joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Acotango

Acotango je stredný a najvyšší z trojice stratovulkánov (Humarata - 5 730 m, Cerro Capurata - 5 990 m a Acotango - 6 062 m), nachádzajúcich sa na hraniciach severného Čile a Bolívie. Vek poslednej erupcie nie je známy, ale lávové prúdy na severnom svahu vyzerajú relatívne čerstvo, čo poukazuje na ich pomerne mladý vek (holocén). Taktiež komplex lávových dómov a s nimi asociovaných uloženín pyroklastických prúdov vulkanického centra Capurata je relatívne mladý.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanický komplex Acotango na Global Volcanism Program 

Sopky Bolívie
Sopky Čile
Stratovulkány
Sahadža joga

Sahadža joga (doslova prirodzené spojenie) je rýchla a jednoduchá meditačná technika, ktorú vypracovala Šrí Matadži Šrívastava v roku 1970. Ide o meditáciu, pri ktorej nastáva prebudenie energie kundalini, ktorá sa považuje za vrchol duchovného úsilia všetkých jogínskych cvičení a duchovných smerov. V sahadža joge nastáva prebudenie tejto energie už pri prvej meditácii. Preto sa považuje za jogu završujúcu, ktorá je spojením všetkých svetových duchovných učení. Prítomnosť tejto energie je fyzicky citeľná na hlave a dlaniach ako chladný vánok. Uvedomenie si tejto energie sa nazýva sebarealizácia, čiže spoznanie nášho vnútorného vedomia, vedomia vibrácii. 

Sahadža joga je rozšírená vo viac ako 105 krajinách sveta. Jej techniky sa dnes využívajú v lekárstve, školstve, ekológii, umení a iných odvetviach ľudského pôsobenia. Programy sahadža jogy prebiehajú každý týždeň, skoro v každom meste Slovenska.

Externé odkazy 
 

Joga
O.C. California

O.C. California (v origináli The OC) je americký dramatický seriál. O.C. v názve je skratka americkej oblasti Orange County v Kalifornii. Seriál sa začal vysielať v roku 2003 na stanici FOX Network. Na Slovensku ho vysielala TV Markíza.

Seriál ma po štyroch sériach avizovaný koniec na 22. február 2007. Dôvodom je znížená sledovanosť.

Dej 

Ryan Atwood sa po problémoch s krádežou dostane do styku s políciou. Obvinený je však len jeho brat Trey a Ryana sa ujme právnik Sandy Cohen, ktorému je ľúto z akých ťažkých rodinných pomerov Ryan pochádza. Z okrajového mesta Chino sa presťahuje do mesta Newport Beach v Kalifornii. Spočiatku má problémy prispôsobiť sa inému štýlu života.

Ryan v novom prostredí žije s rodinou Sandyho Cohena - Seth Cohen, ktorý je v rovnakom veku ako Ryan. Kirsten Cohenová - mala asi najväčšie problémy zvyknúť si na Ryana. Neskôr ho však začala brať už takmer ako syna.

Postavy

Hlavné postavy

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka seriálu - FOX
 Slovenská fansite seriálu
 Slovenská fanstránka seriálu

Televízne seriály USA
Televízne seriály z roku 2003
Televízne seriály FOX
Bobrovec

Bobrovec môže označovať:

 obec v okrese Liptovský Mikuláš, pozri Bobrovec (obec)
 vrch (1 658,2 m n. m.) v Západných Tatrách, pozri Bobrovec (vrch)
 potok pretekajúci obcou Bobrov, pozri Bobrovec (potok)
Cerro Colluma

Cerro Colluma je relikt maarovej vulkanickej štruktúry, nachádzajúci sa východne od hlavnej bolívijskej sopečnej reťaze. Bližšie údaje o vulkanickej činnosti nie sú známe, no vek poslednej erupcie je pravdepodobne holocén.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Cerro Colluma na Global Volcanism Program 

Sopky Bolívie
Maary
Isluga

Isluga je najzápadnejšie umiestnený stratovulkán vulkanickej reťaze, tiahnucej sa od stratovulkánu Tata Sabaya v Bolívii. Isluga sa nachádza už v Čile, len 7 km od hraníc s Bolíviou. Posledná aktivita bola zaznamenaná na začiatku 20. storočia, predchádzajúce erupcie (v 19. storočí) zničili lávovými prúdmi niekoľko blízkych mestečiek.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Isluga na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Stratovulkány
Liszt Ferenc Zeneművészeti Egyetem

Liszt Ferenc Zeneművészeti Egyetem (doslova Hudobnoumelecká univerzita Franza Liszta), starší názov Zeneakadémia (doslova Hudobná akadémia), je vysokoškolská hudobná inštitúcia v Maďarsku, ktorá sídli v Budapešti v VI. mestskom obvode. 

Školu založil hudobný skladateľ Franz Liszt v roku 1875 pod menom Királyi Zeneakadémia (Kráľovská hudobná akadémia). Prvú budovu v neorenesančnom štýle pre ňu postavili v rokoch 1877-1879 podľa plánov Adolfa Lánga. Dnes sa budova nachádza na Andrásiho ulici č 67. Zeneakadémii slúžila do roku 1907, keď sa presťahovala do novej secesnej budovy na dnešnom námestí Ferenca Liszta. Od roku 1980 patrí opäť tejto inštitúcii a dnes slúži ako múzeum a výskumné centrum Ferenca Liszta.

Najväčšiu slávu a celosvetové uznanie dosiahla Zeneakadémia na konci 19. a začiatku 20. storočia, keď v nej študovali slávni operetní skladatelia ako Jenő Huszka, Emmerich Kálmán, Albert Szirmai a Viktor Jacobi, operný skladateľ Béla Bartók a skladateľ národných hudobných piesní Zoltán Kodály. Veľkú zásluhu na tom malo skvelé pedagogické umenie Jána Koesslera, ktorý vyučoval kompozíciu na škole v rokoch 1883-1908.

Hudobné školy
Školy v Budapešti
Univerzity v Maďarsku
Organizácie založené v 1875
Visopsys

Visopsys je operačný systém.

Visopsys Website: www.visopsys.orgň 
Company/Developer: Andy McLaughlin 
Source model: Open source 
Latest stable release: 0.65 / December 17, 2006 
Kernel type: Monolithic kernel 
License: GPL 
Working state: Current 

Visopsys (VISual OPerating SYStem) je voľne šíriteľný operačný systém pre architektúru x86 dostupný pod GNU General Public License (GPL). Visopys bol vytvorený v roku 1997. Posledná aktuálna verzia je 0.65 z December 2006.

Špecifiká:

Visopsys je grafickým operačným systémom, 
podporuje Pre-emptive multitasking a multi-threading, 
a dokáže zapisovať na FAT12/16/32 (read/write)
a má podporu Linuxových súborových systémov ext2/3 (read-only).

Homepage: http://www.visopsys.org/

Operačné systémy
Železničná stanica Bratislava filiálka

Železničná stanica Bratislava filiálka je železničná stanica v mestskej časti Nové Mesto v Bratislave. V súčasnosti sa stanica nepoužíva.

História 
Pôvodná osobná stanica z čias konskej železnice sa nachádzala južne od súčasnej stanice a jej staničná budova sa zachovala. Stanica bola neskôr prenesená na miesto, kde sa nachádzali nákladné koľaje. Od roku 1973 tu končili osobné vlaky z Trnavy. Od roku 1977 jazdili dva páry vlakov počas pracovných dní, ráno po Filiálku, popoludní naspäť, ďalší pár v nedeľu večer. V roku 1985 bola dokončená elektrifikácia trate Trnava – Bratislava predmestie, do žst. Bratislava filiálka však už nie, a tak osobná doprava do stanice skončila 1. júna 1985. V súčasnosti slúži úsek Bratislava predmestie – Bratislava filiálka ako "vlečka".

Stanica sa nachádza v zastavanej obytnej oblasti a jej severná a južná strana je chránená betónovým plotom. Aby nebolo potrebné stanicu obchádzať, bola nad koľajiskom vybudovaná lávka pre chodcov. Po 1. júni 1985 stanica začala zapadať do nezáujmu a oplotenie a lávka začali chátrať.

Lávku nad koľajiskom mestská časť 22. apríla 2005 uzatvorila, ale už nebola zrekonštruovaná.

Súčasný stav 
Súčasná stanica stále viac a viac chátra a takmer všetky budovy na tejto stanici majú svojich „ilegálnych nájomníkov“ bezdomovcov, narkomanov. Vyhorela tu časť administratívnej budovy aj časť budovy bývalej výkupne papiera. Bezdomovci a narkomani tu znepríjemňujú život ľuďom, ktorí v tejto lokalite bývajú a devastujú celú súčasnú stanicu.

V júni 2019 Železnice Slovenskej republiky zverenili štúdiu využitia stanice so štyrmi možnosťami.

Galéria

Pozri aj 
 Rohlederova koľajnica

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Železničná stanica Bratislava filiálka na Rail.sk
 Galéria fotografií na vlaky.net

Filiálka
Nové Mesto (Bratislava)
Volovec

Volovec môže byť:

 vrch () vo Vysokých Tatrách v  Mengusovskej doline, pozri Volovec (vrch vo Vysokých Tatrách)
 vrch () v Západných Tatrách, pozri Volovec (vrch v Západných Tatrách)
 vrch () vo Volovských vrchoch, pozri Volovec (vrch vo Volovských vrchoch, 1293 m)
 vrch () vo Volovských vrchoch, pozri Volovec (vrch vo Volovských vrchoch, 1213 m)
 potok v Nízkych Tatrách, pozri Volovec (prítok Bystrianky)
 sídlisko mestského typu na Ukrajine, v Zakarpatskej oblasti, pozri Volovec (mesto)
 syr, názov slovenského syra, pozri Volovec (syr)
Deň víťazstva nad fašizmom

Deň víťazstva nad fašizmom bol pomenovaný 9. máj 1945, najvyšším veliteľom Červenej armády Josifom Vissarionovičom Stalinom na počesť ukončenia druhej svetovej vojny (8. mája). Po nástupe komunizmu v strednej a východnej Európe bol oslavovaný, a bol stanovený štátnym sviatkom. Sú po ňom pomenované mnohé ulice a sídliská (napr. Ulica 9. mája).

Bezpodmienečná kapitulácia nemeckých vojisk do rúk západných spojencov bola pôvodne podpísaná 7. mája 1945 v Remeši. Počas podpisu aktu neboli prítomní oficiálni sovietski predstavitelia. Nemecké vojská navyše pokračovali v bojoch proti sovietskym jednotkám. ZSSR preto trval na opätovnom opakovaní aktu v Berlíne. Nemecké velenie podpísalo bezpodmienečnú kapituláciu do rúk všetkých Spojencov, vrátane ZSSR krátko pred polnocou 8. mája 1945. Nadobudnúť mala platnosť od 23:01 stredoeurópskeho času. V tej dobe bol na území hlavného mesta ZSSR v Moskve už iný deň - 9. máj.

Referencie

Iné projekty 

Štátne sviatky v Česko-Slovensku
Dejiny Sovietskeho zväzu
9. máj
Volovec (mesto)

Volovec  (, , , ) je sídlisko mestského typu na Ukrajine v Zakarpatskej oblasti. Je centrom Voloveckého rajónu a leží asi 50 km od hraníc so Slovenskom, východne od medzinárodnej cesty E50 v smere Košice-Užhorod-Ľvov-Kyjev-Moskva.

Prvá písomná zmienka o meste je z roku 1433. V histórii patrilo mesto striedavo Sedmohradsku a Uhorsku. Po rozpade Rakúska-Uhorska sa stalo súčasťou Česko-Slovenska.  Po obsadení Podkarpatskej Rusi Sovietskou armádou vládu v oblasti de facto prevzali prosovietske národné výbory, ktoré v novembri 1944 vyhlásili pripojenie oblasti k Sovietskemu zväzu. Od roku 1991 je súčasťou Ukrajiny.

Iné projekty 

Sídliská mestského typu na Ukrajine
Obce vo Voloveckom rajóne
Železničná zastávka Bratislava-Vinohrady

Železničná zastávka Bratislava-Vinohrady (často nesprávne označovaná ako Železničná stanica Bratislava – Vinohrady) je železničná zastávka v treťom bratislavskom okrese v mestskej časti Nové Mesto na hranici s mestskou časťou Rača v miestnej časti známej ako Vinohrady.

Denne na zastávke zastaví približne 160 vlakov, medzi nimi žiadne medzinárodné rýchliky.

Vznikla pri prekládke úseku Bratislava-Vinohrady – Rača odbočka, pričom sa odstránilo mimoúrovňové kríženie úseku s traťou Rača-odbočka – Bratislava predmestie  a tiež aj súvisiaci ostrý oblúk. Týmto sa dopravňa Rača-odbočka premenovala na Odbočka Vinohrady.

Umožňuje taktiež prestup medzi väčšinou vlakov z/do smerov Galanta a Trnava bez nutnosti jazdy na hlavnú stanicu.

V januári 2019 ŽSR na opravu zastávky vyčlenili 370 tisíc eur. Rekonštrukciou prejdú nástupištia (povrch) ako aj interiér zastávky (stropy, steny a strecha). Práce by mali začať v prvom štvrťroku a pokračovať 6 mesiacov. Počas rekonštrukcie budú menšie dopravné opatrenia, ale zastávka nebude uzavretá.

Dopravné spojenie

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Článok o histórii železničnej dopravy na Slovensku

Vinohrady
Bratislava Vinohrady
Nové Mesto (Bratislava)
Erlend Loe

Erlend Loe (* 24. máj 1969, Trondheim, Nórsko) je nórsky spisovateľ. Debutoval v roku 1993 knihou Tatt av Kvinnen. O rok neskôr mu vyšla knižka pre deti Fisken o šoférovi kamiónu Kurtovi. Loeho štýl písania býva označovaný ako naivný, často využíva humor a iróniu.

Jeho kniha Naiv. Super. bola zatiaľ preložená do trinástich jazykov a vyšla aj na Slovensku.

Bibliografia

Romány a novely 
 Tatt av kvinnen (1993)
 Naivne. Super. (nór.: Naiv. Super) (1996)
 L (1999)
 Fakta om Finland (2001)
 Doppler (2004)
 Volvo lastvagnar (2005)

Ďalšie práce 
 Fisken (1994), detská kniha
 Maria & José (1994), obrázková kniha
 Kurt blir grusom (1995), detská kniha
 Den store røde hunden (1996), detská kniha
 Kurt quo vadis? (1998), detská kniha
 Detektor (2000), filmový scenár
 Jotunheimen, bill.mrk. 2469 (2001), text k fotografiám Bårdá Løkena
 Kurt koker hodet (2003), divadelná hra, adaptovaná aj ako detská kniha
 Pingvinhjelpen (2006), divadelná hra
 Organisten (2006), spolu s Petterom Amundsenom, literatúra faktu

Nórski spisovatelia
Železničná zastávka Bratislava-Železná studienka

Železničná zastávka Bratislava-Železná studienka (do roku 1951 Bratislava-Červený most, do roku 1947 Červený most) je železničná zastávka na okraji mestskej časti Karlova Ves v štvrtom okrese v Bratislave pri rekreačnej lokalite Železná studnička. Nachádza sa pri východnom konci Červeného mosta, na kopci nad Cestou mládeže vedúcou do bratislavského lesoparku. V súčasnosti je málo frekventovaná, zastavuje tu len niekoľko spojov ráno a popoludní a nenachádza sa tu ani predajňa cestovných lístkov.

História 
Aj keď prvý vlak prešiel po trati z Viedne do Bratislavy 20. augusta 1848, zastávka bola na tomto mieste zriadená až v roku 1904 pod názvom Červený most. V roku 1947 bol názov upravený na Bratislava-Červený most a v roku 1951 dostala zastávka svoj dnešný názov podľa obľúbenej rekreačnej lokality Bratislavčanov. Postupne sa však začala osobná doprava utlmovať a zastávka začala chátrať. V roku 2002 boli budovy čakárne na nástupišti smer Lamač a výpravnej budovy na nástupišti smer Hlavná stanica zapísané do zoznamu národných kultúrnych pamiatok. V roku 2010 však úplne zhorela stará čakáreň z roku 1904 po tom, ako v nej pravdepodobne založili oheň prespávajúci bezdomovci. Zastávka tak aj naďalej chátra.

Vlaková doprava

Dopravné spojenie

Fotogaléria

Externé odkazy 
 Článok o bratislavských železničných staniciach
 Galéria na Vlaky.net

Referencie 

Železná studienka
Bratislava-Železná studienka
Železničná stanica Rusovce

Železničná stanica Rusovce (do roku 1947 Oroszvár v Maďarsku) je železničná stanica v bratislavskej mestskej časti Rusovce v piatom bratislavskom okrese. Mestská časť ako aj stanica sa stala súčasťou pri (asi len zatiaľ) poslednom rozširovaní Bratislavy v roku 1971, a tak ako aj ŽST Podunajské Biskupice, ŽST Devínska Nová Ves a ŽST Devínske Jazero nemajú v názve uvedenú príslušnosť k hlavnému mestu.

Je to posledná stanica na území Bratislavy a Slovenska pred maďarskou hranicou. Prechádzala tadiaľto miestna osobná doprava v rokoch 1948 až 1972 a od roku 1960 tu končili vlaky z Nív. Medzištátna prevádzka začala s obnovením osobnej dopravy v roku 1987. 

Medzi ŽST Rusovce a štátnou hranicou s Maďarskom bola počas krátkeho obdobia aj ŽST Čunovo pri rázcestí hlavnej cesty s cestou vedúcou do neďalekej rovnomennej mestskej časti.

Dopravné spojenie

Externé odkazy 
 Článok o železničných staniciach v Bratislave
 Žel. stanica Rusovce

Rusovce
Rusovce
Kapucínska ulica

Kapucínska ulica je ulica v Bratislave v historickom centre Starého Mesta. Názov  dostala podľa blízkeho kláštora kapucínov. Kapucínska vznikla postupne zástavbou v priestore medzi vnútorným a vonkajším opevnením stredovekého mesta v priebehu 17. a 18. storočia. Nachádza sa hneď vedľa Župného námestia a cez jej stred vedie električková trať po nadjazde nad Staromestskou ulicou smerom pod Hradný vrch smerom do Karlovej Vsi a Dúbravky. Ulica sa mimoúrovňovo križuje s Klariskou ulicou. 

Južná strana ulice s domami prevažne z 18. storočia si zachovala svoj pôvodný charakter. Dnes v nich sídlia napríklad Taliansky kultúrny inštitút v Bratislave a Mestská knižnica v Bratislave. Rožný pavlačový dom, na križovatke so Židovskou ulicou bol asanovaný v 20. storočí pri príležitosti výstavby komunikácie Staromestská. 

Na severnej strane ulice stojí Kostol sv. Štefana s budovou kapucínskeho kláštora a záhrady. Po obvode záhrady bol v polovici 19. storočia podľa projektu Ignáca Feiglera ml. postavený rad jednoposchodových domov, súhrnne nazývaných neskôr ako Kapucínsky bazár. Prízemie domov tvorili židovské obchodíky, na poschodí boli obytné miestnosti majiteľov. Domy Kapucínskeho bazára boli asanované po roku 1965 v súvislosti s výstavbou nadjazdu nad Staromestskou ulicou a rozširovaním Kapucínskej ulice. 

V hornej časti ulice, na mieste terajšieho nadjazdu, v minulosti stála policajná strážnica, ktorá na noc uzamykala vchod do Židovského geta - Zámockej a Židovskej ulice. Stál tu aj známy hostinec K zlatému krížu (Kapucínska 12). 

V dolnej časti ulica ústila na Uhoľný trh, dnešné Suché mýto, kde sa nachádza Kostol svätého Jána z Mathy.

Dopravné spojenie

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kapucínska na mape Bratislavy

Zdroj 
 http://www.iicbratislava.esteri.it/IIC_Bratislava
 http://www.mestskakniznica.sk/

Ulice v Starom Meste v Bratislave
Matěj Václav Jäckel

Matěj Václav Jäckel (, ; * 11. september 1655, Wittichenau, Nemecko – † 16. január 1738, Praha) bol lužickosrbský sochár a rezbár, ktorý pôsobil prevažne v Čechách, ale aj na Morave a Hornej Lužici. Je považovaný za predstaviteľa českého vrcholného baroka. Jeho práca bola ovplyvnená talianskym barokovým sochárstvom Gian Lorenzo Berniniho a C. Rainaldiho.

Biografia 
Sochárstvo študoval v Nemecku a jeho učiteľom bol zrejme drážďanský sochár Melchior Barthel. Okolo roku 1684 si v Prahe otvoril vlastnú sochársku dielňu, v ktorej zamestnával niekoľko tovarišov. Počas päťdesiatich rokov svojej existencie vyprodukovala dielňa veľké množstvo sôch a plastík, prevažne pre cirkevnú klientelu.
 
Medzi najznámejšie Jäckelove diela nepochybne patrí trojica sôch, ktoré sú umiestnené na Karlovom moste v Prahe. Najstaršia z trojice sôch je Svätá Anna Samotretia z roku 1707 spracovaná na objednávku Rudolfa z Lisova, pána na Novom Stránove a Vtelné, ktorú nasledovali súsošia Madona so sv. Dominikom a sv. Tomášom Akvinským (1708) pre dominikánsky a Madona so sv. Bernardom (1709) pre cisterciánsky rád.

Za sochára sa vyučil aj jeho syn Antonín Jäckel, v jeho diele potom pokračoval aj jeho zať František Ignác Weiss.

Dielo

Česko 
 Mariánsky stĺp v Sedlci pri Kutnej Hore
 Mariánsky stĺp v Českom Krumlove
 kostol sv. Víta v Dobřanoch
 kláštor premonštrátok v Chotěšove
 benediktínsky kláštor v Broumove

Praha 
 Loreta
 bazilika sv. Markéty benediktínskeho kláštora v Břevnove
 kláštor františkánov pri chráme Panny Márie Snežnej
 bývalý kláštor pavlánov pri chráme sv. Salvátora
 kostol Panny Márie Božskej prozreteľnosti a sv. Kajetána na Malej Strane
 kostol Nanebovzatia Panny Márie a svätého Karla Veľkého
 kostol Panny Márie Víťaznej
 kostol svätého Františka Serafínskeho
 kostol svätého Petra na Poříči
 kostol svätého Šimona a Judy
 kostol svätého Josefa
 kostol svätého Havla
 fontána pred kaštieľom (skôr) prelaturou v Žďári nad Sázavou
 kostol svätého Ignáca
 Vojanove sady

Karlov most 
 súsošie Madony so sv. Dominikom a sv. Tomášom Akvinským
 súsošie Madony so sv. Bernardom
 socha sv. Anny Samotretej

Referencie 
 Dějiny českého výtvarného umění II/1. Praha 1989
 Blažíček, O. J.: Matěj Václav Jäckel. Památky archeologické, skupina historická, Nová řada 6-8 (díl 41), 1940

Externé odkazy 
 Matěj Václav Jäckel v encyklopédii KDO BYL KDO v našich dějinách do roku 1918
 Matěj Václav Jäckel na Pragensia Tiscali

Českí sochári
Barokoví sochári
Osobnosti lužickosrbského pôvodu
Pinč (klobúk)

Toto je článok o klobúku. Pre ďalšie použite, pozri pinč.

Pinč (angl.: bowler hat; nem.: die Melone alebo franc.: chapeau melon) je tvrdý pánsky klobúk s okrúhlym vrškom. Pinč bol prvýkrát navrhnutý v roku 1850 pre Thomasa Cokea, druhého grófa z Leicesteru.

História 
Pinč navrhli londýnski klobučníci James a George Lockovci z firmy Mr. Lock of St. James's Street a nazvali ho iron hat (slov.: železný klobúk). Lockovci poslali ich návrh Thomasovi a Williamovi Bowlerovi, ktorý vyrobili prvý prototyp klobúka pre Cokea. Neskôr sa pre železný klobúk osvedčilo meno bowler, odvodené od priezviska jeho výrobcov. Klobúk bol tvrdý v snahe ochrániť hlavu jeho prvého nositeľa pred konármi stromov, kým on jazdil na koňoch. Na konci 19. storočia bol pinč na vrchole svojej popularity a ponúkal zlatú strednú cestu medzi formálnosťou cylindra, ktorý bol spájaný s vyššou vrstvou a neformálnosťou mäkkých klobúkov a šiltoviek, ktoré nosila nižšia stredná vrstva. 

Pinč sa stal kultúrnym identifikátorom, a to ironicky v dvoch diametrálne odlišných významoch. Vo väčšine Anglicka sa pinč spája najmä so služobníctvom, keďže takýto klobúk nosili najmä komorníci. Ale v Londýne sa tento klobúk  väčšinou spája s ľuďmi pracujúcimi v City. Ľudia, ktorí mali na hlave takýto klobúk boli s najväčšou pravdepodobnosťou právnici, makléri, bankári alebo vládni úradníci. Pinč sa stal tradičnou pokrýkovou hlavy londýnskych džentlmenov a neskôr sa stal akousi anglickou kultúrnou ikonou. 

V Spojených štátoch amerických je pinč známy pod názvom derby hat, v Nemecku ho vďaka svojmu tvaru poznajú ako Melone.

Významní nositelia 
 Stan Laurel a Oliver Hardy, komická dvojica z nemých filmov z 20. a 30. rokov
 Charlie Chaplin, anglický komik
 Winston Churchill, britský politik a ministerský predseda
 Benito Mussolini, taliansky fašistický diktátor
 Henri de Toulouse-Lautrec, francúzsky maliar konca 19. storočia
 Jack White, spevák a hudobník z americkej skupiny The White Stripes
 Neil Tenant a Chris Lowe z anglickej hudobnej skupiny Pet Shop Boys nosili pinče počas koncertov svojho svetového turné Performance
 Hercule Poirot, fiktívny belgický detektív z románov anglickej spisovateľky Agathy Christie
 postava Alexa (Malcolm McDowell) z filmu Stanleyho Kubricka Mechanický pomaranč
 postava Oddjoba z filmu Goldfinger má pinč s nabrúseným ostrým, ktorý používa ako zbraň
 postavy z hry Samuela Becketta Čakanie na Godota majú pri popise kostýmov uvedené, že na hlavách majú pinče
 pinče sa nachádzajú na mnohých obrazoch francúzskeho surrealistického maliara Reného Magritta

Referencie

Externé odkazy 
 ; článok o pánskych klobúkoch (po anglicky)

Móda
Klobúky
Vojtěch Sucharda

Vojtěch Sucharda (* 6. január 1884 Nová Paka – † 31. október 1968 Praha) bol český sochár, reštaurátor, rezbár a bábkar.

Biografia 
Pochádzal z umeleckého rodu Suchardov z Novej Paky, v ktorom sa umelecké nadanie dedilo z generácie na generáciu už od jeho pradeda Jana. Bábkarstvu sa vyučil v závode svojho otca a v roku 1899 presídlil do Prahy. V roku 1905 absolvoval pražskú Umelecko priemyslovú školu. 
  
Po absolutóriu spolupracoval na sochárskych dielach svojho brata Stanislava, napríklad na pomníku Františka Palackého. Od roku 1907 spolupracoval s architektom Kamilom Hilbertom na dostavbe katedrály sv. Víta na Pražskom hrade. Pre katedrálu vytvoril cez 250 novogotických hlavíc stĺpov, vyrezávanú truhlu, niekoľko kamenných plastík a dva vysoké reliéfy znázorňujúce staviteľov dómu na priečelí stavby. Vojtěch Sucharda pracoval aj na výzdobe niekoľkých kostolov a stavieb po celých Čechách. Od roku 1913 sa podieľal okrem iného aj na sochárskej výzdobe pražského paláca Koruna.

Počas 1. svetovej vojny padol do ruského zajatia. 

V roku 1908 sa oženil so svojou spolužiačkou z Umeleckopriemyslovej školy Annou Brichovou, s ktorou v roku 1920 založil divadlo Říše loutek. V tomto divadle potom pôsobil štyridsať rokov.

V rokoch 1912, 1936 a 1948 sa podieľal na rekonštrukciách Staromestského orloja v Prahe, pre ktorý vytvoril dvanásť nových sošiek apoštolov. V povojnovom období bol aj autorom návrhu na celkovú modernizáciu výtvarného riešenia Staromestského orloja, ktorý sa nikdy realizoval.

S manželkou Annou mal dve dcéry - Annu a Olgu. Po smrti svojej ženy v roku 1944, sa roku 1947 po druhý raz oženil s pražskou Nemkou Alžbětou Bálkovou.

Dielo 

 dostavba katedrály sv. Víta, Pražský hrad
 výzdoba chrámu sv. Jana Nepomuckého, Štěchovice
 výzdoba chrámu sv. Jiljí, Nymburk
 výzdoba chrámu sv. Petra a Pavla, Mělník
 výzdoba múzea, Hradec Králové
 12 sošiek apoštolov na Staromestskom orloji 
 plastiky pre palác Koruna na Václavskom námestí
 pomníky padlým obetiam vojny
 výzdoba budovy Hlavnej stanice v Prahe
 pomník Františka Palackého v Prahe
 kópia barokovej studne v pražskej Lorete
 drevorezby pre pražský kapucínsky kláštor
 bábky divadla Říše loutek

Externé zdroje 
ARTMUSEUM.CZ - Vojtěch Sucharda
KDO BYL KDO v našich dějinách ve 20. století

Narodenia v 1884
Úmrtia v 1968
Českí sochári
Antikatolicizmus

Antikatolicizmus je nepriateľstvo a predpojatosť voči katolíkom, katolíckej cirkvi a jej predstaviteľom. Antikatolicizmus môže byť jedným z prejavov antiklerikalizmu. Jeho nositeľmi môžu byť i predstavitelia iných cirkvi a náboženských spoločností. Jedným z prejavov antikatolicizmu su útoky na predstaviteľov cirkvi. Niekedy sa za antikatolicizmus označuje aj kritika katolíckej cirkvi, či boj s katolíckou ideológiou.

Externé odkazy 
 Stránka farnosti Božieho milosrdenstva v Košiciach - KVP: O antikatolicizme z pohľadu katolíckeho pátra

Katolícka cirkev
Prenasledovanie kresťanov
Intolerancia
Jarvis Cocker

Jarvis Branson Cocker (* 19. september 1963, Sheffield, Spojené kráľovstvo) je britský hudobník, spevák a textár, známy predovšetkým z hudobnej skupiny Pulp.

Anglickí rockoví speváci
Anglickí textári piesní
Osobnosti zo Sheffieldu
Enemy

Enemy je slovenská hudobná skupina, pozri Enemy (slovenská hudobná skupina)

The Enemy môže byť:
 počítačová rolová hra, pozri CIMA: The Enemy
 novozélandská hudobná skupina, pozri The Enemy (band)
 anglický názov 8. časti 1. série seriálu Space: Above and Beyond

Pozri aj 
 nepriateľ
Hayden Christensen

Hayden Christensen (* 19. apríl 1981, Vancouver, Britská Kolumbia, Kanada) je kanadsko-americký herec, ktorý sa preslávil rolou Anakina Skywalkera vo filmoch Star Wars II – III. 

Svoju hereckú kariéru začal v roku 1993, menšími rolami v televíznych seriáloch a filmoch. K nám sa dostal seriál Higher Ground (TV series) z roku 2000, kde si zahral chlapca zneužívaného nevlastnou matkou, čo ho viedlo k požívaniu drog. Bol nominovaný na Zlatý glóbus (Golden Globe).

Narodil sa Davidovi Christensenovi (softvérovemu programátorovi) a Alie Nilsomovej (spisovateľke). Má dánske, švédske a talianske korene. Má jedného brata a dve sestry. Brat sa volá Tove a sestry Kaylen a Hesja.

V roku 2006 natočil filmy: Virgin Territory (Lorenzo), Awake (Clay), Factory Girl (Billy Quinn). V roku 2007 pracuje na filmoch: Crash Bandits (Jack McBride), Poker Night (Stan Jeter) a Jumper.

Vo svojom voľnom čase si rád zahrá hokej a tenis. Okrem toho má veľmi rád architektúru, lasagne a pizzu.

Externé odkazy 

Kanadskí filmoví herci
Kanadskí televízni herci
Filmoví herci USA
Televízni herci USA
Herci Hviezdnych vojen
Absolventi Lee Strasberg Theatre and Film Institute
Osobnosti USA dánskeho pôvodu
Osobnosti USA švédskeho pôvodu
Osobnosti USA talianskeho pôvodu
Kanadské osobnosti dánskeho pôvodu
Kanadské osobnosti švédskeho pôvodu
Kanadské osobnosti talianskeho pôvodu
Osobnosti z Vancouveru
Diplomacia

Diplomacia je činnosť, akt vedenia rokovaní, udržiavania stykov medzi dvomi záujmovými skupinami (národmi). V súčasnosti sa pod pojmom diplomacia označuje najmä činnosť diplomatov upravujúca medzinárodné pomery, prípadne riešenie medzinárodných problémov.

Podľa Viedenskej zmluvy o diplomatických stykoch, článku 3, úlohou diplomatickej misie je zastupovať vysielajúci štát a chrániť jeho záujmy v druhom štáte alebo teritóriu podľa zásad medzinárodného práva.

Najprv je nutná dohoda. O nadviazaní diplomatických misií sa musia dva zvrchované štáty dohodnúť. Po formálnej dohode, ak príjme druhá strana túto ponuku, vymenia si oba štáty diplomatickú nótu alebo vydajú spoločné prehlásenie, prípadne tento úmysel deklarujú vládnymi uzneseniami.

Úroveň diplomatických vzťahov. V zmluve sa okrem iného dohodne, o akú úroveň vzájomných diplomatický stykov pôjde.

Diplomat dostáva v štáte absolútnu imunitu (nemôže byť trestne stíhaný, neplatí dane ...)

Etymologický pôvod 
Pojem diplomacia pôvodne pochádza z gréckeho slova diploma, ktoré znamená "zložený", "preložený" dokument. Tento dokument v minulosti znamenal ukončenie štúdia v istom odbore, neskôr to bola listina zaručujúca panovníkom určité výsady. V Európe pojem diplomacia zdomácnel prostredníctvom francúzskeho slova diplomatie.

Od 18. storočia sa začal odvodzovať pojem diplomat, ktorým sa označovala osoba oprávnená rokovať v mene svojho štátu s cudzími panovníkmi.

Pozri aj 
 diplomat

Externé odkazy 
 Black, Jeremy. A History of Diplomacy (U. of Chicago Press, 2010) ISBN 978-1-86189-696-4
 Berridge, G. R. Diplomacy: Theory & Practice, 3rd edition, Palgrave, Basingstoke, 2005, ISBN 1-4039-9311-4
 Cunningham, George. Journey to Become a Diplomat: With a Guide to Careers in World Affairs FPA Global Vision Books 2005, ISBN 0-87124-212-5
 Dorman, Shawn, ed. Inside a U.S. Embassy: How the Foreign Service Works for America by American Foreign Service Association, Second edition February 2003, ISBN 0-9649488-2-6
 Callieres, Francois De. The Practice of Diplomacy (1919)
 Fischer, Roger and Ury, William L. Getting to Yes: Negotiating Agreement Without Giving In (1991)
 Hill, Henry Bertram. The Political Testament of Cardinal Richeleiu: The Significant Chapters and Supporting Selections (1964)
 Kennan, George F. American Diplomacy (Walgreen Foundation Lectures) (1985)
 
  (²1997 , ³1999 )
 Kurbalija J. and Slavik H. eds. Language and Diplomacy DiploProjects, Mediterranean Academy of Diplomatic Studies, Malta, 2001, ISBN 99909-55-15-8. The volume contains collection of paper presented at the international conference.
 Garrett Mattingly, Renaissance Diplomacy Dover Publications, ISBN 978-0-486-25570-5
 Metternich, Clemens von. Mettetnich: The Autobiography, 1773-1815 (2005)
 Nicolson, Sir Harold George. Diplomacy (1988)
 Nicolson, Sir Harold George. The Congress of Vienna: A Study in Allied Unity: 1812-1822 (2001)
 Nicolson, Sir Harold George. The Evolution of Diplomatic Method (1977)
 Igor Janev, Дипломатија, Институт за политичкe студиje, Беoград, 2013, ISBN 978-86-7419-261-0

Iné projekty
Cesta I. triedy 11 (Slovensko)

Cesta I. triedy 11 (I/11) je cesta I. triedy v trase Svrčinovec, št. hr. - Čadca - Žilina, s celkovou dĺžkou 37 km.

Cesta je súčasťou E75. Frekventovanú trasu by mala odbremeniť budovaná diaľnica D3, ktorá bude prebiehať súbežne, pričom niektoré úseky I/11 budú tvoriť jeden jazdný pás diaľnice. V súčasnosti je vybudovaný cca 12 km dlhý úsek, tvorený úsekmi Oščadnica - Čadca (v polovičnom profile, označený ako I/11a) s tunelom Horelica a Čadca - Svrčinovec (v plnom profile).

Priebeh
Na území Slovenska začína na hraničnom priechode Svrčinovec ako pokračovanie českej I/11 odkiaľ vedie juhovýchodným smerom do obce Svrčinovec s mimoúrovňovou križovatkou s diaľnicou D3. Zároveň tu odbočuje I/12. Ďalej pokračuje na juh popri Čierňanke, ku križovatke s cestami do Čadečky a Podzávozu, prechádza intravilánom mesta Čadca. Tu odbočuje II/487 a po vnútornom obchvate mesta súbežne s traťou 127 pokračuje do mestskej časti Horelica. Následne cesta prebieha údolím Kysuce najprv vo východnom smere až k odbočke do obce Oščadnica, potom vedie severojužným smerom okrajom mesta Krásno nad Kysucou, kde odbočuje cesta II/520. Prechádza do okresu Kysucké Nové Mesto, kde odbočuje cesta do obce Dunajov a cesta do Krásna a do obce Ochodnica. Ďalej pokračuje okrajom intravilánov obcí Kysucký Lieskovec s odbočkou do obce Lodno a Povina a prechádza územím mesta Kysucké Nové Mesto. Na križovatke cesty I. triedy s cestami III. triedy cesta do mesta a do Radole sa cesta stáča viac na juhozápad, obchádza Oškerdu a vchádza na územie okresu Žilina. Potom vedie územím mesta Žilina, na úseku medzi železničným nadjazdom (pri železničnej zastávke Brodno) a Budatínom je vedená v štyroch prúdoch. V Brodne je umožnený nájazd na D3 v smere Hričovské Podhradie. V Budatíne odbočuje cesta II/507 a vzápätí cesta II/583. Napokon prekonáva mostom rieku Váh a v Žiline sa napája na mestský okruh I/60.

Súvisiace cesty
Cesta I. triedy 11a (pôvodne 11A) je dočasné označenie pre polovičný profil diaľnice D3 v úseku medzi výjazdom Čadca-Bukov a Oščadnicou, vrátane tunela Horelica. Celková dĺžka je 4,851 km.

Cesta I. triedy 11b je pôvodná trasa cez centrum Čadce, ktorá vznikla po presunutí cesty I/11 na vnútorný obchvat mesta (ktorý bol pôvodne dočasne značený ako I/11B). Začína na križovatke s I/11, prekračuje Kysucu, pokračuje okolo Mestského domu a končí na kruhovom objazde pod sídliskom Žarec, kde sa znova napája na I/11. Celková dĺžka je 0,987 km.

Súvisiace cesty III. triedy

Referencie

Zdroj
 Miestopisný priebeh cestných komunikácií 2020 (Slovenská správa ciest)
 Rozhodnutie Ministerstva dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja SR zo dňa 23.7.2015 o usporiadaní cestnej siete s účinnosťou od 1.8.2015

11
11
11
11
Stavby v okrese Čadca
Stavby v okrese Kysucké Nové Mesto
Stavby v okrese Žilina
Kandidát všeobecného lekárstva

Kandidát všeobecného lekárstva (skr. MUC.; lat. medicinæ universæ candidatus) je dnes už zriedka používaný titul pre študentov medicíny po prvej štátnej skúške.
Titul bol používaný v období prvej republiky, kedy sa používali dnes už tiež neznáme tituly ako JUC., PhC.,
RNC. Tieto tituly sa požívali zo zvyku a označovali kandidátov akademických titulov, ktorí vstúpili do štádia rigoróz a zložili aspoň jednu rigoróznu skúšku.

Referencie 

Vysokoškolské tituly
Abra Pampa

Abra Pampa je mesto nachádzajúce sa v provincii Jujuy v Argentíne. Je centrom departmentu Cochinoca. Mesto je situované na severozápade Argentíny. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo 8 705 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1883. Po La Quiaca je druhým najväčším mestom v argentínskej Pune.

Referencie

Externé odkazy 
 Stránka mesta

Mestá v provincii Jujuy
Georgij Nikolajevič Babakin

Georgij Nikolajevič Babakin (* 13. november 1914, Moskva – † 3. august 1971, Moskva) bol sovietsky rádiotechnik a letecký konštruktér, hlavný konštruktér automatických sond určených na výskum Mesiaca a planét (Luna, Mars, Venera).

Referencie 

Sovietski leteckí konštruktéri
Ruskí leteckí konštruktéri
Program Luna
Program Venera
Osobnosti z Moskvy
Cochinoca

Cochinoca je department v argentínskej provincii Jujuy.

Poloha 
Department Cochinoca leží približne v centre provincie Jujuy na severozápade Argentíny.  Na severe hraničí s departmentom Yavi, na východe s departmentmi Humahuaca a Tumbaya, na juhu s provinciou Salta a na západe s departmentmi Susques a Rinconada. Hlavným mestom je Abra Pampa.

Obyvateľstvo 
Podľa posledného sčítania má department Cochinoca 12 111 obyvateľov (INDEC, 2001). Podľa odhadov INDEC stúpol počet obyvateľov v roku 2005 na 13.301.

Mestá a obce 
V departmente sa nachádzajú mestá a obce:
 Abdón Castro Tolay
 Abra Pampa
 Rinconadillas
 Santuario de Tres Pozos
 Casabindo
 Tusaquilla
 Cochinoca
 San Francisco de Alfarcito
 Abralaite
 Puesto del Marquéz
 Nuevo Arbolito
 Cangrejos
 Miniaio
 Tusaquilla
 Tambillos
 San Jose de Miraflores
 Rachaite
 Quichuagua
 Muñayoc
 Cince
 Doncellas Chicas
 Doncellas Grandes
 Rumicruz
 Potrero
 Agua Caliente de la Puna
 Agua Caliente
 Lulluchayoc
 La Redonda

Odkazy 
Mapa provincie Jujuy

Departmenty v Argentíne
Serena Williamsová

Serena Jameka Williamsová (* 26. september 1981, Palm Beach Gardens, Florida, USA) je súčasná americká profesionálna tenistka a svetová dvojka v ženskom tenisovom rebríčku WTA. Počas svojej profesionálnej kariéry sa jej podarilo vyhrať 56 turnajov WTA v dvojhre a 18 turnajov vo štvorhre. Aspoň dvakrát vyhrala každý zo štyroch grandslamových turnajov v dvojhre aj vo štvorhre. V ženskom tenise zarobila historicky najväčšiu finančnú čiastku. Tenistka Venus Williamsová je jej sestra.

Životopis 
Trénoval ju otec Richard Williams. Je najmladšia z piatich sestier: Lyndrea, Isha, Yetunde (zomrela dňa 14. septembra 2003) a Venus. Tenis začala hrať vo veku 5 rokov na tenisových kurtoch v Comptone v Kalifornii.

Koncom decembra 2016 sa zasnúbila s Alexisom Ohanianom.

Finálové účasti na turnajoch WTA (72)

Dvojhra - výhry (39)

Dvojhra - prehry (14)

Štvorhra - výhry (20)

Štvorhra - prehry (1)

Kariérne štatistiky

Grandslamové účasti prehľad

Grandslamové finále

Dvojhra: 29 (23 titulov, 6 finále)

Ženská štvorhra: 14 (14–0)

Zmiešaná štvorhra: 4 (2–2)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 

Tenisti USA
Víťazi Australian Open
Víťazi French Open
Víťazi Wimbledonu
Víťazi US Open
Olympijskí víťazi v tenise
Víťazi Hopmanovho pohára
Súrodenci v tenise
Tenisti afroamerického pôvodu
Osobnosti USA afroamerického pôvodu
Osobnosti z Floridy
Olympijskí víťazi USA
Tenisti na Letných olympijských hrách 2016
Chimichanga

Chimichanga alebo chivichanga je vysmážané burrito pôvodom zo severného Mexika (Sinaloa v Sonora). Neskôr sa stala obľúbenou aj v Spojených štátoch pozdĺž hranice s Mexikom, najmä v štáte Arizona. Chimichanga sa robí z tortilly, ktorá sa zloží do obdĺžnikového balíčka. Ten sa naplní rôznymi prísadami, najčastejšie je to fazuľa, ryža, syr a kúsky mäsa. Tortilla sa následne vysmaží. Zvyčajne sa podáva bez omáčky, ako príloha však môže byť salsa, guacamole, kyslá smotana alebo syr.

Dejiny 

Podľa legendy nechala čašníčka v mexickej reštaurácii zvyšok burrita na pulte. Flin, majiteľka a kuchárka, ho nešťastnou náhodou hodila do fritézy. Chcela povedať "¡Ay, chingado!" (španielska nadávka), nakoľko však v reštaurácii boli aj jej malé netere a synovci, povedala namiesto toho "¡Ay, chi... michanga!". Keď ochutnala výsledok svojho omylu, zachutil jej natoľko, že sa rozhodla pomenovať ho podľa uvedeného výkriku a zaradila ho do menu.

O pôvode chimichangy sa vedú rôzne diskusie. Niektorí si myslia, že chimichanga pochádza z mexických reštaurácií v Tucsone. Navyše, reštaurácia Macayo's v meste Phoenix tvrdí, že jej zakladateľ, Woody Johnson, vymyslel chimichangu v päťdesiatych rokoch. Mnohé príbehy však odkazujú na reštauráciu El Charrito v meste Ciudad Juarez ako na prvú, ktorá v roku 1929 pridala chimichangu do svojho menu.

Externé odkazy 

 Recepty na chimichangy

Mexické jedlá
Emilia Foxová

Emilia Rose Elizabeth Foxová (* 31. júl 1974, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka. Je dcérou hercov Joanny Davidovej a Edwarda Foxa.

Filmografia 
 2009 - Dorian Gray
 2008 - Consuming Passion
 2006 - Cashback
 2005 - Univerzálna upratovačka (Keeping Mum)
 2005 - Tiger a sneh  (La tigre e la neve)
 2004 - 2008 - Tichý svedok (Silent Witness) - seriál
 2004 - Things to do before you’re 30
 2003 - Helena Trojská (Helen of Troy)
 2003 - Virtuálny svet (3 Blind Mice)
 2002 - Pianista (The Pianist)
 2002 - Prendimi l’anima
 2000 - Randall & Hopkirk (TV)
 1997 - Mŕtva a živá (Rebecca)
 1995 - Pýcha a predsudok (Pride and prejudice)

Externé odkazy 

Osobnosti z Londýna
Anglické divadelné herečky
Anglické filmové herečky
Anglické televízne herečky
Hrušovka

Hrušovka môže označovať:

potok v okrese Humenné, pozri Hrušovka (prítok Udavy)
potok na Morave, pozri Hrušovka (prítok Vláry)
obec v Česku, v okrese Litoměřice, pozri Hrušovka (obec)
Richard David James

Richard David James (* 18. august 1971, Limerick, Írsko), známejší pod pseudonymom Aphex Twin (ďalšie pseudonymy: AFX, Blue Calx, Bradley Strider, Martin Tresseder, Caustic Window, Gak, Soit P.P., Polygon Window, Power-Pill, Q-Chastic, The Diceman, Tahnaiya Russell), je britský elektronický hudobník a skladateľ. Založil nahrávaciu spoločnosť Rephlex Records v roku 1991 so spolupracovníkom Grant Wilson-Claridge. Síce sa narodil v Írsku v nemocnici St. Munchins Limerick Regional Maternity, ale podstatnú časť svojho detstva prežil v Cornwall (juhozápad Anglicka, UK) v dedinke Lanner (2,493 obyvateľov).Mal (spolu so svojími dvoma staršími sestrami)"veľmi šťastné" detstvo počas ktorého ako James povedal si "mohli robiť čo sa im chcelo". Páčilo sa mu "vyrastať na mieste ďaleko od mesta a zvyšku sveta". Vlastné skladby začal vydávať v roku 1991 na vlastnom vydavateľstve Rephlex Records, ktoré založil spolu s Grantom Wilsonom-Claridgeom a postupne sa stal jedným z najvýznamnejších skladateľov súčasnej elektroniky. Jeho tvorba sa pohybuje medzi žánrami acid, braindance, acid house a ambient, ovplyvňuje ju však aj súčasná klasická hudba. James patrí k prvým hudobníkom, ktorí začali vydávať pod značkou legendárneho vydavateľstva Warp Records.

Drukqs 
V roku 2001 vydal dvojdisk drukqs so skladbami pre preparovaný klavír ovplyvnenými kompozíciami Johna Cagea a Erica Satieho. Niektoré skladby zasa automaticky vyprodukoval počítačový program. Ide o jeho dosiaľ najkontroverznejší album.

Diskografia 
Ako Aphex Twin:
 Selected Ambient Works 85-92 (1992)
 On + On remixes (1993)
 Selected Ambient Works Volume II (1994) 
 ...I Care Because You Do (1995)
 Richard D. James Album (1996)
 Come to Daddy EP (1997)
 Windowlicker (1999)
 Drukqs (2001)
 Analord 1-10 (2005)
 Chosen Lords (2006)
 Syro (2014)
Ako AFX:
 Analogue Bubblebath (1991)
 Analogue Bubblebath 2 (1991)
 Analogue Bubblebath 3 (1993)
 Analogue Bubblebath 4 (1994)
 Hangable Auto Bulb (1995)
 Hangable Auto Bulb 2 (1995)
 Analord 1-10 (2005)
 Chosen Lords EP (2006)
 Orphans (2017)
Ako Polygon Window:
 Surfing on Sine Waves (1993)
 Quoth EP (1993)
Ako Caustic Window:
 Caustic Window Compilation (1997)
 Joyrex J4 (199x)
 Joyrex J5 (199x)
 Joyrex J9 (199x)
Ako The Tuss:
 Rushup Edge (2006)
 Confederation Trough EP (2006)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Oficiálna stránka na Warp Records
 Profil na stránkach VH1
 a&d / analord biography
 a&d / analord (last.fm)

Anglickí klávesisti elektronickej hudby
Anglickí skladatelia modernej hudby
Anglické osobnosti írskeho pôvodu
Osobnosti z Limericku
Ladislav Zívr

Ladislav Zívr (* 23. máj 1909, Nová Paka – † 4. september 1980, Ždírec u Staré Paky) bol významný český sochár 20. storočia.

Zívr neporušil rodinnú tradíciu a vyučil sa za hrnčiara. Práca s hlinou zostala jeho preferovaným materiálom, používal však aj netradičné techniky ako asambláž alebo muláž (spojenie prírodných materiálov so sadrou).

Jeho tvorba bola ovplyvnená predovšetkým kubizmom a surrealizmom.

Študoval na Umeleckopriemyselnej škole, kde sa stretával s vtedajšou umeleckou avantgardou, najviac bol v kontakte s Františkom Grossom, ktorý bol pôvodom tiež z Novej Paky. Stal sa členom umeleckej skupiny Skupina 42, kde bol jediným sochárom.

Tvorba 
Začiatky Zívrovej tvorby sa nesú v znamení vplyvu Otta Guttfreunda, ktorého civilizmom a následným kubizmom bol výrazne ovplyvnený. V 30. rokoch sa priblížil surrealistom, vytváral všemožné snové vízie, jeho symbolika obsahovala aj obrazy halucinácií a podobne. Zaoberal sa aj asamblážami. Sám vytvoril takzvanú techniku muláže, čo bola kombinácia rôznych prírodných materiálov a sadry. 

Počas nemeckej okupácie nadväzoval na civilizmus zo začiatku svojej tvorby, pokračoval v ňom aj po vojne. Jeho tvorba zo 60. rokov sa navyše vyznačuje organickými tvarmi, vegetabilnými motívmi a symbolickým podtextom.

Externé odkazy 
 Stručný prehľad z Českého múzea výtvarných umení
 Informácie o autorovi z Nakladateľstva Host
 Konfesia Ladislava Zívra

Českí sochári
Skupina 42
Monika Selešová

Monika Selešová (, , ; * 2. december 1973, Nový Sad, Srbsko) je bývalá americká profesionálna tenistka maďarského pôvodu narodená v Srbsku. Je bývalou svetovou jednotkou v ženskom tenisovom rebríčku WTA. Počas svojej profesionálnej kariéry vyhrala 53 turnajov WTA.

Selešová mala iba 19 rokov, keď jej raketovú kariéru pribrzdil incident z 30. apríla 1993 v Hamburgu. Na kurte ju napadol nožom nemecký fanúšik Günter Parche, ktorý nevedel uniesť skutočnosť, že Selešová nahradila Grafovú na pozícii svetovej jednotky. Parche spôsobil Selešovej bodnutím do chrbta zranenia s chronickými následkami. Po 27 mesačnej rekonvalescencii sa Selešová vrátila na kurty, ale na post svetovej jednotky už viac nedosiahla. Útočníka súd označil za psychicky narušeného a uložil mu dvojročnú liečbu. Po vyliečení dosiahla už iba jediný veľký úspech na Australian Open a neskôr na OH v Sydney 2000 získala bronzovú medailu.

Iné projekty

Externé odkazy 

Juhoslovanskí tenisti
Tenisti USA
Víťazi Australian Open
Víťazi French Open
Víťazi US Open
Športovci maďarského pôvodu
Víťazi Hopmanovho pohára
Víťazky Fed Cupu
Medzinárodná tenisová sieň slávy
Srbské osobnosti maďarského pôvodu
Osobnosti USA maďarského pôvodu
Naturalizované osobnosti USA
Osobnosti z Nového Sadu
Soľany

Soľany (po chorvátsky Soljani) sú mesto v Chorvátsku. V roku 2001 tu žilo 1 554 obyvateľov, z čoho bolo 72 Slovákov.

Príchod Slovákov do Solian 
Slováci prichádzali do Solian z rodného Slovenska, zo stolice novohradskej, gemerskej a zvolenskej. V rámci druhej kolonizácie prichádzali sem aj z Vojvodiny. Sú evanjelici a katolíci. Od roku 1930 sa usádzajú aj v iných obciach: Vrbaňa, Drenovce, Strošince, Komletince. Najviac ich však zostalo v Soľanoch, pretože tu boli veľké dubové lesy, z ktorých sa drevo ťažilo do zahraničia - do Talianska, Rakúska, Francúzska a Anglicka. Vtedajšie úrady hľadali drevorubačov a prichádzali Slováci. Okrem toho zem tu bola lacná: jedno jutro () sa mohlo kúpiť za 20 zlatých.

Nesmieme zamlčať aj takých, ktorí utekali pred súdnymi orgánmi na Slovensku a útočisko hľadali v tejto oblasti .

Druhá časť Slovákov sa prisťahovala z Vojvodiny (dnešné Srbsko). Ich predkovia sa vo Vojvodine usadzovali pred 200 rokmi a keď počuli, že na juhu je lacná zem, začali sa sťahovať. Posledná domácnosť sa usadila v Soľanoch v roku 1938.

Charakteristické je, že prvá časť patrila rímskokatolíckemu vierovyznaniu a druhá časť evanjelickému. O veľkom počte Slovákov v Soľanoch svedčí názov jednej z tamojších ulíc: „Tótsky kraj". Takto ju Soľančania nazývajú dodnes, žiaľbohu, už je v nej len 5 slovenských domácností.

Na začiatku 20. storočia v bývalo Soľanoch  asi 60 domácností Slovákov. Podľa sčítania ľudu bolo v roku 1900 v dedine 196 Slovákov, v  roku 1910 269, v roku 1931 292 a v roku 2001 len 72 Slovákov.

Matica slovenská Soľany 
Matica slovenská Soľany bola založená 17. októbra 1993; iniciátorom bol Ondrej Pekar. Spevácka skupina začala s prácou v roku 1994. V roku 2003 bola založená detská tanečná skupina. Spevácka a tanečná skupina sa zúčastňujú na podujatiach Zväzu Slovákov v Chorvátskej republike, v Soľanoch a okolitých dedinách. Matica spolupracuje s chorvátskym kultúrno-osvetovým spolkom v Soľanoch a nadviazala i družbu so Slovákmi z Krnče (Slovensko). Vďaka členom Matice slovenskej Soľany sa znovu začalo s vyučovaním slovenského jazyka pre deti slovenskej národnosti (tzv. pestovanie materčiny) na ZŠ Soľany.

Dnes má organizácia 67 aktívnych členov, folklórnu skupinu spevákov, skupinu tanečníkov a v menšom rozsahu detské skupiny. S piesňami a tancami vystupujú v dedine aj v susedných mestách. Každoročne účinkujú na Prehliadke slovenského folklóru v Chorvátsku, organizujú detské zábavy, hostia iné folklórne a divadelné súbory .

V roku 1989 Soľany nadviazali družbu s obcou Krnča v Topoľčianskom okrese na Slovensku. Striedavo sa navštevujú každý rok.  Navyše, vo vojnových rokoch poskytli Krnčania útočisko 10 rodinám Slovákov, ktorí niekoľko mesiacov pobudli v ich domácnostiach.

Externé odkazy 
 Stránky mesta
 Mestský portál

Mestá v Chorvátsku
Vanesa

Vanesa je najveksi bossmeno. Meniny na Slovensku má 24. mája.

Referencie 

Krstné mená
Ženské mená