kariéra 
Filmová kariéra McCambridgeovej sa rozbehla keď bola obsadená ako Sadie Burke vo filme All King's Men z roku 1949. Získala za svoju rolu cenu Academy Awards za najlepšiu herečku.

V roku 1954 spolupracovala s Joan Crawford a Sterlingom Haydenom v nekonvenčnej dráme Johnny Guitar. Film sa v súčasnosti považuje za kultovú klasiku. Počas natáčania, sa medzi McCambridgeovou a Crawfordovou vytvorila veľká nevraživosť.

V roku 1956 hrala po boku Elizabeth Taylor a Jamesa Deana vo filme Gigant. Za svoju úlohu bola druhýkrát nominovaná na Academy Awards. V roku 1959 sa McCambridgeová objavil po boku Katharine Hepburn, Montgomery Clifta a Elizabeth Taylor vo filmovej adaptácii filmu Suddenly, Last Summer.

V roku 1973 vo filme The Exorcist prepožičala svoj hlas démonovi Pazuzu, ktorým je posadnutá mladá dievčina  Regan (Linda Blair). Režisér William Friedkin navrhol, aby bola počas dabovania uviazaná na stoličke aby to vyzeralo, že démon bojuje proti vymýtaniu. Friedkin tvrdil, že spočiatku McCambridgeová nechcela aby bola spájaná s filmom, pretože sa obávala, že by to mohlo ovplyvniť výkon Lindy Blair, ktorá hrala Regan. Neskôr sa však sťažovala, že nebola pozvaná na premiéru filmu. Jej spor s Friedkinom sa skončil keď jej pripísali prácu na filme.

Osobný život 
McCambridge si vzal svojho prvého manžela, Williama Fifielda v roku 1939, keď mala 23 rokov. Mali spolu syna Johna Lawrence Fifielda, narodeného v decembri 1941. Pár sa rozviedol v roku 1946 po siedmich rokoch manželstva.

V roku 1950, keď mala 34 rokov, sa McCambridgeová vydala za kanadského herca Fletchera Markla. Jej syn John neskôr prevzal meno Markle. McCambridgeová a Markle sa rozviedli v roku 1962, po dvanástich rokoch manželstva.

McCambridgeová zomrela sama, dňa 2. marca 2004 v La Jolla, v San Diegu v Kalifornii, prirodzenou smrťou. Má dve hviezdy na Hollywoodskom chodníku slávy, jedna je za jej filmové zásluhy a druhá pre televízne zásluhy.

Zdroj 

Filmové herečky USA
Divadelné herečky USA
Televízne herečky USA
Osobnosti z Illinoisu
Perica Bencúrová

Perica Bencúrová, za slobodna Didolićová (* 6. marec 1880, Selca, Chorvátsko† 7. augusta 1971, Trnava) bola manželka lekára a spisovateľa Martina Kukučína.

Zo života 
Rodičmi Perice boli Vicko Didolić (nar. 1831), verejný činiteľ v 19. storočí a Kata Didolić, za slobodna Definis (nar. 1835).

Perica mala jedného staršieho brata.

Zomrela 7. augusta 1971 a je pochovaná na Národnom cintoríne v Martine.

Perica sa za spisovateľa Martina Kukučína (vlastným menom Matej Bencúr) vydala 23. októbra 1904 v meste Selca, na ostrove Brač, v Chorvátsku.

Starobilá patricijská rodina Didolićovcov s bohatými politickými, kultúrnymi a obchodnými kontaktmi v Dalmácii, vlastnila na ostrove Brač pôdu, vyrábala a obchodovala s olejom a vínom, prevádzkovala obchody v Záhrebe, Ľvove, ale aj v Prahe. Rodina podporovala zjednotenie Dalmácie s Chorvátskom a Slavónskom, či zavedenie chorvátskeho jazyka do verejnej správy a súdnictva. Dom Didolićovcov v období chorvátskeho národného obrodenia bol centrom kultúrneho a politického života.

V roku 1907 spolu s manželom Perica odišla do južnej Ameriky. Po ročnom pobyte v Santiagu de Chile, sa usadili v Punta Arenas medzi chorvátskymi vysťahovalcami. Priatelia ich presvedčili, aby si kúpili farmu. Vykorenenie z rodného domu, kraja a k tomu niekoľkonásobný neúspech ohladne farmy naštartovali u Perice ťažkú depresiu. V roku 1922 sa rozhodli na návrat do Európy.

Keď 8. novembra 1925 odišli znova do južnej Ameriky usporiadať svoje osobné i majetkové záležitosti, pri tejto ceste u Perice prepukla choroba naplno.

Po návrate do Chorvátska Martin Kukučín musel Pericu hospitalizovať na jar 1926 v ústave choromyseľných, v kúpeľnom mestečku Lipik. U Perice sa obdobia jasnej mysle striedali s hlbokými depresiami. Perici sa zdravotný stav zlepšil ešte počas Kukučínovho života.

Po Kukučínovej smrti Perica odišla z Chorvátska a najskôr žila u brata v Prahe, neskôr u svojej netere v Trnave. Avšak väčšinu svojho života prežila Perica v psychiatrických liečebniach, tzv. blázincoch, kde ju umiestnili jej príbuzní. Zväz slovenských spisovateľov upozornil okresnú prokuratúru v Trnave, že sa vdova Bencúrová nachádza neoprávnene v týchto zariadeniach, pretože nie je psychicky chorá. Na sklonku Pericinho života sa okresné orgány v Trnave postarali o nápravu. Štát jej pridelil dvojizbový byt, kde dožila pod lekárskou starostlivosťou a s kvalifikovanou opatrovateľkou Margitou Mačekovou, ktorá si Pericu pamätala takto: „Pani Bencúrová totiž posledné roky trávila len na posteli. Bola to inteligentná, sčítaná žena. Hovorila po španielsky, taliansky, francúzsky, nemecky a, samozrejme, po chorvátsky a slovensky. Žila však už len minulosti, spomienkami na rodný ostrov Brač a milovaného manžela.“

Literatúra

Referencie

Zdroje 
 
 https://www.geni.com/people/Petronile-Bencur/6000000078165279162

Externé  odkazy 
 Ťažký osud Kukučínovej vdovy Perice | Novinky z radnice, autor článku: Robert Vavro

Chorvátske osobnosti
NÁRODNÁ KOALÍCIA / NEZÁVISLÍ KANDIDÁTI

NÁRODNÁ KOALÍCIA / NEZÁVISLÍ KANDIDÁTI (skr. NK/NEKA; staršie názvy: Strana demokratického Slovenska, NÁRODNÁ KOALÍCIA) je slovenská stredovo orientovaná konzervatívna politická strana, založená v roku 2014 bývalým politikom hnutia ĽS-HZDS, Sergejom Kozlíkom. Strana sa profiluje v troch pilieroch – národnom, kresťanskom a sociálnom. Od októbra 2021 je predsedom strany Rudolf Huliak. Pred parlamentnými voľbami v roku 2020 NÁRODNÁ KOALÍCIA vstúpila do volebnej de facto päťkoalície so stranou ĽSNS, avšak nezískala žiaden mandát v Národnej rade SR.

Dejiny

Volebné obdobie 20162020 
V prezidentských voľbách v roku 2019 strana vyjadrila podporu Štefanovi Harabinovi. V následných voľbách do Európskeho parlamentu v máji 2019 za NÁRODNÚ KOALÍCIU kandidoval synovec Štefana Harabina Slavomír Harabin. Strana získala len 0,72 % hlasov a nezískala žiaden mandát.

V novembri 2019 sa NÁRODNÁ KOALÍCIA stala jednou z malých slovenských politických strán, ktoré podpísali memorandum o spolupráci "pronárodných a kresťanských síl" do nadchádzajúcich parlamentných volieb so stranou ĽSNS. De iure koalícia nevznikla, Kotlebovci iba uvoľnili ostatným stranám istý počet miest na svojej kandidátnej listine. NK získala na kandidátke 10 miest, najvyššie umiestnenou bola predsedníčka Slavěna Vorobelová na 16. mieste. Vďaka vyššiemu počtu krúžkov sa pred ňu dostali traja ďalší kandidáti a z celkového 19. miesta zostala pred bránami parlamentu po vzdaní sa mandátu Danice Mikovčákovej ako prvá náhradníčka. Strana tak napriek členstvu v kotlebovskej koalícii nezískala žiaden mandát v Národnej rade SR.

Volebné výsledky

Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky 

* politici NÁRODNEJ KOALÍCIE kandidovali na kandidátke ĽSNS, žiaden zo zvolených poslancov nezastupuje NK.

Voľby do Európskeho parlamentu

Voľby do orgánov samosprávy obcí

Vedenie strany

Predsedovia 
 Sergej Kozlík (20142018)
 Slavěna Vorobelová (marec 20182020)
 Vladimír Hudec (2020október 2021)
 Rudolf Huliak (od októbra 2021)

Referencie

Externé odkazy 

 Oficiálna stránka strany
 NÁRODNÁ KOALÍCIA / NEZÁVISLÍ KANDIDÁTI v registri strán Ministerstva vnútra SR

Politické strany na Slovensku – funkčné
Organizácie založené v 2014
HLAS – sociálna demokracia

HLAS – sociálna demokracia (neoficiálna skratka HLAS-SD,)  je sociálnedemokratická politická strana na Slovensku. Na ministerstve vnútra SR oznámila zber podpisov 29. júna 2020 a zaregistrovaná bola 11. septembra 2020. Členmi prípravného výboru strany sú poslanci Národnej rady SR Peter Pellegrini, Matúš Šutaj Eštok a Peter Kmec. Po sérií stretnutí s občanmi s cieľom získať podpisy na založenie strany s názvom Pelletón, strana oznámila, že v regiónoch vyzbierala 94 414 podpisov, čo výrazne prekračuje klauzulu 15 000 podpisov. Predsedom strany sa po jej vzniku stal bývalý premiér a súčasný poslanec parlamentu Peter Pellegrini. Ten ju založil so skupinou poslancov po odchode zo strany SMER – sociálna demokracia. K strane sa v parlamente hlási 0 poslancov, všetci boli v posledných voľbách zvolení na kandidátke strany SMER-SD. Pôsobia však ako nezaradení, vedenie parlamentu im nepovolilo vytvorenie poslaneckého klubu.

Zastúpenie v parlamente

Poslanci Národnej rady SR hlásiaci sa k strane 
V súčasnosti sa k strane v parlamente hlási 11 poslancov. Všetci sú bývalí členovia strany SMER-SD, ktorí boli na kandidačnej listine tejto strany zvolení vo voľbách do Národnej rady SR v roku 2020.

Volebné preferencie

Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry FOCUS

Volebné preferencie strany v percentách podľa agentúry AKO 

Poznámky
* Hrubo vyznačené hodnoty znamenajú prekročenie hranice 5 % potrebnej na vstup do parlamentu.

Referencie

Pozri aj 
 Peter Pellegrini

Externé odkazy 
 Oznámenie prípravného výboru strany v registri strán MV SR

 
Politické strany na Slovensku – funkčné
Sociálnodemokratické strany
Vzniklo v 2020
Trenčianska dvanástka

Trenčianska dvanástka je slovenská dychová hudba.

História 
História dychovej hudby Trenčianska dvanástka siaha až do roku 1910, keď v Trenčianskych Stankovciach pri Trenčíne vznikla prvá dychová hudba. V roku 1964  kapela dostala meno Stankovská dvanástka. Od roku 1979 sa volá Trenčianska dvanástka.  

Dychová hudba Trenčianska dvanástka precestovala takmer celú Európu a v roku 1990 absolvovala turné po USA. Často sa zúčastňuje nahrávok zábavných relácií pre televíziu a rozhlas. V posledných rokoch sa kapela podstatne omladila a naďalej rozdáva radosť milovníkom dobrej dychovej hudby.

Diskografia 

 1985 Pod Inovcom, pod tým kopcom
 1994 V Trenčíne na vŕšku
 1994 Trenčianská kapela Vám hrá
 1994 Nad Trenčínom
 1995 Vŕšok, dolina, pekná rovina
 1997 Skadials Slovák
 1999 Cestička kamením
 2002 Trenčianska dvanástka a jej hostia

Referencie

Externé odkazy 
 trencianskadvanastka.sk – oficiálna stránka

Slovenské dychové kapely a orchestre
Kultúra v Trenčíne
Gabe Newell

Gabe Logan Newell (* 3. november 1962, Colorado, USA), bežne známy pod prezývkou Gaben, je americký počítačový programátor a podnikateľ, ktorý je najznámejší ako spoluzakladateľ vývojárov videohier a digitálnej distribučnej spoločnosti Valve.

Narodil sa v štáte Colorado, na začiatku 80. rokov navštevoval Harvardovu univerzitu, ale vypadol a pracoval pre spoločnosť Microsoft, ako producent pre niektoré zo skorých operačných systémov Windows.

Počas pôsobenia v spoločnosti v polovici 90. rokov sa Newell a jeho spolupracovník Mike Harrington presvedčili, že videohry sú budúcnosťou zábavy. Newell a Harrington, ktorých zaujali vyhliadky na vlastné štúdio vývoja hier, opustili spoločnosť Microsoft v roku 1996 a založili spoločnosť Valve, kde Newell zostáva prezidentom.

Iné projekty 

Programátori USA
Podnikatelia USA
Držitelia ceny BAFTA
Absolventi Harvard University
Osobnosti z Colorada
Hadım Süleyman Paša

Hadım Süleyman Paša (osm. tur. خادم سلیمان پاشا, mod. tur. Hadım Süleyman Paşa; * cca. 1467 – † september 1547, Malkara, Osmanská ríša) bol osmanský štátnik a vojenský veliteľ. V rokoch 1525 - 1535 a 1537 - 1538 pôsobil ako miestokráľ Osmanského Egypta a v rokoch 1541 až 1544 bol veľkovezírom Osmanskej ríše. Bol maďarským eunuchom, jeho epiteton hadım mal v turečtine význam „eunuch“.

Osmanský sultán Süleyman I. nariadil Süleymanovi Pašovi ako egyptskému guvernérovi, aby v roku 1538 v Indii uskutočnil námornú výpravu v Indickom oceáne, kde v roku 1538 viedol dobytie Adenu a obliehanie Diu (v Portugalskej Indii).

Pozri aj 
 Osmanské námorné expedície v Indickom oceáne
 Zoznam osmanských veľkovezírov
 Zoznam osmanských guvernérov Egypta

Zdroj 

Narodenia v 60. rokoch 15. storočia
Úmrtia v 1547
Osobnosti Osmanskej ríše
Vojenské osobnosti Osmanskej ríše
Pašovia
Synagóga v Liptovskom Mikuláši

Synagóga v Liptovskom Mikuláši je klasicistická budova neologickej synagógy z polovice 19. storočia nachádzajúca sa na ulici Hollého 14 v historickom centre mesta Liptovský Mikuláš v tradičnom regióne Liptov v Žilinskom kraji na Slovensku. Má priznaný štatút národnej kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika 
Neologická synagóga v Liptovskom Mikuláši je budova synagógy postavená v klasicistickom slohu v rokoch 1842 - 1846. Budova je obdĺžnikového pôdorysu o rozmeroch 39 x 22 metrov. V roku 1846 bola synagóga aj otvorená.

Budova je postavaná s rovným trámovým stropom a mala pôvodne strohý interiér. V dnešnej podobe je budova z roku 1906, kedy na nej prebehla rekonštrukcia. V priebehu tejto rekonštrukcie sa nabudove objavili niektoré secesné prvky. Výzdoba interiéru je secesná a vznikla pri tejto rekonštrukcii. 

Synagóga bola trikrát poškodená požiarmi a to v rokoch 1878, 1883 a 1904.

Je súčasťou mestskej pamiatkovej zóny.

Na zoznam kultúrnych pamiatok bola budova synagógy zapísaná 23. marca 1963. V roku 1991 bola budova synagógy sprístupnená. Budovu spravuje Múzeum Janka Kráľa a v budove sa nachádza výstava venovaná dejinám židovskej komunity v Liptovskom Mikuláši.

Zaujímavosti 
 Patrí k najväčším synagógam na Slovensku.
 Budapeštiansky architekt Leopold Baumhorn pri rekonštrukcii v roku 1906 využil unikátny systém oceľovej siete, ktorý nesie omietku a budova synagógy je z tohto dôvodu aj významnou pamiatkou technického charakteru.
 Židovská náboženská obec budovu synagógy vlastnila do roku 1979, kedy bola odkúpená mestom.

Galéria

Referencie 

Národné kultúrne pamiatky na Slovensku pred rokom 2002
Stavby v Liptovskom Mikuláši
Kultúrne pamiatky v okrese Liptovský Mikuláš
Architektúra z 1846
Synagógy na Slovensku
Klasicistické stavby na Slovensku
Múzeá na Slovensku
ŠANCA

ŠANCA je slovenská mimoparlamentná pravicová liberálna pro-európska politická strana. Bola založená 25. marca 2015. Predsedom je od roku 2016 Viliam Novotný.

História

Vznik a vedenie 
Strana vznikla v marci 2015 z odídencov zo strany SDKÚ-DS. Prvou predsedníčkou strany sa na sneme 20. júna 2015 stala Eva Babitzová. Podpredsedami sa stali Jaroslava Lukačovičová, Viliam Novotný, Szilárd Both a Stanislav Horník.

Volebné obdobie 20162020

Voľby do Národnej rady SR v roku 2016 
ŠANCA v roku 2016 kandidovala do Národnej rady. Strana sa do parlamentu nedostala, keďže za ňu hlasovalo len 0,25 % zúčastnených voličov (6 522 hlasov).

Po kongrese strany, ktorý sa uskutočnil 25. júna 2016 v Hriňovej, sa stal novým predsedom strany Viliam Novotný. Za podpredsedov boli opätovne potvrdení Lukačovičová a Both.

Voľby do Európskeho parlamentu v roku 2019 
Strana v roku 2019 do eurovolieb nekandidovala, avšak podporovala popritom koalíciu PS-SPOLU, ktorá sa v týchto voľbách stala najúspešnejšou.

Šanca pred voľbami do NR SR 2020 
Strana v novembri 2019, ohlásila pred parlamentnými voľbami spoluprácu so stranou MOST – HÍD, formou umiestnenia kandidátov ŠANCE na kandidátke MOST-HÍD. Obe strany spájala ich zahranično-politická orientácia, program v oblasti zdravotníctva alebo snaha o pomoc regiónom, rovnako odstránenie slovensko-maďarského napätia.

Volebné obdobie 20202024 
MOST-HÍD s kandidátmi strany ŠANCA získal v parlamentných voľbách vo februári 2020 len 2,05% hlasov a do NR SR sa nedostal.

Volebné výsledky

Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky

Voľby do orgánov samosprávy obcí

Referencie

Externé odkazy 

 Oficiálna stránka strany
 ŠANCA v registri strán MV SR

Politické strany na Slovensku
Liberálne strany
Župný dom (Liptovský Mikuláš)

Župný dom je baroková budova bývalého sídla župy postavaná ku koncu 18. storočia v barokovom slohu nachádzajúca sa na námestí Osloboditeľov 1 v historickom centre mesta Liptovský Mikuláš v tradičnom regióne Liptov v Žilinskom kraji na Slovensku. Má priznaný štatút národnej kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika 
Výstavba budovy začala v roku 1778 ale dokončená bola až v roku 1793. Výstavba prebiehala pod vedením banskobystrického staviteľa Petra Grossmanna. Budova bola poničená požiarmi v rokoch 1878 a 1883 a následně musela byť rekonštruovaná. Začiatkom 20. storočia v roku 1907 bola budova navýšená v rámci rekonštrukcie pod vedením kráľovského architekta Ing. Imricha Légmána o jedno poschodie a od tej doby si budova zachovala svoj vzhľad až do dnešných dní. Pri prestavbách budova získala čiastočne klasicistický charaketer.

Budova je trojposchodová, obdĺžnikového pôdorysu, tvorená štyrmi krídľami s uzavretým vnútorným nádvorím. Na vstupnom priečelí sa nachádza reliéf erbu Liptovskej stolice.  Je súčasťou mestskej pamiatkovej zóny.

Na zoznam kultúrnych pamiatok bola budova zapísaná 23. marca 1963.

V minulosti bola budova sídlom župnej správy Liptovskej stolice, stoličného súdu aj väzenia. V období po druhej svetovej vojne bola budova sídlom okresného národného výboru a časť budovy bola využitá pre expozíciu Múzea slovenského krasu. V súčasnosti je sídlom Okresného úradu. Priestranstvo pred budovou bolo v minulosti a je až do dnešných dní využíváné pre spoločenské podujatia.

Zaujímavosť 
 Budov leží uprostred námestia a jedná sa o najrozsiahlejšiu historickú bodovu v meste.

Galéria

Referencie 

Národné kultúrne pamiatky na Slovensku pred rokom 2002
Stavby v Liptovskom Mikuláši
Kultúrne pamiatky v okrese Liptovský Mikuláš
Architektúra z 1793
Barokové stavby na Slovensku
Bryan Cranston

Bryan Lee Cranston (* 7. marec 1956, Hollywood, Kalifornia, USA) je americký filmový herec, scenárista a producent. Do povedomia divákov sa dostal predovšetkým vďaka ztvárneniu postavy Waltera Whitea v seriáli Breaking Bad. Za túto rolu bol okrem iného päťkrát nominovaný na Zlatý glóbus, pričom v roku 2014 cenu vyhral.

Filmografia

Filmy

Televízia

Herec

Režisér

Publikácie 
A Life in Parts (autobiografia, 2016)

Iné projekty

Externé odkazy

Zdroj 

Filmoví herci USA
Televízni herci USA
Dabingoví herci USA
Televízni producenti USA
Televízni režiséri USA
LGBT aktivisti
Držitelia ceny Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon v seriáli (dráma)
Držitelia Drama Desk
Držitelia ceny Emmy
Držitelia ceny Tony
Osobnosti USA nemeckého pôvodu
Osobnosti USA írskeho pôvodu
Osobnosti z Los Angeles
Držitelia Screen Actors Guild Award
Evanjelický kostol (Spišské Podhradie)

Evanjelický kostol v Spišskom Podhradí je klasicistický evanjelický kostol z prelomu 18. a 19. storočia nachádzajúci sa na Mariánskom námestí v centre mesta Spišské Podhradie v tradičnom regióne Spiš v Prešovskom kraji na Slovensku. Má priznaný štatút národnej kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika 
Kostol bol postavený ako jednoloďová budova v klasicistickom slohu na prelome 18. a 19. storočia v rokoch 1799 - 1808. Postavený bol pôvodne bez veže, ktorá bola pristavaná v rokoch 1829 - 1832. Budova bola poškodená pri požiari v roku 1856 a následne renovovaná v rokoch 1871 - 1872. V roku 1889 bol reštaurovaný interiér kostola.

Kazateľnica (klasicizmus), krstiteľnica (pseudogotika) aj oltár pochádzajú z 19. storočia.

Je súčasťou mestskej pamiatkovej zóny.Na zoznam kultúrnych pamiatok bola budova zapísaná 15. októbra 1963.

Galéria

Referencie 

Národné kultúrne pamiatky na Slovensku pred rokom 2002
Spišské Podhradie
Kultúrne pamiatky v okrese Levoča
Kostoly v okrese Levoča
Klasicistické kostoly na Slovensku
Evanjelické kostoly na Slovensku
Architektúra z 1808
Znak Rusínov a Zakarpatskej oblasti

Znak Zakarpatskej oblasti, bývalej Podkarpatskej Rusi, alebo symbol Rusínov je dielo Gustava Friedricha z roku 1920.

Opis znaku 
Ľavá strana znaku Zakarpatskej oblasti a Rusínov tvorí sedem vodorovných pruhov (4 modré, 3 žlté), zatiaľčo na tej pravej sa nachádza červený medveď symbolizujúci dejiny Ukrajiny.

Dejiny znaku 
Znak Zakarpatskej oblasti bol vytvorený v roku 1920 za prvého Československa, keď bola ešte Podkarpatská Rus súčasťou tohto štátu. Znak sa nachádzal aj v erbe Československa. Počas druhej svetovej vojny, teda od roku 1938 do 1945, keď Maďarské kráľovstvo okupovalo Podkarpatskú Rus, stala sa jej autonómnym znakom. Keď sa Zakarpatská oblasť stala súčasťou ZSSR, znak sa nepoužíval až do 18. decembra 1990, keď ju Ukrajinci uznali za znak Rusíncov a Zakarpatskej oblasti.

Referencie 

Zakarpatská oblasť
Podkarpatská Rus
Rusíni
Erby
Haligovské skaly

Haligovské skaly boli národná prírodná rezervácia na Slovensku v okrese Stará Ľubovňa v katastrálnom území obce Haligovce s rozlohou 61,13 ha.

Národná prírodná rezervácia po zonácii PIENAP-u zanikla a to nariadením vlády č. 335/2004 Z.z., ktorým sa menilo nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 47/1997 Z.z. o Pieninskom národnom parku a stala sa súčasťou zóny A a B.

Územie sa nachádza severne od obce Haligovce na pravej strane Lipníckeho potoka. Masív rozdeľuje 5 žľabov, ktorých dná sú obsahujú vrstvu sutín. Skalné chrbty medzi žľabmi sú silne skrasovatelé s mnohými formami podzemného krasu. Rozširovaním puklín mrazovými procesmi vzniklo v nich aj niekoľko skalných okien.

Územie nie je turistom prístupné.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam národných prírodných rezervácií na Slovensku

Národné prírodné rezervácie na Slovensku
Chránené územia v okrese Stará Ľubovňa
Haligovce
Prielom Lesnického potoka

Prielom Lesnického potoka bol národná prírodná rezervácia na Slovensku v okrese Stará Ľubovňa v katastrálom území obce Lesnica s rozlohou 31,87 ha. 

Národná prírodná rezervácia zanikla nariadením vlády č. 335/2004 Z.z., ktorým sa menilo nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 47/1997 Z.z. o Pieninskom národnom parku a stala sa súčasťou zóny A a B.

Územím vedie značkovaný turistický chodník (modrá značka), ktorý sa napája na červený turistický chodník a turistov verie na peší turistický hraničný priechod Lesnica – Szczawnica.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam národných prírodných rezervácií na Slovensku

Národné prírodné rezervácie na Slovensku
Chránené územia v okrese Stará Ľubovňa
Lesnica
Kostol svätého Ondreja (Ružomberok)

Kostol svätého Ondreja v Ružomberku je gotický rímskokatolícky kostol z prelomu 13. a 14. storočia nachádzajúci sa v rohovej časti námestia Andreja Hlinku v historickom centre mesta Ružomberok v tradičnom regióne Liptov v Žilinskom kraji na Slovensku. Má priznaný štatút národnej kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika 
Kostol bol postavený v ranogotickom slohu na prelome 13. a 14. storočia na vyvýšenom mieste v koncovej časti námestia Andreja Hlinku ako dvojloďová budova obdĺžnikového pôdorysu s polygonálnym záverom a s dvomi vežami a jednou kaplnkou. Kostol bol v nasledujúcich storočiach prestavaný v neskorogotickom, renesančnom aj barokovom slohu, pričom najvýznamnejšou rekonštrukciou bola renesančná úprava na konci 16. storočia, ktorá sa začala v roku 1585. Ďalšia rekonštrukcia prebehla aj na prelome 19. a 20. storočia v historizujúcom neorománskom slohu. Táto prestavba, ktorá prebiehala podľa projektu miestneho staviteľa Jána Krónera v rokoch 1900 – 1902 dala kostolu dnešný ráz. V 40. rokoch 20. storočia bolo zmenené najmä okolie kostola a vybudované bolo Mauzóleum Andreja Hlinku. Zatiaľ posledná obnova prebehla v roku 2002 a išlo o úpravu fasád.

V interiéri kostola sa nachádza pôvodná gotická krstiteľnica, ktorá pochádza zo 16. storočia.

Kostol bol pôvodne súčasťou väčšieho opevneného sakrálneho areálu. Zvyšok areálu sa však nedochoval, pretože bol zrušený v rámci veľkej rekonštrukcie areálu kostola v 40. rokoch 20. storočia, kedy bolo vybudované Mauzóleum Andreja Hlinku.

Je súčasťou mestskej pamiatkovej zóny. Na zoznam kultúrnych pamiatok bola budova zapísaná 23. marca 1963. Budova patrí k významným dominantám mesta Ružomberok.

Zaujímavosti 
 Priamo pod kostolom sa nachádza Mauzóleum Andreja Hlinku s hrobkou a sarkofágom, ktoré bolo vybudované v polovici 20. storočia.
 Budova je najstarším kostolom na území mesta Ružomberok.
 V kostolnej veži sa nachádza zvon vyrobený v roku 1506, čo z neho robí najstarší zvon na území Liptova. Zvon pomenovaný Andrej zhotovil banskobystrický zvonolejár Andrej Sladič.
 V priebehu 17. a 18. storočia bol kostol striedavo vo vlastníctve rímskokatolícej a evanjelickej cirkvi. K častým zmenám v tomto ohľade dochádzalo najmä v druhej polovici 17. storočia – v roku 1672 patril kostol katolíkom, v roku 1683 pripadol evanjelikom, v roku 1686 opäť katolíkom, v roku 1706 opäť evanjelikom a v roku 1709 katolíkom, pričom od tohoto roku už ostal v správe rímskokatolíckej cirkvi.
 Vitráže okien v južnej časti sú dielom Ľudovíta Fullu.
 Pôvodne bol kostol zasvätený svätému Ladislavovi. K zmene patrocínia došlo neskôr, pravdepodobne v roku 1506 pri inštalácii kostolného zvonu.

Galéria

Referencie 

Národné kultúrne pamiatky na Slovensku pred rokom 2002
Rímskokatolícke kostoly na Slovensku
Kostoly v okrese Ružomberok
Gotické kostoly na Slovensku
Kultúrne pamiatky v okrese Ružomberok
Kostoly zasvätené svätému Ondrejovi na Slovensku
Stavby v Ružomberku
Radnica (Kežmarok)

Radnica v Kežmarku je pôvodne gotická historická budova radnice z polovice 16. storočia nachádzajúci sa v strede Hlavného námestia v mestskej pamiatkovej rezervácii v historickom centre mesta Kežmarok v tradičnom regióne Spiš v Prešovskom kraji na Slovensku. Má priznaný štatút národnej kultúrnej pamiatky.

Dejiny a charakteristika 
Dnešná budova radnice nie je prvou na území Kežmarku. Prvá budova radnice v meste stála na Starom trhu, bola však poškodená pri požiari, ktorý vznikol v dôsledku vpádu Husitov v roku 1433. Súčasnú budovu postavil Juraj zo Spišskej Soboty v strede novovzniknutého námestia v roku 1461. Budova je obdĺžnikového pôdorysu a pôvodne bola postavená v gotickom slohu. Budova bola v prvej polovici 16. storočia poškodená v dôsledku požiaru a bola tak v rokoch 1541 - 1555 renesančne prestavaná, pričom renesančný charakter si jej vzhľad zachoval. V rámci tejto prestavby bola budova doplnená aj o vežu. Následná rekonštrukcia prebehla v roku 1799 v klasicistickom slohu taktiež po požiari, ktorý radnicu poškodil v roku 1779. Ďalší požiar radnicu poškodil v roku 1922 a aj po tomto požiari nasledovala v roku 1923 oprava budovy.

V dnešnej dobe v budove sídli kežmarský mestský úrad.

Je súčasťou mestskej pamiatkovej rezervácie v Kežmarku. Na zoznam kultúrnych pamiatok bola budova zapísaná 4. decembra 1981.

Zaujímavosť 
 Pod budovou sa nachádza stará pivnica z ktorej údajne vedie úniková chodba z radnice.

Galéria

Referencie 

Národné kultúrne pamiatky na Slovensku pred rokom 2002
Stavby v Kežmarku
Kultúrne pamiatky v okrese Kežmarok
Gotické stavby na Slovensku
Architektúra z 1461
Kežmarok