joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ján Černoch

Ján Černoch, ThDr. (, rodná matrika uvádza Csernoh) (* 18. apríl 1852, Skalica – † 25. júl 1927, Ostrihom, Maďarsko) bol ostrihomský arcibiskup, kardinál, knieža prímas Uhorska.

Životopis 
Narodil sa do rodiny Pavla Černocha a Alžbety, rod. Novákovej v Skalici č. p. 68 podľa vtedajšieho číslovania; za krstných rodičov mu boli Juraj Blaho a Anna Polakovič, rodičia budúceho bratislavského kanonika a slovenského kultúrneho pracovníka Pavla Blahu (1844  1938). Po ukončení gymnázia študoval teológiu vo Viedni. V roku 1874 bol vysvätený za kňaza. Ako farár pôsobil v Radošovciach a v Budapešti.

Prispieval do slovenských časopisov (Katolícke noviny, Kazateľňa a i.). Pozornosť maďarských vládnych kruhov vzbudil svojimi realistickými článkami v časopise Alkotmány (Ústava). 

V roku 1880 sa stal profesorom teológie v Ostrihome. Vysvätený za biskupa bol v roku 1908, v roku 1913 sa stal ostrihomským arcibiskupom a v roku 1914 kardinálom.

V roku 1913 etabloval reholu Saleziánov dona Bosca v Uhorsku. 

Bol predstaviteľom politického katolicizmu, v rokoch 19011910 poslancom Uhorského snemu za Skalicu (vo farbách Zichyho ľudovej strany). Presadzoval spoluprácu katolíkov a kalvínov.

Svojim darom 5 000 zlatých Spolku sv. Vincenta v roku 1905 financoval výstavbu kultúrneho domu "Katolícky kruh" ("Slovenský dom") v Skalici podľa plánov architekta Dušana Jurkoviča. Prispieval aj na jeho prevádzku, hoci nesúhlasil s pročeskou orientáciou reprezentovanou Pavlom Blahom (bol s Černochom v príbuzenskom zväzku  synovcom syna jeho krstných rodičov). Doktor Ján Blaho (syn Pavla Blahu) spomína na návštevu svojej matky u J. Černocha: „Pani kmotrenko, co si myslíte, že budu furt podporovat ten váš panslávsky dúm? Frfotal, frfotal, ale tisícovku dal“

Bol dôsledným prívržencom Uhorska, po maďarsky hovoril so zvláštnym slovenským prízvukom.

Po obsadení Skalice vojenskými jednotkami vznikajúceho Česko-Slovenska sa jeho brat aj s manželkou stali 4. novembra 1918 obeťami beštiálnej lúpežnej vraždy.

Aktívne vystupoval proti Maďarskej republike rád, neskôr po nástupe Horthyho k moci stál na čele jeho odporcov-legitimistov snažiacich sa o návrat Karola IV. na trón.

Zomrel 25. júla 1927 a je pochovaný v krypte ostrihomskej katedrály.

Referencie

Externé odkazy 

 Záznam o narodení a krste v matrike farnosti Skalica
 Záznam o úmrtí v civilnej matrike mesta Ostrihom.

Iné projekty 

Osobnosti zo Skalice
Arcibiskupi Kaločskej arcidiecézy
Arcibiskupi Ostrihomskej arcidiecézy do roku 1918
Uhorskí kardináli
Slovenskí kardináli
Maďarskí kardináli
Poslanci uhorského snemu
Chad Kroeger

Chad Kroeger (vlastným menom Chad Robert Turton-Kroeger; * 15. november 1974, Hanna, Alberta, Kanada), je frontman kanadskej rockovej skupiny Nickelback.

Detstvo 
Frontman skupiny Nickelback začal svoje hudobné pôsobenie ako trinásťročný, keď mu jeho mama Debbie Sulivan darovala jeho prvú gitaru. Chad pochádza z muzikantskej rodiny. Jeho starká hrávala na bicie a starý otec na basgitaru. Jeho matka dávala hodiny klavíra a preto vie Chad hrať na viacerých hudobných nástrojoch napr.klavír, basa, bicie alebo rôzne druhy bubnov.
Chad neprežíval práve šťastné detstvo. V dvoch rokoch jeho rodinu opustil otec. Ani v puberte to nemal ľahké. V osemnástich zistil, že jeho brat Mike je vlastne nevlastný. S biologickým otcom Dennisom Kopetskym si veľmi nerozumel, pretože bol na jeho pomery až príliš pobožný.
Ale bol to práve Dennis, kto zasponzoroval ich prvé demo s názvom Hesher.

Hudobná kariéra 
Aby Chad pomohol svojmu snu, mal viacero povolaní- bol skladníkom, maliarom, pokladačom striech, dídžejom a baličom nábytku naraz. Vtedy ešte hral v pôvodnej zostave skupiny „Village Idiots“ s (nevlastným) bratom Mikom, kamarátom zo školy Ryanom Peakom a bratrancom Brandonom Kroegerom. Na prvom albume Curb, však už mali meno Nickelback. Neprišiel však nejaký veľký úspech a na bubeníckom mieste vystriedal Brandona nový člen Ryan „Nik“ Vikedal. Nasledovalo vydanie albumu The State ktorý už zožal mierne úspechy. V Kanade sa dostal singel „Leader of Men“ do top 10. Ich najväčší úspech bol svetový hit „How You Remind Me“ z roku 2001. Z Chada sa stal workoholik a okrem Nickelback začal produkovať aj iné veci. Možno spomenúť kapely: Theory Of A Deadman‚ Thornley, The Organ. Napísal tiež množstvo soundtrackov- Blairwitch Project 2 (pieseň „Old Enough“), Charlieho anjeli- „Saturdays Night Alright For Fighting“ (duet s Kidom Rockom) a tiež Spider-Man a známa pieseň „Hero“ s Joseym Scottom. Zaspieval si tiež so Carlosom Santanom (pieseň „Why Don’t You & I“), Faith Hill, či už spomínaným Kidom Rockom.

Osobný život 
Dnes býva Chad v Abbotsforde, v blízkosti Vancouveru. Je ženatý s kanadskou speváčkou Avril Lavigne. Majú mačku Guiness a vlastnia tiež kone. Chad má rád rýchle autá, strategické hry na konzole Xbox 360, suši a pivo Corona. V blízkosti domu má vlastné nahrávacie štúdio v ktorom trávi svoj voľný čas.

 
Kanadskí heavymetaloví speváci
Kanadskí heavymetaloví gitaristi
Kanadskí heavymetaloví bubeníci
Kanadskí rockoví speváci
Kanadskí rockoví gitaristi
Kanadskí rockoví bubeníci
Nickelback
Osobnosti z Alberty
Bolero (Ravel)

Bolero, Op. 81 je hudobné dielo francúzskeho skladateľa Maurica Ravela. 

Názov Bolero pochádza z označenia rovnomenného španielskeho ľudového tanca – bolera. Aj keď Ravel svoje Bolero pôvodne tiež zložil ako hudbu k tancu (k baletu), dnes sa hráva často iba v koncertnom prevedení. Dielo sa s obľubou predvádza v rôznych variáciách a parafrázach. Už vo vlastnej Ravelovej úprave existuje verzia pre dva klavíre. Existujú stovky úprav pre hudobné telesá najrôznejšieho zloženia. Nie zriedkavé je používanie melodických a rytmických motívov Bolera v rôznych iných skladbách a piesňach.
 
Skladba je typickým príkladom javu (ktorý v dejinách hudby vôbec nie je ojedinelý), kedy dielo, ktorému skladateľ prikladal iba malý význam, sa stalo jeho najpopulárnejším. Bolero je dielo viacerých paradoxov. Na jednej strane je jeho veľká popularita a priazeň mnohých poslucháčov, na druhej je tu samotná Ravelova sebairónia. Údajne sa o Bolere vyjadril, že ide o jeho najlepšie dielo, až na to, že v ňom chýba hudba. 

Bolero bolo pôvodne zložené pre baletku Idu Rubinsteinovú, ktorá od Ravela žiadala vyslovene skladbu španielskeho charakteru. Ravel povodne zamýšľal pre tento účel skomponovať orchestrálnu verziu na Albenizovu Ibériu, nepodarilo sa mu však získať práva. Narýchlo teda zložil krátke Bolero, ktoré bolo brané viac-menej ako cvičná skladba. 

Premiéra predstavenia bola 22. novembra 1928 v Opéra de Paris a v choreografii Bronislavy Nižinskej. Úspech bol obrovský. Ravel bol takýmto prijatím skladby ale viac zaskočený, než potešený. 

Dielo je zložené pre mimoriadne pestrý orchester: 2 flauty, pikola, 2 hoboje, hoboj d'amore, anglický roh, 2 B klarinety, Es klarinet, basklarinet, 2 fagoty, kontrafagot, 4 lesné rohy, C trúbka, 3 B trúbky, trombóny, tuba, sopraninový saxofón, sopránový saxofón, tenor saxofón, tympany, dva malé bubny, činely, gong, čelesta, harfa a sláčikové nástroje (1. a 2. husle, violy, violončelá, kontrabasy).

Pre skladbu je charakteristický nemenný ostinátny rytmus, ktorý malé bubny udržujú v priebehu celej skladby. Rovnako je nemenný aj basový sprievod. Ako prvý sólový nástroj vystúpi flauta, ktorá zahrá hlavný melodický motív v pianissime. V ďalšom priebehu postupne vystupujú jednotlivé nástroje a ich rôzne kombinácie. Neustále opakujú dva melodické motívy, na ktorých je založená celá kompozícia. Skladba začína v pianissime a končí vo fortissime, a je pravdepodobne najdlhším plynulým crescendom v dejinách hudby. Silnejúca dynamika a postupne sa pridávajúce nástroje dodávajú skladbe fascinujúcu podobu. Sugestívny účinok je umocnený krátko pred záverom skladby aj náhlym prechodom z tóniny C do tóniny E. Po ôsmich taktoch je ale znovu nastolená základná tónina C-dur. V šiestom takte od konca skladby sa výrazne pridávajú všetky bicie nástroje. V závere vstupujú do pulzujúcej skladby dlhé glissandá trombónov. Skladba tým na chvíľu znie disonantne, aby vzápätí bola ukončená jednoduchým C kvinatakordom.

Nech už sa názory na Bolero akokoľvek rôznia, je isté, že len skladateľ Ravelovho formátu a génia dokázal vytvoriť z neustále sa opakujúcej melodickej témy tak efektnú a úspešnú skladbu.

Iné projekty 

Maurice Ravel
Balety
Marian Filc

MUDr. Marian Filc (* 16. september 1948 – † 9. február 1993) bol slovenský krasokorčuliar, reprezentant ČSSR. Bol starším bratom hokejového trénera Jána Filca. Vynikal predovšetkým vo voľnej jazde. Podľa krasokorčuliarskej trénerky Hildy Múdrej bol talentovanejší ako olympijský víťaz Ondrej Nepela.  
S manželkou Slávkou Gajdošovou (tiež krasokorčuliarka) mal dve deti: Michala a Ninu. Emigroval do Rakúska, kde pracoval ako zubár. Podľahol infarktu v blízkosti svojho domu vo Viedni, časti Floridsdorf.

Reprezentačná kariéra 
 ME Budapešť – 21. miesto, 
 ME Moskva – 13. miesto
 ME Bratislava – 8. miesto
 ME Västerås – 7. miesto 
 ZOH Grenoble – 10. miesto

Referencie

Iné projekty 

Narodenia v 1948
Úmrtia v 1993
Slovenskí krasokorčuliari
Česko-slovenskí krasokorčuliari
Súrodenci v športe
Paul Hindemith

Paul Hindemith (* 16. november 1895, Hanau – † 28. december 1963, Frankfurt nad Mohanom) bol nemecký violista, dirigent a hudobný skladateľ. Patril medzi popredných skladateľov avantgardnej hudby prvej polovice 20. storočia.

Bol všestranným hudobníkom, ktorému sa v 20. a 30. rokoch v Nemecku málokto vyrovnal. Hral aj na violu v svetoznámom Amarovom kvartete, ktoré sa špecializovalo na uvádzanie súčasnej hudby. Vynikal aj ako dirigent. Hindemith mal pohnutý osud. Hoci pôsobil v Berlíne, v polovici 30. rokov sa naňho sústredili útoky nacistického režimu. Novému režimu prekážala aj jeho spolupráca s Brechtom. Preto musel skladateľ odísť do Turecka, kam ho pozvali na organizovanie hudobného života. Roku 1940 sa usadil v USA, kde pôsobil ako profesor skladby na Yaleovej univerzite, neskôr na Harvardovej univerzite. Po vojne sa presťahoval do Zürichu, kde žil do konca života. 

Jeho skladby boli často inšpirované džezom – Ragtime, Shimmy, Boston, ale verejnosť šokovali najmä jeho operné jednoaktovky – Vrah, Nádej žien, Nuš-Nuši, Svätá Zuzana. Autor sa tiež zameral na obnovu predklasických hudobných foriem – toccaty či fúgy. Medzi jeho významné diela patrí aj cyklus 15 piesní Život Márie. V opere Maliar Mathis z rokov 19341935 zaujal stanovisko k protiumeleckému nacistickému režimu. Ďalšou jeho operou je Harmónia svetla, ktorej ústrednou postavou je astronóm Kepler. Hindemith vytvoril rad Komorných skladieb, ktoré iba čísloval. Tento významný nemecký skladateľ komponoval aj koncerty rôzneho zamerania. Je autorom mnohých známych skladieb pre violu.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Biografia 
 Musikschule „Paul Hindemith“ Neukölln
 Informácie 
 Lexikonia.de

Nemeckí hudobní skladatelia
Držitelia Radu Pour le Mérite
Osobnosti z Hanau
Nezabudnuteľná cesta

Nezabudnuteľná cesta (orig. A Walk to Remember) je americký romantický film z roku 2002 nakrútený podľa rovnomenného bestselleru úspešného amerického spisovateľa Nicholasa Sparksa. Dej filmu je zasadený do polovice 90. rokov 20. storočia do Beaufortu v Severnej Karolíne. Témou filmu je problematika lásky medzi dvoma pôvodne nie veľmi kompatibilnými mladými ľuďmi (medzi rovesníkmi úspešným, ale značne nedisciplinovaným a povinnosti zanedbávajúcim chuligánom a konzervatívnou, zbožnou a slušne vychovanou dcérou pastora). Silná láska je tu motorom, ktorý napravuje, disciplinuje, učí viere a tolerancii a prekonáva náboženské a povahové rozdiely. 

Film celkovo dostal prevažne negatívne či rozporuplné kritiky (recenzentom sa často nepáčila "gýčovitosť a presladenosť filmu", "nahrubo a nedomyslene spracovaný dej", "chyby v strihu a spracovaní scén" či "ideologické vyznenie filmu"), u divákov však bol pomerne úspešný a predstaviteľka hlavnej dievčenskej roly, Mandy Moore, získala niekoľko ocenení a nominácií za svoj herecký výkon. Mimo USA, kde bol kladne hodnotený najmä v konzervatívnych kresťanských kruhoch, získal film mimoriadnou obľubu najmä na Filipínach, v Singapure a Poľsku. Inšpiráciou pre hlavnú dievčenskú postavu bola Sparksova sestra Danielle († 2000).

Jamie Sullivan bola vo veľa ohľadoch moja mladšia sestra. Moja sestra bola roztomilá, podobne ako Jamie. Rovnako ako ona mala silnú vieru. Rovnako milovala kostol. Rovnako ako Jamie nebola populárna v škole. Rovnako ako Jamie bola vždy veselá a všetko, čo v živote chcela, bolo vydať sa. 

A rovnako ako Jamie, moja sestra dostala rakovinu. 

Rovnako ako Jamie, moja sestra niekoho stretla. A podobne ako Landon si tento dlhý čas nedokázal predstaviť, že by sa mohol oženiť s niekým, ako je ona. Nakoniec si však nedokázal pomôcť. Hoci vedel, že je chorá, že nemôže nad svojou chorobou vyhrať, tento muž ju požiadal o ruku. 

Bola to tá najkrajšia vec, akú kedy kto pre niekoho urobil, a ja som napísal tento román nielen preto, aby ste poznali moju sestru, ale aj preto, aby ste vedeli, akú úžasnú vec pre ňu vykonal jej manžel.

Moja sestra žiaľ zomrela v júni (2000). Mala 33 rokov.

Pozri aj 
 Nicholas Sparks

Referencie

Externé odkazy 
 Official site
 The A Walk To Remember Fanlisting
 Kresťanské filmy

Filmy USA
Hibernian FC

Hibernian Football Club (neformálne známy ako: Hibs) je škótske futbalové družstvo so sídlom v meste Edinburgh. Jeho tradičným mestským rivalom sú Hearts.

Úspechy 
 Majstri Scottish Football League: 4
 1903, 1948, 1951 a 1952 
 Víťazi Škótskeho pohára: 2
 1887 a 1902

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka Hibs
 Hibernian FC na stránke Sky Sports

Škótske futbalové kluby
Theo Jansen

Theo Jansen (*1948) je umelec a kinetický sochár žijúci v Holandsku.  Vytvára veľké diela ktoré napodobňujú skelety zvierat, alebo hmyzu, ktoré sú schopné samé kráčať využívajúc len silu vetra napr. na pláži. Jeho práce sú spojením umenia a konštruktérskeho umenia.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy
Strandbeest.com - webstránka s videami a fotkami "zvierat"
Strandbeestmovie.com - dokumentárny film o Theovi Jansenovi od  Alexandra Schlichtera - s obrázkami a videami.
Video Thea Jansena na konferencii Gel 2005 
Galeria obrázkov

Videá jeho prác
Theo Jansen at Art Futura 2005
Demonstration of a mechanical lifeform
Theo Jansen in BMW commercial
4:30 Reuters TV article

Holandskí umelci
Moderné umenie
Narodenia v 1948
José Rondeau

Jose Casimiro Rondeau Pereyra (* 4. marec 1773, Buenos Aires – † 18. november 1844, Montevideo) bol argentínsky a uruguajský politik a vojak.

Narodil sa v Buenos Aires, ale čoskoro po jeho narodení sa rodina presťahovala do Montevidea, kde vyrastal a chodil do školy. Ako dvadsaťročný sa pripojil k ozbrojeným silám v Buenos Aires, neskôr však bol odoslaný k pluku do Montevidea. Počas britskej invázie v roku 1806 bol zajatý a odoslaný do Anglicka. Po porážke britov bol prepustený a krátky čas bojoval v napoleonských vojnách v Španielsku. Po návrate do Montevidea, v auguste 1810 sa pripojil k nezávislému vojsku a stal sa jeho vodcom. Vojenské úspechy v rôznych bitkách pre Montevideo ho predurčili, aby nahradil veliteľa ťaženia do Peru José de San Martína, ktorý sa tohoto postu vzdal zo zdravotných dôvodov.

V roku 1815 na valnom zhromaždení provincií La Plata bol zvolený za "directora supremo", no pre jeho neprítomnosť bol na jeho miesto vymenovaný Ignacio Álvarez Thomas. Po dvoch porážkach od španielskych kráľovských vojsk v Peru, v bitkách pri Venta y Media a Sipe-Sipe bol v roku 1816 zbavený velenia a vrátil sa do Buenos Aires. V roku 1819 sa stal directorom supremo, ale v nasledujúcom roku po bitke pri Cepede bol nútený na funkciu rezignovať. 

Po rezignácii odišiel do Montevidea. Tam sa snažil vyhýbať rôznym vnútorným ozbrojeným stretom. Napriek tomu viedol niekoľko výprav proti domorodcom a proti Brazílii. V roku 1828 po Dohode z Montevidea bol zvolený ako guvernér novo vytvorenej Uruguajskej východnej republiky (Republica Oriental del Uruguay). Rondeau zastával túto funkciu od 22. decembra 1828 až do 17. apríla 1830, keď ho vystriedal Juan Antonio Lavalleja, ktorý získal väčšinu v mladom parlamente.

Rondeau zostal slúžiť ako generál v armáde aj keď v Uruguajskej občianskej vojne od roku 1836 medzi Blancos (bielymi) a Colorados (červenými) sa postavil na stranu posledne menovaného a vykonával funkciu ministra vojny. V roku 1844 počas obliehania Montevidea bol zabitý.

Pozri aj 
 Zoznam prezidentov Argentíny
 Zoznam prezidentov Uruguaja

Iné projekty

Externé odkazy
Krátky životopis 
Dlhší životopis 

Prezidenti Argentíny
Argentínski politici
Uruguajskí politici
Osobnosti z Buenos Aires
Inverness Caledonian Thistle FC

Inverness Caledonian Thistle Football Club  je škótske futbalové družstvo so sídlom v meste Inverness. Hrajú v nižšia škótskej lige - Scottish Championship. Ich trénerom je John Robertson.

Klub bol založený v roku 1994 ako Caledonian Thistle FC po spojení klubov Caledonian FC a Inverness Thistle FC. V sezóne 1996-97 sa im podarilo postúpiť po troch rokoch do škótskej tretej ligy. Tam klub odohral 2 sezóny a v sezóne 1998-99 získali 2. miesto, čo znamenalo postup druhej najvyššej súťaže.

Ako najúspešnejšia je považovaná pre klub sezóna 2003-04, keď vyhrali First Divison (druhú najvyššiu škótsku súťaž).

Súčasná zostava 
Brankári
 1  Michael Fraser
 23  Ally Ridgers 

Obrancovia 
 2  Ross Tokely 
 5  Stuart McCaffrey 
 14  Grant Munro 
 16  Richard Hastings 

Stredopoliari
 6  Roy McBain 
 7  Barry Wilson (Kapitán) 
 8  Ian Black 
 10  Richie Hart 
 11  Alan Morgan 
 12  Russell Duncan
 20  Markus Paatelainen  
 24  John Rankin 
 25  Stuart Soane 
 26  Zander Sutherland

Útočníci
 9  Graham Bayne 
 17  Craig Dargo 
 18  Gary McSwegan 
 19  Dennis Wyness
 28  Rory McAllister

Manažéri klubu v histórii 
  Sergej Baltacha (1994-1995) 
  Steve Paterson (1995-2002) 
  John Robertson (2002-2004) 
  Craig Brewster (2004-2006) 
  Charlie Christie (2006-súčasnosť)

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

Škótske futbalové kluby
Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda (Bratislava)

Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda (skratka VPA KG, v rokoch 1972–1974 pod názvom Vojenská politická akadémia (v Bratislave)) bola vojenská politická škola v Bratislave v rokoch 1972–1989. Po nežnej revolúcii bola premenovaná na Vysokú vojenskú pedagogickú školu (VVPŠ). Študoval na nej napríklad bývalý minister školstva ČR Marcel Chládek , bývalý český filmový producent František Janda alebo bývalý minister obrany SR František Kašický.

Po zrušení Vojenskej politickej akadémie Klementa Gottwalda v Prahe vznikla dňom 1. septembra 1969 tzv. spoločenskovedná fakulta v Bratislave, tvoriaca súčasť brnianskej Vojenskej akadémie Antonína Zápotockého. Dňom 31. augusta 1972 bola uvedená fakulta zrušená a na jej základe 1. septembra 1972 vznikla Vojenská politická akadémia v Bratislave, ktorá mala fakulty: vojensko-politickú, vojensko-pedagogickú a Vysokú vojenskú politickú školu. V roku 1974 bol škole udelený čestný názov „Klementa Gottwalda“. K 1. septembru 1979 došlo k zrušeniu Vysokej vojenskej politickej školy a premenovaniu doterajšej vojensko-politickej a vojensko-pedagogickej fakulty na vojenskopolitickú fakultu vysokoškolskej prípravy a vojenskopolitickú fakultu postgraduálnej prípravy. Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda (VPA KG) v Bratislave zanikla 31. decembra 1989. 

VPA KG pripravovala kádre pre výkon základných funkcií v politickom aparáte z radov absolventov RDŠ, DDŠ, VSOŠ s praxou, absolventov VG JŽ bez praxe. Od roku 1980 aj z radov absolventov civilných stredných škôl, vo vojenskopolitickom štúdiu v dobe trvania 4 rokov a kádre pre výkon vyšších funkcií v politickom aparáte z radov dôstojníkov – absolventov fakulty vojensko-politickej vysokoškolskej prípravy VPA KG a aj absolventov VVŠ druhov vojsk a služieb v postgraduálnom štúdiu v dobe trvania 3 rokov. 

V rámci školy existovali katedry: taktiky a operačného umenia, marxisticko-leninskej filozofie, politickej ekonómie, vedeckého komunizmu, stranicko-politickej práce, pedagogiky a psychológie (na prelome 70. a 80. rokov sa rozdelila na dve samostatné katedry), dejín MDKH (mezinárodního dělnického a komunistického hnutí) a ZSSR, dejín KSČ a ČSSR, dejín vojen a vojenského umenia, kultúry, jazykov a telesnej výchovy.

Náčelníkom akadémie počas celej doby jej existencie bol PhDr. Jiří Reindl, CSc. (najskôr plk. gšt., od 1. októbra 1972 genmjr. a od 1. mája 1980 genpor.). Archívny fond VPA KG je uložený vo Vojenskom archíve v Trnave.

V súčasnosti úlohu vojenskej vysokej školy na Slovensku plní Akadémia ozbrojených síl generála Milana Rastislava Štefánika v Liptovskom Mikuláši.

Referencie

Iné projekty 
.

Školy v Bratislave
Vojenské školy v Česko-Slovensku
Zaniknuté školy na Slovensku
Zaniknuté vysoké školy na Slovensku
Kôstkovica

Kôstkovica (lat. drupa) je jedno- alebo viacplodolistový dužinatý plod, ktorý má vonkajšie oplodie blanisté (exokarp), stredné oplodie mäsité (mezokarp) a vnútorné oplodie kamenné (endokarp) – tzv. kôstku, v ktorej je obyčajne jedno semeno. Kôstka môže byť hladká (čerešňa vtáčia, čerešňa mahalebková), drsná (slivka obyčajná), vráskovitá (broskyňa obyčajná) alebo dvojpuzdrová (drieň obyčajný).

Externé odkazy 
 Terminologický slovník biológie rastlín
 Kôstkovice - www.sedi-fruits.at

Plod
Kôstkovice
Ovocie
Kaplnka svätého Michala (Nitra)

Kostolík svätého Michala v Nitre (kaplnka) je malá sakrálna baroková stavba z roku 1739, ktorú dal postaviť vtedajší mestský richtár Lukáš Brezovič z vďaky za ukončenie morovej epidémie.

História 
Kostolík bol pravdepodobne postavený na mieste staršieho románskeho kostolíka sv. Michala z 12. storočia, okolo ktorého bolo rozsiahle stredoveké pohrebisko. Archeológovia tu odkryli desiatky hrobov. Bol to radový ale aj etážový cintorín. V týchto miestach na tzv. „Andrášku“ stál aj niekdajší starý františkánsky kláštor s kostolom, postavený údajne v roku 1230.

Architektúra 
Kostolík je malá cirkevná stavba s lunetovou klenbou a novším zariadením. V strede strešného štítu sa nachádza výklenok so sochou sv. Michala archanjela. Sieňový priestor vo vnútri je ukončený polkruhovým uzáverom. Po obvode kostola sú umiestnené reliéfy krížovej cesty od nitrianskeho sochára a kovotepca Jozefa Meszároša.

Budova je označená bronzovou tabuľou so stručným popisom kultúrnej pamiatky.

Iné projekty

Externé odkazy 
 3D vizualizácia kostolíka

Kaplnky na Slovensku
Stavby v Nitre
Architektúra z 1739
Barokové stavby na Slovensku
Georges Bizet

Georges Bizet (* 25. október 1838, Paríž, Francúzsko – † 3. jún 1875, Bougival) bol francúzsky hudobný skladateľ, ktorý sa preslávil najmä svojou operou [[Carmen (opera)|Carmen]].

Životopis 
Bizet bol žiakom Halévyho, skladateľa, ktorý sa preslávil operou Židovka. Nedožil sa vysokého veku. Bol statnej postavy s hustými kučeravými vlasmi, tmavými fúzmi a bradou, no profesorský cviker na očiach ho robil starším, než v skutočnosti bol.

Bizet miloval exotiku. Vo všetkých svojich operách vychádzal z cudzokrajného prostredia – indického, cejlónskeho, španielskeho – a usiloval sa ho aj hudobne vyjadriť, čím predznamenal príchod hudobného impresionizmu. Napriek tomu, že jeho dramatické diela nezožali úspech, Bizet mal mimoriadny talent najmä v oblasti hudobnej inštrumentácie.
 
Ako autor opier mal zmysel aj pre bezprostrednosť hudby a jej dramatickú účinnosť. Najlepšie to dokázal v opere Carmen. Niektorí hudobní teoretici pokladajú toto dielo za východisko verizmu. Medzi najznámejšie časti opery patrí pieseň Carmen o láske – habanera. Prvé uvedenie Carmen v Paríži v roku 1875 prepadlo, lebo publikum sa nedokázalo vyrovnať s originalitou jej zvukových prostriedkov a s tragickým vyústením deja. Štvrť roka po neúspešnej premiére Bizet zomiera. 
Až po ôsmich rokoch sa dielo ujalo v cudzine. O jej popularitách svedčia nespočetné filmové spracovania i celovečerný balet. Občas sa vďaka Carmen hrajú aj niektoré iné Bizetove opery: Lovci perál, Džamilé či Kráska z Perthu. Populárne sú i suity z hudby k hre Arlesanka. Dosiahnuť úspech v iných druhoch hudby sa Bizet ani nepokúšal.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Biografia 
 Georges Bizet

Francúzski hudobní skladatelia
Operní skladatelia
Skladatelia romantizmu
Osobnosti z Paríža
Osobnosti pochované na Père-Lachaise
Osobnosti na francúzskych poštových známkach
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Talgo

Talgo je rad vlakových súprav s pasívnym naklápaním vyrábaných španielskou spoločnosťou Talgo S.A.. Väčšina z nich je schopná jazdy len so samostatným rušňom (Talgo 1 - 7), ale najnovšie typy (Talgo XXI, Talgo 250/S-130, Talgo 350/AVE S-102) sú už s nimi vyrábané. Niektoré typy majú meniteľný rozchod náprav.

Vlaky premávajú najmä v Španielsku, ale aj v Nemecku, Kazachstane, Fínsku, USA a Kanade. Zo Španielska zachádzajú do Portugalska, Francúzska, Talianska a Švajčiarska.

Prevádzková rýchlosť ťahaných súprav je 200 - /h, súpravy s rušňami dosahujú rýchlosť až do /h.

Pozri aj 
 RENFE
 AVE
 Pendolino
 InterCityExpress
 Šinkansen
 TGV

Iné projekty

Externé odkazy 
 Talgo 
 Popis na modellbahnarchiv.de
 Vyčerpávajúce popisy niektorých vozidiel Talgo (francúzsky, španielsky, čiastočne anglicky)
 Tren de Alta Velocidad (španielsky)

Obrázky

Zdroj 

 

Vysokorýchlostné vlaky
Železnica v Španielsku
Železnica vo Francúzsku
Železnica v Portugalsku
Železnica v Taliansku
Železnica v Nemecku
Železnica v USA
Železnica v Kazachstane
Centrope

Centrope je euroregión, ktorý zasahuje do štyroch stredoeurópskych krajín, Česka, Maďarska, Rakúska a Slovenska. Vyznačuje sa veľmi vysokým ekonomickým rastom,  patrí medzi najrýchlejšie sa rozvíjajúce a najperspektívnejšie regióny v Európe.

Patria sem 4 významné mestá, Brno v Česku, Győr v Maďarsku, Viedeň v Rakúsku a Bratislava na Slovensku, ako aj okolité regióny Južné Čechy a Južná Morava, západná časť Maďarska, rakúske spolkové krajiny Burgenland a Dolné Rakúsko a Bratislavský samosprávny kraj a Trnavský samosprávny kraj. 

Bol založený v roku 2003 deklaráciou z Kittsee. Tento región, ktorý sa nachádzal v rakúsko-uhorskej monarchii, bol dôležitým kultúrnym, dopravným a priemyselným centrom v Európe ešte pred prvou svetovou vojnou. Najmä z dôvodu vzniku východného bloku (nem. Ostblock) po druhej svetovej vojne, ktorý bol zabezpečený pred Rakúskom železnou oponou, sa synergie jednotlivých častí regiónu stratili na celé desaťročia.

Jeho pomyselné centrum tvoria mestá Viedeň a Bratislava (Metropolitný región Bratislava-Viedeň) a rozkladá sa v okolí s polomerom okolo 200 km a žije tu okolo 6 miliónov obyvateľov.

Referencie

Pozri aj 
 Metropolitný región Bratislava-Viedeň

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Slovenská sekcia Centrope
 mycentrope.com Slovenská

Európa
Euroregióny
Apollo Business Center II

Apollo Business Center II je komplex administratívnych a obchodných priestorov v bratislavskej mestskej časti Ružinov na Prievozskej ulici a prirodzené pokračovanie najväčšieho administratívneho komplexu v Bratislave, Apollo Business Center.

Výstavba sa začala v roku 2006 a dokončená bola v roku 2008. Developerom projektu je spoločnosť HB Reavis Group, a.s. Celková úžitková plocha po dokončení je 92 530 m², celková čistá kancelárska plocha 77 853 m² (podľa webstránky ABC II 79 010 m²), plocha obchodných priestorov 6 000 m² a skladá sa z ôsmich budov so 7 a 16 podlažiami a s výškou od 37 do 76,5 metrov.

Dopravné spojenie

Externé odkazy 
 Článok o projekte na etrend.sk

Biznis centrá v Bratislave
Architektúra z 2008
Norwich City FC

Norwich City FC je anglický futbalový klub sídliaci v meste Norwich. Hrá v najvyššej anglickej futbalovej súťaži Premier League. Po nevydarenej sezóne 2021/22 avšak vypadnú do EFL Championship. Ich domovským štadiónom je od roku 1935 štadión Carrow Road, ktorý má kapacitu 26 034 divákov.

Klub bol založený v roku 1902. Ich najväčším rivalom je klub Ipswich Town, zápasy medzi nimi sa označujú ako Východoanglické derby.

Medzi najväčšie úspechy klubu patrí trojnásobný zisk titulu v druhej lige, v rokoch 1972, 1986, 2004 a 2019 a zisk Ligového pohára v rokoch 1962 a 1985.

Káder mužstva 
Súčasná zostava:

Externé odkazy 
 NCFC oficiálna webstránka 

Anglické futbalové kluby
Futbalové kluby založené v 1902
Kostol svätých Petra a Pavla

Kostol svätých Petra a Pavla môže byť:

 na Slovensku
 Kostol svätých Petra a Pavla (Barca)
 Chrám svätých Petra a Pavla (Bardejov) – gréckokatolícky
 Kostol svätých Petra a Pavla (Čechy)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Horné Vestenice)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Hôrka nad Váhom)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Hriňová)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Košice)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Matiašovce)
 v Nitre
 Kostol svätých Petra a Pavla (Nitra, Horné Mesto)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Janíkovce)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Oponice)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Záhorská Bystrica)
 Kostol svätých Petra a Pavla (Zubrohlava)

 v Česku
 Kapitulský chrám svätých Petra a Pavla na Vyšehrade
 Katedrála svätého Petra a Pavla (Brno) v Brne

 v Litve
 Kostol svätých Petra a Pavla (Vilnius)

 v Rumunsku:
 Rímskokatolícky kostol svätých Petra a Pavla (Brašov)
 Katedrála svätých Petra a Pavla (Konstanca)

 v Rusku
 Katedrála svätého Petra a Pavla (Petrohrad) v Petrohrade – pravoslávna
 Kostol svätých Petra a Pavla (Petrohrad) – evanjelický

Rozlišovacie stránky – Kostol
Pchin-jin

Pchin-jin (iné názvy: pinyin, zriedkavo: pchinjin, nesprávne alebo po česky: pinjin; čínske názvy pozri nižšie) je celosvetovo najrozšírenejší systém zápisu čínskeho jazyka (a prepisu čínskeho písma) pomocou písmen latinky. 

Hoci bežný slovenský názov je pchin-jin, lepšie je používať názov chan-jü pchin-jin (pozri nižšie), aby sa zabránilo zámene s (už zriedkavým) podobným taiwanským systémom nazývaným tchung-jung pchin-jin. V nasledujúcom texte slovo „pchin-jin“ vždy znamená chan-jü pchin-jin.

Čínske deti sa v škole (od 60. rokov) najprv učia pchin-jin a až potom sa učia štandardné čínske písmo.

Čínske názvy 
 - v pchin-jine: pīnyīn (menej presne: pinyin) - v slovenskom prepise: pchin-jin - doslovný význam: fonetické písanie, hláskové písmo
 - v pchin-jine: Hànyǔ Pīnyīn (menej presne: hanyu pinyin)  - v slovenskom prepise: chan-jü pchin-jin - doslovný význam: fonetické písanie čínštiny
 -v pchin-jine: Hànyǔ Pīnyīn Fāng'àn (menej presne: hanyu pinyin fang'an) - v slovenskom prepise: chan-jü pchin-jin fang-an - doslovný význam: systém (alebo návrh) pre fonetické písanie čínštiny
 - v pchin-jine: pīn​yīnzì​mǔ (menej presne: pinyinzimu) - v slovenskom prepise: pchin-jin c'-mu - doslovný význam: fonetické písmená, fonetický zápis

Charakteristika 
Pchin-jin pozostáva z znakov latinskej abecedy doplnených diakritickými znamienkami, ktoré vyjadrujú tonálne rozdiely medzi homografickými slabikami.

Rozdiely oproti slovenskej výslovnosti 
Systém pchin-jin nie je vždy totožný so zaužívanou výslovnosťou latinských písmen v európskych jazykoch. Hlavným rozdielom je, že páry znelá-neznelá spoluhláska (napr. b-p, g-k) používa na zápis spoluhlások s prídychom a bez prídychu (p-pch, k-kch)

Kodifikácia 
Čína oficiálne schválila štandard pchin-jin v roku 1958; od toho istého roku sa vyučuje aj na čínskych školách. Organizácia Spojených národov pchin-jin v roku 1977 prijala ako medzinárodný štandard prepisu čínskych geografických názvov. Medzinárodná organizácia pre normalizáciu (ISO) zaviedla pchin-jin ako štandard na romanizáciu modernej čínštiny pod číslom ISO-7098:1991.

Iné transkripčné systémy 

Na Slovensku a Česku sa používa štandard vypracovaný v Česko-Slovensku kolektívom sinológov Orientálneho ústavu začiatkom 50. rokov. Tento štandard je na Slovensku kodifikovaný ako súčasť Pravidiel slovenského pravopisu.

V angličtine sa niekedy používa Wadov-Gilesov systém a iné jazyky majú rôzne prispôsobené systémy. Ani jeden z uvedených transkripčných systémov nezachytáva tonálne rozdiely v homografických slabikách.

Zdroje

Externé odkazy 
 New Edition Hanyu Pinyin Syllable Table
 automatický konvertor pchin-jin↔česká (slovenská) transkripcia (cz)
 Pravidlá slovenského pravopisu
 Transkripcia čínštiny (cz)
 Automatický konvertor znakov do systému pchin-jin

Čínština
Prepisy z cudzích písiem
Galleria Eurovea

Galleria Eurovea (pôvodne Pribina Galleria) je obchodná časť zóny Eurovea na ľavom nábreží Dunaja v Bratislave medzi Starým mostom a mostom Apollo, ktorá sa rozprestiera na 60 000 m² plochy.

Obsahuje hlavne predajne a prevádzky medzinárodných značiek. Má sa stať novou hlavnou triedou Bratislavy a jedinou nákupnou lokalitou v meste, ktorá vyhovie najvyšším štandardom. Objavili sa tu architektonické prvky, ktoré vytvárajú atmosféru skutočnej ulice. K otvoreniu došlo 26. marca 2010.

Dopravné spojenie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Článok o projekte

Stavby v Bratislave
Jakub S. Trojan

Prof. ThDr. Ing. Jakub S. Trojan (* 13. máj 1927, Paríž, Francúzsko) je český protestantský teológ, profesor teologickej etiky na Karlovej univerzite v Prahe. 

Vyštudoval evanjelickú teológiu a ekonómiu. Od roku 1955 farár Českobratskej cirkvi, v roku 1974 zbavený štátneho súhlasu vykonávať toto povolanie. Jeden z prvých signatátov Charty 77. Od konca 70-tych rokov do pádu komunizmu viedol bytové semináre pre záujemcov o teológiu. V roku 1989 povolaný na Evangelickú teologickú fakultu UK. Zaoberá sa sociálnoetickými a antropologickými problémami, otázkami moci a občianskej zodpovednosti.

Je autorom kníh a článkov v odborných filozofických a teologických časopisoch. Hlavnou témou jeho prác sú otázky antropológie a sociálnej etiky, najmä problematika moci a občianskej zodpovednosti.

Je čestným členom Vedeckej rady Karlovej univerzity, členom rady spolku Akademická YMCA a členom edičnej rady pražského vydavatelľstva OIKOYMENH

Bibliografia 
 Enfremdung und Nachfolge (1980)
 In Defence of Politics (1981)
 And the Nightingales Sing (1992)
 Moc víry a víra v moc (1993)
 Moc v dějinách (1994)
 Spravedlnost povznáší národ (2002)
 Idea lidských práv v české duchovní tradici (2002)
 Ježíšův příběh - výzva pro nás (2005)

Rferencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Jakub S. Trojan v Slovníku českých filosofů
 Medailon na stránkách ETF UK

Českí teológovia
Osobnosti z Paríža
Signatári Charty 77
Sie Šu-wej

Sie Šu-wej alebo Šu-wej Sieová, čín.   ; (* 4. január 1986, Kao-siung) je súčasná taiwanská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 6 turnajov WTA vo štvorhre.

Finálové účasti na turnajoch WTA (12)

Štvorhra - výhry (7)

Štvorhra - prehry (3)

Iné projekty

Externé odkazy  

Taiwanskí tenisti
Ágnes Szávayová

Ágnes Szávayová (* 29. december 1988, Kiskunhalas, Maďarsko) je súčasná maďarská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 3 turnaje WTA v dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.

Finálové účasti na turnajoch WTA (12)

Dvojhra - výhry (3)

Dvojhra - prehry (2)

Štvorhra - výhry (2)

Štvorhra - prehry (5)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Agnes Szavay Website

Maďarskí tenisti
Myelolipóm nadobličky

Myelolipóm nadobličky je hormonálne neaktívny nezhubný nádor, ktorý obsahuje najmä myeloidné a tukové tkanivo. Vyskytuje sa u 0,1 - 0,4% ľudí. Nadoblička je najčastejším orgánom, v ktorom sa môže myelolipóm objaviť. Menej často sa môže vyskytovať v oblasti mediastína, v pečeni, vzácne v svalových fasciách. Nádor je obyčajne malý a nijako sa klinicky neprejavuje; môže však narásť do veľkých rozmerov a spôsobovať bolesť z útlaku na okolité štruktúry a orgány. Môže dôjsť k jeho spontánnej ruptúre (prasknutiu) s následným krvácaním do retroperitonea - táto komplikácia je však vzácna. Väčšinou je jednostranný, častejšie v ľavej nadobličke. Je rovnako častý u mužov i žien a najčastejšie sa diagnostikuje v 5.-7. decéniu života. Príčina jeho vzniku nie je známa.

Zobrazovacia diagnostika

Metódou prvej voľby v diagnostike myelolipómu je CT. Jeho obraz závisí na danom histologickom zložení: veľké oblasti tuku nízkej denzity (pod -20 HU) sa striedajú s myeloidným tkanivom mäkkotkanivoej denzity. Po vnútrožilovom podaní kontrastnej látky sa nádor nehomogénne sýti, najmä v oblastiach zložených s myeloidného tkaniva. Môže obsahovať aj kalcifikáty, najmä ak došlo v minulosti k jeho zakrvácaniu. Nález tuku v nádore je diagnostický, ďalšie overovanie (napríklad biopsiou) nie je potrebné.

Niekedy je myelolipóm taký veľký, že nemusí byť jasný zdrojový orgán, z ktorého vyrastá - diferenciálne diagnosticky treba v takýchto prípadoch vylúčiť angiomyolipóm obličky a retroperitoneálny liposarkóm. V nejasných prípadoch môže pomocť doplnenie MR vyšetrenia alebo multiplanárnych rekonštrukcii.

Pri zobrazení magnetickou rezonanciou má tukové tkanivo vyššiu signálovú intenzitu v T1 i T2 vážení. Myeloidné (hematopoetické) tkanivo má nízky signál v T1 a signál strednej intenzity v T2 vážení. Sekvencie s potlačením tuku zobrazia výrazný pokles signálu v oblastiach tvorených tukovým tkanivom.

Diagnóza je problematická iba v prípade, že nádor obsahuje len minimálne množstvo tuku. V takom prípade je potrebné sledovanie jeho rastovej dynamiky alebo biopsia na odlíšenie od liposarkómu.

Zdroje

 Lee J, Sagel S. CT with MRI Correlation. Lippincott, 1998.
 Diekman KP, Hamm B, Pickartz H. Adrenal Myelolipoma: Clinical, Radiologic, and Histologic Features. Urology 1987; 29:1-7.
 Kenney PJ. Myelolipoma: CT and Pathologic Features. Radiology 1998; 208:87-95.
 AuntMinnie.com

Nezhubné nádory nadobličiek
Skorocel kopijovitý

Skorocel kopijovitý (lat. Plantago lanceolata)  je rastlina z čeľade skorocelovité (Plantaginaceae).

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Skorocel (sk2.goo.cz)
 Skorocel kopijovitý (botanika.wendys.cz)

Liečivé rastliny
Medonosné rastliny
Flóra na Slovensku
Skorocelovité
Ján Grešo

Doc. ThDr. Ján Grešo (* 25. jún 1933, Vavrišovo – † 17. február 2013, Bratislava) bol slovenský evanjelický teológ.

Pôsobil na Evanjelickej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského, od roku 1998 bol vedúci Katedry Novej zmluvy. V rokoch 19591985 bol farárom vo Vysokých Tatrách, od roku 1986 bol farárom v Bratislave. Bol výborným a uznávaným kazateľom. Podieľal sa na ekumenickom preklade Biblie do slovenčiny. Bol prekladateľom významnej teologickej literatúry, preložil podstatnú časť Theologisches Wörterbuch zum Neuen Testament od Gerharda Kittela (Teologický slovník k Novej zmluve I-II, III-IV, V-VI, 1986-1990) a Systematickú teológiu od Paula Tillicha.

Bibliografia 

 Interpretácia juristického myslenia v evanjeliách (1969)
 Otče náš, ktorý si v nebesiach: Modlitba Pánova (1996)
 Žiť znamená rásť (1996)
 Útek do slobody (1997)

Poznámky

Literatúra 
 Emília Mihočová, Ľubo Bechný, Terézia Rončáková: Kristovci, ViFO, 2013, (dvanásť rozhovorov s kresťanmi z rôznych cirkví: Karol Mika, Róbert Bezák, Michal Valčo, Terézia Lenczová, Daniel Pastirčák, Miloš Kovačka, Štefan Hríb, Ľudovít Fazekaš, Branislav Škripek, Slavomír Slávik, Daniel Hevier, Ján Grešo), ISBN 978-80-971462-0-7.

Slovenskí evanjelickí kňazi
Slovenskí teológovia
Osobnosti z Vavrišova
Kostol Povýšenia svätého Kríža (Lanžhot)

Kostol Povýšenia svätého Kríža je kostol v Lanžhote zasvätený Povýšeniu svätého kríža.

Dejiny 
Lanžhot bol založený v roku 808909 podľa nemeckého mestského práva. Predpokladá sa, že mal hneď na počiatku svojho vzniku románsky katolícky kostolík na mieste bývalého "Jazérka" v lokalite Kazůbek.
Prvá písomná zmienka o farnom patronáte obce sa objavila v roku 1384 v zemskej knihe.

V roku 1550 bol postavený gotický kostolík i s cintorínom na terajšom mieste. V roku 1605 bola obec vypálená Uhrami a kostol bol zničený. Farnosť bola vďaka naboženskému cíteniu predkov otvorená a v roku 1613 bol dosadený katolícky kňaz Štěpán Bučič, ktorý tu pôsobil až do svojej smrti 5. 3. 1658
, podľa latinského nápisu na vonkajšej strane kostola.

Vedenie farnej matriky sa datuje od roku 1662. Vpádom Uhrov v roku 1707 bol kostol opäť značne poškodený a farná budova zhorela. Kňaz bol mučený a 9 obecných členov bolo zavraždených.

V roku 1716 bol kostol zásluhou kňaza Ondřeja Vaničku obnovený. Zriadil chórus aj nový organ, kazateľňa, krstiteľnica a 24 otvorených lavíc pochádza tiež z tej doby.
V roku 1733 celá obec vyhorela i s farnou budovou. Po tomto nešťastí bola fara premiestnená do priestorov terajšej obecnej školy.
Nová fara bola postavená v roku 1787. 

V roku 1802 fara znovu vyhorela po zásahu bleskom. Do terajšej podoby bol kostol prestavaný v roku 1892. 
V roku 1945 bol kostol veľmi poškodený prechádzajúcim frontom.

Následkom nešťastí sa nezachovalo veľa písomnosti a kostol musel byť veľakrát prestavovaný a obnovovaný, v dôsledku čoho nie je zapísaný ako národná kultúrna pamiatka.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta Lanžhot
 3D model
 Stránka rímskokatolíckej farnosti v Lanžhote

Kostoly v Juhomoravskom kraji
Lanžhot
Lanžhot
Spades

Spades alebo Piky je kartová hra. Vyvinula sa z whistu.

Počet hráčov
Traja alebo štyria. Obvykle sa hrá vo štvorici, kde hráči sediaci oproti sebe tvoria pár. Sú aj varianty, v ktorých aj vo štvorici hrá každý hráč za seba.

Pravidlá
Hráči sediaci oproti sebe sú spoluhráči. Hra pozostáva z dvoch fáz, z licitácie a zohrávky. Hrá sa s francúzskymi kartami bez žolíkov.

Rozdávanie
Na začiatku si hráči vytiahnu po jednej karte a ten, kto vytiahne najvyššiu kartu bude prvým rozdávajúcim. V nasledujúcich hrách sa rozdávajúci striedajú v smere hodinových ručičiek.
Rozdávajúci rozdá všetkých 52 kariet, takže každý z hráčov má 13 kariet.

Licitácia
Každý z hráčov postupne deklaruje, koľko získa zdvihov. Prvý licituje rozdávajúci, potom sa licituje v smere hodinových ručičiek. Posledný hráč má tú výhodu, že vidí koľko zdvihov deklarovali ostatní a môže tomu prispôsobiť dražbu.

Zohrávka
Hráč po ľavici rozdávajúceho vynáša ako prvý. Hráči musia priznať farbu, ak už danú farbu nemajú, môžu priložiť ľubovoľnú kartu. Ak priloží tromf (tromfy sú vždy piky), tromf prebíja ostatné karty. Zdvih získava hráč, ktorý priložil najvyššiu kartu vo farbe výnosu, ak niekto priložil tromf, zdvih získa hráč, ktorý zahral najvyšší tromf. Do ďalšieho zdvihu vynáša hráč, ktorý získal posledný zdvih.

Skóre
Na začiatku hry sa hráči dohodnú, koľko bodov je cieľová hranica, obvykle je to 500 bodov. Pár za deklarované a splnené zdvihy získa za každý zdvih 10 bodov, za zdvihy navyše po jednom bode. Pokiaľ pár získa menej zdvihov ako deklaroval, stráca -10 bodovkrát počet deklarovaných zdvihov. Pokiaľ niektorý z hráčov deklaruje, že nezíska ani jeden zdvih (Nil), ak nezíska ani jeden zdvih získa 100 bodov, ak získa aspoň jeden zdvih stratí 100 bodov. Pokiaľ obaja hráči páru deklarujú, že nezískaju ani jeden zdvih a obom sa to podarí, získajú 200 bodov, ak sa to jednému podarí a druhému nie, nezískajú ani nestratia žiadne body.
Vyhráva pár, ktorému sa ako prvému podarí získať cieľový počet bodov. Pokiaľ tento počet získajú oba páry, vyhrá pár, ktorý získa viac bodov.

V niektorých variantoch hry sa za zdvihy navyše nerátajú body, v iných variantoch sa zapisujú aj pod čiaru a keď pár takýchto zápisov pod čiarou získa 10 odráta sa mu 100 (alebo iný dohodnutý počet) bodov.

Príklady
Hráči deklarovali: N - 5 E - 3 S - 4 W - 1 zdvih. Ak NS získa 8 zdvihov, získa 80 bodov a EW získa 50 bodov. Ak získa 9 zdvihov, získa 81 bodov a EW 50 bodov stratí.

Hráči deklarovali N - 4 E - 5 S - 0 W - 4 zdvihy. Ak N získa 4 zdvihy a S 0 zdvihov, získa 140 bodov a EW 90 bodov. Ak N získa 4 zdvihy a S 1 zdvih, získa 40-100 bodov, teda -60 bodov a EW získa -90 bodov.

Z uvedeného vidno, že niekedy sa druhému páru oplatí nesplniť svoj záväzok, ak sa mu tak podarí zabrániť súperom získať Nil.

Externé odkazy   
Pagat's Pravidlá
Spades softvér a Pravidlá
Spades online
Spades na hernom servri Grab

Kartové hry
Váhy (znamenie)

Váhy (Libra) sú astrologické znamenie, ktoré je asociované s južným súhvezdím Váhy, v blízkosti Škorpióna a Panny. Slnko je v znamení Váh od 23. septembra do 22. októbra, v skutočnosti ním prechádza od 16. októbra do 16. novembra. Je to jediný symbol zvieratníka, ktorý je neživý. Opačným znamením je Baran. Teraz je v siderickom zvieratníku od 18. októbra do 16. novembra.

Z astrologického hľadiska sú Váhy siedmym súhvezdím zvieratníka a človeku narodenému v tomto znamení sú pripisované vlastnosti ako: miernosť, urážlivosť, spravodlivosť, harmónia, mierny temperament a sklon k otáľaniu, čím sa dokazuje výstižnosť výroku Nomina sunt omina (mená sú znamením). Ľudia narodení v znamení Váh obvykle oplývajú nadprirodzenou krásou a sklonom k narcizmu. Symbolicky sa spájajú so Saturnom a ako symbol harmónie aj s Venušou; z kameňov sa im priraďuje achát.

Niektorí významní ľudia narodení v tomto znamení 
Adela Banášová

Alicia Silverstonová

Catherine Zeta Jonesová

Eminem

Gwyneth Paltrowová

John Lennon

Kate Winsletová

Móhandás Karamčand Gándhí

Oscar Wilde

Will Smith

Cardi B

Doja Cat

Iné projekty 

Astrologické znamenia
Omega (grécke písmeno)

Omega (zriedkavo ómega; veľké Ω, malé ω) je dvadsiate štvrté písmeno gréckej abecedy. V systéme gréckych čísel má hodnotu 800. Za jeho ekvivalent v latinke je možné považovať písmeno O. Názov písmena doslova znamená veľké o.

Poznámky

Iné projekty 

Grécke písmená
Úsvit

Úsvit je čas bezprostredne pred východom slnka. Je charakterizovaný prítomnosťou slnečného svetla, hoci slnko je ešte pod horizontom. Existuje viac definícii úsvitu:
 občiansky úsvit
 nautický úsvit
 astronomický úsvit

Pozri aj 
 súmrak

Iné projekty 

Astronómia
Digama

Digama alebo vau alebo wau [w sa tu vyslovuje ako anglické w] (veľké Ϝ, malé ϝ) je zastarané písmeno gréckej abecedy, ktoré sa prednostne používalo ako grécke číslo 6.

Iné projekty

Referencie 
 vau/digama

Grécke písmená
San (grécke písmeno)

San (veľké Ϻ, malé ϻ) je archaické písmeno gréckej abecedy.

Iné projekty

Referencie 
 san

Grécke písmená
Koppa (grécke písmeno)

Koppa (veľké Ϙ, malé ϙ) je zastarané písmeno gréckej abecedy, ktoré v systéme gréckych čísel malo hodnotu 90.

Iné projekty

Referencie 
 koppa
 Numerical and Textual Qoppa

Grécke písmená
Stigma (grécke písmeno)

Stigma (veľké Ϛ, malé ϛ) je ligatúra gréckych písmen sigma a tau. Niekedy sa používa na reprezentáciu gréckeho čísla 6.

Iné projekty

Referencie 
 stigma

Grécke písmená
Šó (grécke písmeno)

Šó (veľké Ϸ, malé ϸ) je písmeno gréckej abecedy používané v minulosti pri zápise baktrijčiny gréckou abecedou.

Iné projekty

Referencie 
 šó

Grécke písmená
Kostol svätých Cyrila a Metoda

Kostol svätých Cyrila a Metoda môže byť:

 Kostol svätých Cyrila a Metoda (Brezovica)
 Kostol svätých Cyrila a Metoda (Košice)
 Kostol svätých Cyrila a Metoda (Lehota pod Vtáčnikom)
 Kostol svätých Cyrila a Metoda (Mlynárce)
 Kostol svätých Cyrila a Metoda (Poprad)
 Kostol svätých Cyrila a Metoda  (Selce)
 Kostol svätých Cyrila a Metoda (Trnové)

Pozri aj 
 Chrám svätých Cyrila a Metoda
KDE Software Compilation 4

KDE Software Compilation 4 (KDE SC4) je predchádzajúca generácia desktopového prostredia K Desktop Environment. Prvá verzia (4.0.0) bola uvoľnená 11. januára 2008, posledná verzia (4.10.0) bola vydaná 6. februára 2013.

Najvýraznejšou zmenou oproti KDE 3.5 je portovanie na knižnicu Qt 4, čo sa malo prejaviť zvýšením rýchlosti o 20 až 30 percent a menšou spotrebou pamäte. Obsahuje nové multimediálne API, nazvané Phonon, framework na integráciu zariadení nazvaný Solid a sprievodcu v novom štýle a predvolenú sadu ikon s názvom Oxygen. Obsahuje aj nový desktop a panel nazvaný Plasma, ktorý podporuje tzv. widgety, podobné zo systému SuperKaramba alebo widgety systému Apple. Portovanie na Qt 4 prinieslo podporu platforiem, ktoré nie sú založené na X11, vrátane Microsoft Windows a Mac OS X.

Jedna z najvýraznejších noviniek je zmena správcu súborov. Konqueror bol nahradený novým nástrojom, známym ako Dolphin.

Hlavné (major) verzie (4.x) majú byť vydávané každých 6 mesiacov, opravné verzie (4.x.y) každý mesiac.

História 
 2. augusta 2007 vyšla prvá beta verzia, o dva dni neskôr sa objavili balíky pre Ubuntu Linux.
 6. septembra 2007 vyšla druhá beta verzia, v rovnaký deň boli dostupné balíky pre rôzne distribúcie Linuxu.
 11. januára 2008 vyšla finálna verzia KDE 4.0.0
 29. júla 2008 vyšla verzia KDE 4.1.0
 27. januára 2009 vyšla verzia KDE 4.2.0
 4. augusta 2009 vyšla verzia KDE 4.3.0
 9. február 2010 - KDE 4.4
 10. august 2010 - KDE 4.5
 26. január 2011 - KDE 4.6
 27. júl 2011 - KDE 4.7
 25. január 2012 - KDE 4.8
 1. august 2012 - KDE 4.9
 6. február 2013 - KDE 4.10

Pozri aj
 KDE

Referencie

Externé odkazy 
 Článok z 24. apríla o pripravovaných vlastnostiach KWin s odkazmi na video ukážky na luzer.sk
 Snímky obrazovky z KDE 4 beta 1

KDE