joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jozef Hrdlička

PhDr. Jozef Hrdlička (* 29. júl 1977, Žilina) je slovenský politik, súčasný predseda Komunistickej strany Slovenska, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky.

Vzdelanie 

 1991 – 1995 Stredné odborné učilište Trenčín, Študijný odbor: obchodný pracovník
 1995 – 2000 Univerzita Mateja Bela, Fakulta humanitných vied, Banská Bystrica, Študijný odbor história – filozofia
 2002 Univerzita Komenského, Filozofická fakulta v Bratislave, Rigorózne konanie
 2012 – 2014 Technická univerzita vo Zvolene, Lesnícka fakulta, Bakalárske štúdium odboru Aplikovaná zoológia a poľovníctvo 
 2015 – 2017 Technická univerzita vo Zvolene, Lesnícka fakulta, Inžinierske štúdium odboru Aplikovaná zoológia a poľovníctvo

Civilné zamestnanie 
 2001 – 2006 Múzeum Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici – historik
 2015 – súčasnosť Vlastivedné múzeum v Hlohovci - historik

Politické pôsobenie 
Jozef Hrdlička bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 2002-2006 za KSS. Bol členom Výboru NR SR pre sociálne veci a bývanie a členom Výboru NR SR pre vzdelanie, vedu, šport a mládež, kultúru a médiá.

25. novembra 2006 bol Hrdlička na mimoriadnom zjazde KSS v Bratislave zvolený za predsedu strany. Na riadnom zjazde strany 6. septembra 2008 v Prešove bol znovu zvolený za predsedu strany.

Vo voľbách do Európskeho parlamentu bol lídrom kandidátky koalície KSS a VZDOR – strana práce.

Referencie

Externé odkazy 
 Rozhovor s Jozefom Hrdličkom: Ukážte mi lepšiu vedu ako marxizmus, ktorú ľudstvo vymyslelo
 Smer nie je ľavicovou stranou

Slovenskí politici
Politici KSS
Predsedovia slovenských politických strán
Poslanci NR SR (2002 – 2006)
Absolventi Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Absolventi Lesníckej fakulty Technickej univerzity vo Zvolene
Osobnosti zo Žiliny
Arthur John Birch

Arthur John Birch (* 3. august 1915, Sydney, Austrália– † 8. december 1995, Canberra) bol austrálsky organický chemik. 

Objavil „Birchovu redukciu“ aromatických kruhov, ktorá sa používa pri syntetizovaní v organickej chémii. Birchova redukcia umožňuje premenou steroidov vytvoriť antikoncepčné tabletky, iné steroidné lieky a antibiotiká.

Životopis 
Birch získal štipendium na Univerzite v Sydney, kde v roku 1937 získal bakalársky titul BSc a v roku 1938 aj titul MSc. Potom odišiel na Oxfordskú univerzitu, kde získal v roku 1940 titul PhD. V Oxforde ostal do roku 1948, pričom sa venoval výskumom pod vedením Sira Roberta Robinsona. Neskôr sa stal profesorom na Univerzite v Cambridgi, kde ostal do roku 1952. V Cambridgi pracoval s lordom Alexandrom Toddom.

V roku 1952 sa vrátil späť do Austrálie, aby tu prevzal miesto profesora organickej chémie na Univerzite v Sydney. V roku 1954 sa stal členom Austrálskej akadémie vied. Profesorom ostal až do roku 1955, kedy získal podobné miesto na Univerzite v Manchesteri. V roku 1958 sa stal členom Kráľovskej spoločnosti. 

Do Austrálie sa znovu vrátil v roku 1967, aby tu založil Výskumnú školu chémie na pôde Austrálskej národnej univerzity v Canberre, pričom sa stal jej zakladajúcim dekan. Do roku 1980 úzko spolupracoval s touto školou. Medzi rokmi 1977 a 1978 bol prezidentom Kráľovského austrálskeho chemického inštitútu a v roku 1977 predsedal Nezávislému vyšetrovaniu v CSIRO.

Medzi rokmi 1982 až 1986 pôsobil ako prezident Austrálskej akadémie vied. V roku 1987 získal titul „companion“ Radu Austrálie (AC) za svoje príspevky vo vede. V roku 1994 ďalej dostal čestné členstvo Kráľovskej chemickej spoločnosti. Bol aj zakladajúcim členom Austrálskej vedeckej a technologickej rady.

Referencie

Externé odkazy 
Birch Reduction
 Australian Academy of Science
 Obituaries Australia

Zdroj 

Austrálski chemici
Nositelia Davyho medaily
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Členovia Ruskej akadémie vied
Členovia Austrálskej akadémie vied
Prezidenti Austrálskej akadémie vied
Absolventi Oxfordskej univerzity
Absolventi University of Sydney
Vyučujúci na University of Sydney
Vyučujúci na University of Cambridge
Vyučujúci na University of Manchester
Vyučujúci na Austrálskej národnej univerzite
Austrálski vysokoškolskí pedagógovia
Austrálski univerzitní profesori
Companions of the Order of Australia
Štefan Nosáľ

Prof. Ing. Štefan Nosáľ (* 20. január 1927, Hriňová† 22. júl 2017) bol umelecký vedúci a choreograf umeleckého súboru Lúčnica a režisér.

Krátky životopis 
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, kde v roku 1947 zmaturoval. Od roku 1949 pôsobil ako sólista súboru Lúčnica. Od roku 1951 súbor vedie ako choreograf a vedúci tanečného súboru. V roku 1953 absolvoval Stavebnú fakultu v Bratislave a v roku 1957 absolvoval štúdium choreografie na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. V roku 1968 pôsobil ako pedagóg na VŠMU. V rokoch 1972-92 sa stal vedúcim Katedry tanečnej tvorby. V roku 1980 pôsobil ako profesor na VŠMU. V roku 1984 vydal vysokoškolskú učebnicu Choreografia ľudového tanca. 
V roku 1975-1997 autorsky pripravoval programy súboru Lúčnica, ktorú vyše 50 rokov viedol a formoval. Vytvoril viac ako 200 choreografických diel, tvorba vo filme TV, choreograficky spolupracoval v divadelných súboroch: Slovenské národné divadlo, SĽUK, Poddukliansky ukrajinský súbor, Národní divadlo v Prahe, Československý štátny súbor Praha, Kráľovská opera Antverpy, Folklorisch Danstheater Amsterdam, Štátny súbor ŽOK - Moldavsko, Štátny súbor Tunis, súbor Tamburitza Pittsburgh USA, Leningradský Musik hall. Predseda a člen porôt pre balet a ľudový tanec.

O svojom živote a tvorbe hovorí v  dokumentárnom filme Profily - Štefan Nosáľ (Slovenská televízia Bratislava 1994, scenár Dana Herrmanová, réžia Fedor Bartko).

Ocenenia 
Profesor Štefan Nosáľ bol od roku 1968 nositeľom titulu Zaslúžilý umelec a od 1989 Národný umelec. Vo februári 1997 mu prezident Michal Kováč udelil štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy. V roku 2001 dostal Krištáľové krídlo v kategórii hudba. V januári 2007 sa stal laureátom Pribinovho kríža I. triedy za významné zásluhy o kultúrny rozvoj SR. V roku 2010 si prevzal Cenu Pavla Straussa za trvalý prínos v oblasti kultúry a umenia. Za výnimočný celoživotný umelecký prínos a vynikajúcu prezentáciu v oblasti slovenskej kultúry v zahraničí mu pri príležitosti jeho 90. narodenín udelil na začiatku februára roku 2017 minister zahraničných vecí a európskych záležitostí (MZVaEZ) SR Miroslav Lajčák Zlatú plaketu.
V októbri 2018 bola Štefanovi Nosáľovi udelená cena predsedu Matice slovenskej za prezentáciu slovenského umenia doma i v zahraničí.

Diskografia 
 2000 Otec a syn - piesne z Hriňovej a Detvy - Ján Nosáľ a Štefan Nosáľ
 2006 Lúčnica - Karpaty - Lúčnica, DVD (Choreografia  - Prof. Štefan Nosáľ (1,3,4,6- 9,11-13)

Literatúra 
 Štefan Nosáľ: Na ceste k súčasnej choreografii, 1962, 
 Štefan Nosáľ: Choreografia ľudového tanca, 1984, 
 Štefan Nosáľ: Môj život Lúčnica, Ikar, 2000, ISBN 80-7118-906-5,
 Drahoslav Machala: Čarodejník Lúčnice Štefan Nosáľ, Perfekt, 2007, ISBN 80-8046-353-0
 Who is Who v Slovenskej republike

Referencie

Externé odkazy 
 Osobnosti.sk
 Cfn.cz
 

Absolventi Vysokej školy múzických umení
Slovenskí choreografi
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Lúčnica
SĽUK
Česko-slovenskí národní umelci
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra II. triedy
Držitelia Krištáľového krídla
Osobnosti z Hriňovej
Vyučujúci na Vysokej škole múzických umení v Bratislave
Laureáti Pribinovho kríža I. triedy
Blur

Blur je anglická rocková skupina, ktorá bola založená v meste Colchester. Jej členmi sú spevák/klávesista Damon Albarn, gitarista/spevák Graham Coxon, basgitarista Alex James a bubeník Dave Rowntree. Ich debutový album Leisure (1991) v sebe spájal prvky žánrov Madchester a shoegazing. Neskôr po štýlových zmenách začala skupina tvoriť hudbu pod vplyvom interpretov ako the Kinks, The Beatles a XTC. V roku 1995 bola ich najväčším rivalom skupina Oasis, kedy sa táto rivalita nazývala "Battle of Britpop".

Nahrávanie ich albumu Blur (1997) ukázalo vplyvy štýlu lo-fi amerických indie rockových skupín. V USA sa stali album aj singel „Song 2“ veľmi úspešnými. Ich ďalší album 13 (1999) opäť ukázal experimentovanie s elektronickou hudbou a gospelom, pričom texty skladieb boli osobnejšieho charakteru. Siedmy štúdiový album s názvom Think Tank (2003) obsahoval prvky elektronickej hudby a len minimálnu gitarovú tvorbu, pričom v tomto albume spevák Damon Albarn použil prvky hip-hopu a africkej hudby.

V roku 2012 vyhrala skupina cenu Brit Award v kategórii Outstanding Contribution to Music. Ich najnovší album The Magic Whip vydala skupina v roku 2015. Dodnes predala skupina Blur viac ako 15 miliónov nahrávok po celom svete.

Členovia
 Damon Albarn - spev, klávesy, elektrická gitara
 Graham Coxon - spev, gitara
 Alex James - basová gitara, gitara
 Dave Rowntree - bicie

Diskografia

 Leisure (1991)
 Modern Life Is Rubbish (1993)
 Parklife (1994)
 The Great Escape (1995)
 Blur (1997)
 13 (1999)
 Think Tank (2003)
 The Magic Whip (2015)

Referencie

Zdroj

Hudobné skupiny z 1988
Hudobné skupiny ukončené v roku 2003
Hudobné skupiny obnovené v roku 2009
Držitelia ceny Brit Award
Držitelia ceny NME Award
Britpopové hudobné skupiny
Štvorice v hudbe
Interpreti Warner Bros. Records
Interpreti Parlophone
Virgin Records
Stereophonics

Stereophonics je waleská rocková skupina, ktorá bola založená v roku 1992 v Cwmaman v Cwm Cynon vo Walese. V súčasnosti sa skupina skladá zo speváka Kellyho Jonesa, basgitaristu a sprievodného speváka Richarda Jonesa, gitaristu a sprievodného speváka Adama Zindaniho a koncertného člena Tonyho Kirkhama (klávesy), skupina mala tiež pôvodného bubeníka Stuarta Cabla. Skupina Stereophonics vydala sedem štúdiových albumov, z ktorých päť sa dostalo na vrchol rebríčka UK Albums Chart. Ich siedmy album, Keep Calm and Carry On bol vydaný v novembri 2009, ale nedostal sa do Top 10.

Ich najznámejšou skladbou je „Have a Nice Day“ z roku 2001, ktorá dosiahla 5. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart.

Členovia
Súčasní
Kelly Jones – hlavné vokály, rytmická gitara, klávesy (od 1992)
Richard Jones – basová gitara, vokály, harmonika, klavír (od 1992)
Javier Weyler – bicie, perkusie (od 2004)
Adam Zindani – sólová gitara, vokály (od 2007)
Bývalí
Stuart Cable – bicie, perkusie, sprievodný spev (1992–2003)
Koncertní hudobníci
Tony Kirkham – klávesy (od 1999)
Scott James – gitara (2001–2004)
Aileen McLaughlin – sprievodný spev (2002–2003)
Anna Ross – sprievodný spev (2002–2003)
Steve Gorman – bicie perkusie (2003–2004) (člen skupiny The Black Crowes)

Diskografia

Word Gets Around (1997)
Performance and Cocktails (1999)
Just Enough Education to Perform (2001)
You Gotta Go There to Come Back (2003)
Language. Sex. Violence. Other? (2005)
Pull the Pin (2007)
Keep Calm and Carry On (2009)
Graffiti on the Train (2013)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy
Oficiálna webstránka

Držitelia ceny Brit Award
Hudobné skupiny z 1992
Waleské rockové hudobné skupiny
Držitelia ceny Kerrang! Award
Queens of the Stone Age

Queens Of The Stone Age je americká rocková skupina, ktorá je aktívna od roku 1997 a hrajú v nej Joshua Homme, Mark Lanegan, Troy Van Leeuwen, Joey Castillo, Alain Johannes a Natasha Shneider. V minulosti v tejto skupine hral napr. aj Dave Grohl.

Diskografia

Štúdiové albumy 
 1998 – Queens Of The Stone Age
 2000 – Rated R
 2002 – Songs for the Deaf
 2005 – Lullabies to Paralyze
 2007 – Era Vulgaris
 2013 – …Like Clockwork
 2017 – Villains

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka skupiny

Hudobné skupiny USA
Queens Of The Stone Age
Žena a rodina

Žena a rodina (skratka ŽAR) bola politická strana, ktorá pôsobila na Slovensku v rokoch 2002–2005.

Strana Žena a rodina bola zaregistrovaná na ministerstve vnútra 10. júna 2002. Štatutárnym orgánom strany bola Henrieta Blumenfeldová. V parlamentných voľbách v roku 2002 získala strana 0,43% hlasov. Na voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2004 sa nezúčastnila. Do likvidácie vstúpila strana 1. októbra 2005 na základe § 34 ods. 4 zákona č. 85/2005 Z.z. o politických stranách a politických hnutiach.

Zena a rodina
Avram Herško

Avram Herško,  אברהם הרשקו, pôvodným menom Herskó Ferenc,  Avram Hershko (* 31. december 1937, Karcag, Maďarsko) je izraelský biológ maďarského pôvodu.

V roku 2004 získal Nobelovu cenu za chémiu za objav proteolýzy sprostredkovanej ubikvitínom. Proteolýza sprostredkovaná ubikvitínom hrá hlavnú úlohu pri udržiavaní homeostázy buniek a verí sa, že vplýva na vývoj a priebeh niektorých procesov a chorôb ako:
 imunitná a zápalová odozva
 svalové a neurologické poruchy
 rakovina
 cystická fibróza

Ocenenia a uznania 
 1987 – Weizmannova cena za vedu (Izrael)
 1993 – Zvolený do Európskej molekulovej biologickej organizácie
 1994 – Izraelská cena za biochémiu a medicínu
 1999 – Wachterova cena, spolu s A. Ciechanoverom
 1999 – Gairdner International A ward, by the Gairdner Foundation, Canada (s A. Varshavskym)
 2000 – ocenenie Alberta Laskera za základný medicínsky výskum
 2004 – Nobelova cena za chémiu

Publikácie 
 Hershko, A., Ciechanover, A., and Rose, I.A. (1979) „Resolution of the ATP-dependent proteolytic system from reticulocytes: A component that interacts with ATP“. Proc. Natl. Acad. Sci. USA 76, pp. 3107–3110.
 Hershko, A., Ciechanover, A., Heller, H., Haas, A.L., and Rose I.A. (1980) „Proposed role of ATP in protein breakdown: Conjugation of proteins with multiple chains of the polypeptide of ATP-dependent proteolysis“. Proc. Natl. Acad. Sci. USA 77, pp. 1783–1786.
 Ciechanover, A., Elias, S., Heller, H. and Hershko, A. (1982) Covalent affinity purification of ubiquitin-activating enzyme. J. Biol. Chem. 257, 2537-2542.
 Hershko, A., Heller, H., Elias, S. and Ciechanover, A. (1983) Components of ubiquitin-protein ligase system: resolution, affinity purification and role in protein breakdown. J. Biol. Chem. 258, 8206-8214.
 Hershko, A., Leshinsky, E., Ganoth, D. and Heller, H. (1984) ATP-dependent degradation of ubiquitin-protein conjugates. Proc. Natl. Acad. Sci. USA 81, 1619-1623.
 Hershko, A., Heller, H., Eytan, E. and Reiss, Y. (1986) The protein substrate binding site of the ubiquitin-protein ligase system. J. Biol. Chem. 261, 11992-11999.
 Ganoth, D., Leshinsky, E., Eytan, E., and Hershko, A. (1988) A multicomponent system that degrades proteins conjugated to ubiquitin. Resolution of components and evidence for ATP-dependent complex formation. J. Biol. Chem. 263, 12412-1241.

Externé odkazy 
 Avram Herško na stránke Nobelovej ceny

Izraelskí chemici
Izraelskí biochemici
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu
Izraelskí nositelia Nobelovej ceny
Nositelia Wolfovej ceny za medicínu
Nositelia Izraelskej ceny
Preživší holokaust
Maďarské osobnosti židovského pôvodu
Izraelské osobnosti židovského pôvodu
Chemici židovského pôvodu
Členovia United States National Academy of Sciences
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Arómoterapia

Arómoterapia je použitie aromatických éterických olejov na ovplyvňovanie zdravotného a psychického stavu. 

Termín zaviedol v dvadsiatych rokoch 20. storočia francúzsky chemik René Maurice Gattefossé. Arómaterapia je jednou z metód prírodnej (naturálnej) medicíny. Aplikáciou silíc lieči rozličné ochorenia. Silice obsahujú látky, ktorých liečivé účinky sa používajú v mnohých liekoch.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stephen Barrett: Aromatherapy: Making Dollars out of Scents
 Stručný výkladový slovník českých skeptiků: Aromaterapie

Alternatívna medicína
Éterický olej

Éterický olej (iné názvy: silica, prchavý olej, esenciálny olej, aromatický olej, vonný olej) je prchavá kvapalina rastlinného pôvodu s charakteristickou vôňou. Jedná sa o vysoko koncentrované výťažky z rastliny, využívané napríklad v aromaterapii, kozmetickom priemysle, alebo pri masáži.

Vlastnosti 
Prívlastok éterický znamená, že na rozdiel od bežných rastlinných olejov (slnečnicový olej, repkový olej, palmový olej a pod.) sú éterické oleje prchavé a na vzduchu sa bezo zvyšku odparia. Nie sú to teda pravé oleje (kvapalné lipidy) ale zmesi rôznych lipofilných sekundárnych metabolitov rastlín.

Éterické oleje z niektorých rastlín môžu byť pre človeka nebezpečné v koncentrovanom alebo aj zriedenom stave pre svoje farmakologické účinky.

Zloženie 
Z chemického hľadiska sú éterické oleje heterogénne zmesi lipofilných látok, najmä terpénov, ktoré pozostávajú z izoprénových podjednotiek. Ich pachové vlastnosti, biologické a farmakologické účinky spočívajú v aktivite rôznych skupín zložiek, ako sú monoterpény, monoterpenoly, monoterpénketóny, seskviterpény, seskviterpenoly, seskviterpénketóny, estery, aldehydy, fenoly, fenylestery a pod.

Výroba

Suroviny 
Na výrobu éterických olejov sa používajú rôzne čerstvé alebo sušené časti rastlín, ako sú kvety, listy (vňať, vetvičky), drevo, kôra, koreň alebo podzemok, semená, šupky semien a plodov.  Využívajú sa mnohé rastlinné druhy. (Pozri Zoznam éterických olejov.)

Postup 
Éterické oleje sa tradične vyrábali zo základnej rastlinnej masy
 lisovaním rastlín alebo ich častí (pomarančový olej, citrónový olej),
 vyvarením  rastlín, ich častí alebo rastlinných výlučkov či extraktov vo vode (čajovníkový olej),
 destiláciou (dnes sa používa najmä destilácia vodnou parou).

Použitie 
Éterické oleje sa pre svoje aromatické či farmakologické vlastnosti používajú v kozmetike na výrobu parfumov, v aromaterapii, do vonných produktov (zápalné tyčinky, suché ozdoby), na aromatizovanie potravín a nápojov ale aj vo farmaceutickom priemysle na prípravu liečiv.

Silice 

Medzi známe oleje patria napríklad

Referencie 

 
Rastlinné oleje
Aromaterapia
Kozmetika
Voňavkárstvo
Potravinárstvo
Slovenská hláskovacia tabuľka

Slovenská hláskovacia tabuľka je tabuľka, ktorá udáva pre jednotlivé znaky slovenskej abecedy ľahko zapamätateľné kódové slová (prevažne krstné mená a známe zemepisné pojmy) začínajúce týmito hláskami. Hláskovacie tabuľky písmen sú v zmysle STN 1690. Od 12.10.2017 sa v leteckej doprave ruší a namiesto nej ostáva v platnosti len medzinárodná hláskovacia tabuľka.

Hláskovacia tabuľka

Písmená

Ďalšie písmená 

Hláskovanie písmen s diakritickými znamienkami (dĺžňom, dvoma bodkami, vokáňom) sa robí ako pri hláskovaní písmená bez týchto znamienok. Ak je to nevyhnutné kvôli zrozumiteľnosti textu, použije sa pri hláskovaní písmen s diakritickými znamienkami slovný doplnok k hláskovaciemu slovu, napríklad: É - Emil s dĺžňom, Ä - Adam s dvoma bodkami, Ô - Oto s vokáňom.

Postup pri hláskovaní slova
 vysloví dané slovo vcelku,
 povie výraz "HLÁSKUJEM",
 hláskuje vyslovené slovo po písmenách,
 zopakuje vyslovené slovo.
Príklad: "Wikipedia, hláskujem. Dvojité W, IVAN, KAROL, IVAN, PETER, EMIL, DÁVID, IVAN, ADAM. Wikipedia".

Pozri aj 
 Medzinárodná hláskovacia tabuľka

Referencie

Externé odkazy 
 Pre pilotov: Hláskovanie

 
Fonetika
Jarosław Kaczyński

Jarosław Aleksander Kaczyński (* 18. jún 1949, Varšava, Poľsko) je poľský právnik a politik, spoluzakladateľ (2001) a predseda (od roku 2003) konzervatívnej poľskej politickej strany Právo a Spravodlivosť (Prawo i Sprawiedliwość). 

Od júla 2006 do novembra 2007 bol 13. predsedom vlády Poľska. Jeho brat - dvojča - Lech Kaczyński bol do svojej tragickej smrti prezidentom Poľska.

Životopis 
ma małego huja Je syn Jadwigy Kaczyńskej a Rajmunda Kaczyńského. Študoval na Varšavskej univerzite, kde v roku 1971 získal na Fakulte práva a administrácie titul magistra a v roku 1976 na Ústave vedy o štáte a práve Poľskej akadémie vied titul doktora práv. V rokoch 1971–1976 bol zamestnaný ako vedecký pracovník na Ústave vedeckej politiky a vysokého školstva. V rokoch 1976–1981 pracoval ako odborný asistent pobočky Varšavskej univerzity v Białystoku.

Počas komunizmu bol aktivistom v protikomunistickej demokratickej opozícii a pracoval pre niekoľko opozičných organizácií vrátane Výboru robotníckej obrany, Výboru pre sociálnu sebaobranu a odborového zväzu Solidarita. 

Od 70. rokov se angažoval v činnosti opozície, spolupracoval s Výborom na ochranu robotníkov (KOR) a v 80. rokoch s Helsinským výborom. V 80. rokoch bol členom a poradcom podzemných orgánov nezávislých samosprávnych odborov Solidarita (NSZZ Solidarność), v roku 1980 bol tajomníkom výkonného výboru. V roku 1989 za Solidaritu vyjednával o menovaní vlády Tadeusza Mazowieckého.

V rokoch 1990–1991 pôsobil vo funkcii štátneho ministra, bol vedúcim Kancelárie prezidenta Lecha Wałęsu. Z tejto funkcie odišiel po konflikte s prezidentom.

V roku 2017, ho v Politico nazvali de facto vládcom a najvplyvnejším politikom v Poľsku.

LGBT 
21. septembra 2005 uviedol, že „homosexuáli by nemali byť izolovaní, nemali by však byť napríklad učiteľmi na školách. Aktívni homosexuáli určite nie, v žiadnom prípade“, ale že inak by homosexuáli nemali byť diskriminovaní.

Osobný život 
Nevlastní počítač, neovláda žiaden cudzí jazyk a prvý bankový účet si otvoril až v roku 2009. Nemá vodičský preukaz a do roboty prichádza okolo desiatej ráno.

Referencie 

Absolventi Varšavskej univerzity
Poslanci Sejmu (3. republika)
Predsedovia vlády Poľska
Súrodenci v politike
Dvojčatá
Osobnosti z Varšavy
Poľskí právnici
Politici Práva a spravodlivosti
Robert Howard Grubbs

Robert Howard Grubbs (* 27. február 1942, Possum Trot, Kentucky, USA – † 19. december 2021) bol americký chemik. V roku 2005 získal spolu s Richardom Schrockom a Yvesom Chauvinom Nobelovu cenu za chémiu za objav metódy výmennej reakcie a metódy organickej syntézy.

Svoje skoré detstvo prežil v Kentucky kde aj navštevoval základnú verejnú školu McKinley, strednú školu Franklin Junior High a Vysokú školu Paducah Tilghman High School. Svoje štúdium ukončil na Univerzite na Floride pod vedením Merle Battiste, kde získal aj B.S. a M.S. tituly. V roku 1968 získal na 
Columbia University v štáte New York pod vedením profesora Ronalda Breslowa titul Ph.D.

Ďalší rok strávil spolu s Jamesom Collmanom na Stanfordskej univerzite. Neskôr bol povolaný na fakultu Michiganskej štátnej univerzity. V roku 1978 odišiel na Kalifornský technologický inštitút, kde pôsobil v spolupráci s Viktorom a Elizabet Atkinsovými.

Dielo 
 R. H. Grubbs (Hrsg.): Handbook of Metathesis, Wiley-VCH, Weinheim 2003, ISBN 978-3-527-30616-9

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Grubbs na stránke Nobelovej ceny za chémiu

Osobnosti z Kentucky
Chemici USA
Osobnosti USA nemeckého pôvodu
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu
Nositelia Nobelovej ceny z USA
Absolventi Kolumbijskej univerzity
Vyučujúci na California Institute of Technology
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Členovia United States National Academy of Sciences
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Členovia Poľskej akadémie vied
Gödelova veta o neúplnosti

Gödelova veta o neúplnosti je matematická veta.

V roku 1931 Gödel dokázal tzv. vetu o neúplnosti, ktorá odhalila hranice Hilbertovho programu.

Je to jedna z najvýznamnejších viet základného matematického výskumu. Z filozofického hľadiska je to rozhodujúca veta o podstate matematiky.

Formulácia 
Vetu o neúplnosti možno formulovať takto:
 V každom bezospornom formálnom systéme, ktorý obsahuje aspoň aritmetiku prirodzených čísiel (a tým aj svoju matematematiku), existujú výrazy (formalizované výroky), ktoré sa - a ani ich negácie - nedajú odvodiť v rámci výrokového počtu.
 Každý výrokový počet vyššieho ako prvého rádu je v uvedenom zmysle neúplný, nie všetky dôsledky výrokového počtu možno odvodiť z ľubovoľne zvolených axióm pomocou konečného počtu krokov (algoritmus).

To by mohlo svedčiť o nekonečnosti významových útvarov.

Preto nemožno matematiku ani ako celok, ani v jej podstatných častiach chápať ako uzavretý kalkul. Predovšetkým to znamená, že nemožno súčasne potvrdiť úplnosť a bezospornosť výrazovo dostatočne bohatej matematickej oblasti.

V uvedenom zmysle je buď bezosporná a potom neúplná, alebo úplná a potom protirečivá. Keďže sa nemožno zrieknuť bezospornosti, treba sa zrieknuť úplnosti.

To znamená, že vo výrazovo dostatočne bohatej matematickej oblasti síce možno v dostatočne obsiahlom logickom jazyku vety formulovať, ale ich nemožno odvodiť.

Gödelova veta navždy odstránila predstavu o matematike (alebo aj jej častiach) ako úplnej, navždy uzavretej vede.

Externé odkazy 
 FILIT Zdroj z ktorého (pôvodne) čerpal tento článok

Logika
Matematika
Vedľajšia veta

Vedľajšia veta je veta, ktorá gramaticky závisí od inej vety toho istého súvetia. Je to teda veta majúca v rámci súvetia funkciu niektorého vetného člena.

Vyskytuje sa buď v jednoduchom podraďovacom súvetí alebo v zloženom súvetí.

Druhy vedľajších viet sú uvedené v článkoch podraďovacie súvetie a zložené súvetie.

Syntax
Videnie

Videnie môže byť:
 vnímanie skutočnosti zrakom, pozeranie sa, dívanie sa, pozri zrak
 zvláštny postup poznávania (najmä pri umeleckom tvorení), pohľad, nazeranie
 vidina, prelud, halucinácia
 literárny žáner

Zdroje

da:Vision
de:Vision
en:Vision
es:Visión (desambiguación)
fr:Vision (homonymie)
it:Visione
ja:ビジョン
ru:Visions
sq:Vizioni
Unitatis Redintegratio

Unitatis Redintegratio, dekrét o ekumenizme, je dokument Druhého vatikánskeho koncilu. Okrem iného potvrdzuje aj právo východných katolíckych cirkví na vlastnú teológiu (popri vlastnej liturgii, spiritualite a disciplíne). Neraz sa prekrýva s dekrétom Orientalium Ecclesiarum alebo ho dopĺňa, keďže obidva dekréty čiastočne vznikli zo schémy o jednote cirkvi.

Prijatý bol v pomere 2 134 proti 11 hlasom biskupov. Vyhlásený bol pápežom Pavlom VI. 21. novembra 1964 (na sviatok Vstupu presvätej Bohorodičky do chrámu).

Referencie

Externé odkazy 
 Unitatis redintegratio (latinský originálny text)
 Unitatis redintegratio (slovenský text)

Dokumenty Druhého vatikánskeho koncilu
Katolícka cirkev
Porovnanie aplikácií podporujúcich OpenDocument

Nasledujúce tabuľky zobrazujú porovnanie aplikácií podporujúcich OASIS Open Document Formát pre kancelárske aplikácie.

Textové dokumenty

Textové procesory

Ostatné aplikácie
Okrem slovných procesorov, aj ďalšie programy vedia podporovať a podporujú textový formát OpenDocument. Pozrite Zoznam aplikácií podporujúcich OpenDocument pre viac informácií.

Tabuľkové kalkulátory

Prezentačné dokumenty

Pozrite tiež 
 Zoznam aplikácií podporujúcich OpenDocument
 Sieťový efekt
 OpenDocument
 Otvorený formát

Externé odkazy 
 Podpora ODF aplikáciami (OpenDocument Fellowship)

OpenDocument
Kancelárske balíky
Podpora OpenDocumentu
Plátok (polovodič)

Plátok (iné názvy: rez, polovodičový plátok, polovodičový rez, wafer, substrátový disk) je základný disk z polovodiča používaný ako substrát, na ktorom sa vytvárajú mikroobvody.

Výroba 
Vyrába sa narezaním monokryštálu na cca 300 až 600 mikrometrov hrubé plátky. Jedna strana býva zrezaná podľa kryštalografickej orientácie z dôvodu presného zarovnania. Priemer disku sa udáva v palcoch a závisí od priemeru monokryštálu. Dnes sa plátky bežne vyrábajú v priemeroch 4", 6", 8", prípadne až do 12".

Fotolitografiou, nanášaním, leptaním atď. sa na ňom vytvorí obvodová štruktúra. To sa môže opakovať, lebo štruktúra býva aj viacvrstvová. Pre výkonové obvody býva obyčajne jednovrstvová.

Na jednom plátku môžu byť umiestnené vedľa seba v radoch a stĺpcoch stovky až desiatky tisícov jednotlivých obvodov.

Po vyrobení plátku s požadovaným integrovaným obvodom na jednej strane sa zadná strana zbrúsi na potrebnú konečnú hrúbku, prípadne sa na zadnú stranu nanesie ešte metalizačná vrstva.

Meranie 
Na meranie parametrov plátkov sa používajú špeciálne polovodičové štruktúry, kde sú umiestnené jednotlivé polovodičové prvky (diódy, tranzistory, rezistory a pod.). Pomocou meraní týchto prvkov možno zistiť, či bol plátok správne vyrobený a či možno očakávať správne parametre vyrobených integrovaných obvodov. Následne sa môžu ešte odmerať aj jednotlivé integrované obvody. Potom sa rozreže na jednotlivé čipy a tie idú potom na zapuzdrenie. Pre masovú výrobu dostáva ešte laserový čiarový alebo znakový kód pre strojové zatriedenie.

Referencie

Pozri aj 
 čip
 integrovaný obvod
 závod na výrobu polovodičov

Elektronika
Polovodiče
Integrované obvody
Katalánčina

Katalánčina (català) je románsky jazyk. Vyvinula sa približne v 10. storočí z ľudovej latinčiny katalánskych Pyrenejí. Jazykovo je najbližšia juhofrancúzskej okcitánčine, má však silné väzby aj na španielčinu a portugalčinu, preto býva často označovaná za jazyk premosťujúci galsko-románske a iberorománske jazyky. Používa sa hlavne v Katalánsku, na Baleárskych ostrovoch (Mallorca, Menorca, Ibiza, Formentera), vo Valencii, v časti Aragónska v Španielsku, je úradným jazykom v Andorre a používa sa aj v regióne Roussillon vo Francúzsku a v okolí Alghera na Sardínii.

Ukážka: Otčenáš po katalánsky 
Pare nostre que esteu en el cel.
Sigui santificat el vostre nom,
vingui a nosaltres el vostre regne,
faci's la vostra voluntat,
així a la terra com es fa en el cel.
El nostre pa de cada dia,
doneu-nos senyor el dia d'avui,
i perdoneu les nostres culpes,
així com nosaltres perdonem als nostres deutors.
I no permeteu que caiguem a la temptació
ans deslliureu-nos de qualsevol mal.

Pozri aj 
 Stránka Wikipédie v katalánčine
 Katalánsky Wikislovník

Iné projekty

Externé odkazy 
 Katalánsky výkladový slovník

Románske jazyky
Ostrakón

Ostrakón alebo ostrakon (, pl. ; ) je keramický alebo kamenný úlomok vázy alebo inej nádoby.  V archeológii sa týmto termínom označujú historické úlomky, ktoré môžu obsahovať vyryté nápisy alebo iné značky, ktoré môžu naznačovať vek alebo pôvod nádoby.

V starovekých Aténach sa ostraka s napísanými menami používali pri hlasovaní zvanom ostrakizmus. V egyptológii sa pod pojmom ostrakón rozumie aj akýkoľvek úlomok skaly s písaným textom alebo kresbou.

Iné projekty

Exteré odkazy 
 Deir el-Medina ostraca in the Petrie Museum
 The Ostracon
 Archeologist discovers 3000-year old ostracon
 Prize Find: Oldest Hebrew Inscription 

Archeológia
Morálna teológia

Morálna teológia je:
 veda viery a cirkvi, ktorá prijíma a skúma Božie zjavenie, pričom odpovedá na požiadavky ľudského rozumu
 reflexia, ktorá sa zaoberá morálnosťou čiže dobrom a zlom ľudských skutkov, ako aj osobou, ktorá ich koná, a v tomto zmysle je prístupná všetkým ľuďom
 teológia, pretože za začiatok a cieľ mravného konania uznáva toho, ktorý sám je dobrý a ktorý človeku tým, že sa mu oddáva v Kristovi, ponúka šťastie Božie života.

Náboženstvo a teológia
Streptomycín

Streptomycín je antibiotikum patriace do skupiny aminoglykosidov. Známy je najmä tým, že bol prvým účinným liekom proti tuberkulóze. Je produktom baktérie Streptomyces griseus.

Mechanizmus účinku 

Streptomycín zastavuje rast baktérií blokovaním proteosyntézy. Viaže sa na 30S podjednotku bakteriálnych ribozómov a bráni tak iniciácii syntézy bielkovinových reťazcov. Ribozómy ľudských buniek majú odlišnú štruktúru a streptomycín ich neovplyvňuje, môže však pôsobiť ototoxicky.

Spôsob užitia 
Streptomycín sa nedá užiť perorálne (vo forme tabliet), musí sa podať priamo do organizmu vo forme vnútrosvalovej injekcie.

Iné projekty 

Aminoglykosidy
Základné a špeciálne esenciálne liečiva podľa WHO
ATC A07AA – Antibiotiká
László Sólyom

László Sólyom (* 3. január 1942, Pécs, Maďarsko) je maďarský politik, právnik, univerzitný profesor a bývalý prezident Maďarska. V prezidentských voľbách, ktoré sa konali 7. júna 2005 porazil kandidátku Maďarskej socialistickej strany Katalinu Sziliovú (Sólyom kandidoval ako nezávislý). Oficiálne sa ujal vlády 5. augusta 2005.

Iné projekty 

Prezidenti Maďarska
Osobnosti z Pécsu
Eugen Pauliny

Prof. PhDr. Eugen Pauliny, DrSc. (* 13. december 1912 Zvolen – † 19. máj 1983 Bratislava) bol slovenský jazykovedec. Bol pracovníkom Slovenskej akadémie vied a umení a stredoškolským profesorom. Od roku 1945 pôsobil na FF UK v Bratislave. Vydal základné diela slovenskej jazykovedy. Pauliny bol jeden z vedúcich osobností slovenskej jazykovedy po druhej svetovej vojne.

Publikácie 
 Štruktúra slovenského slovesa (1943)
 Krátka gramatika slovenská (1960,1980)
 Fonologický vývin slovenčiny (SAV Bratislava 1963)
 Slovesnosť a kultúrny jazyk Veľkej Moravy (1964)
 Slovenská gramatika, spoluautori: J. Ružička, J. Štolc (SPN Bratislava 1968)
 Dejiny spisovnej slovenčiny I. Od začiatkov až po Ľudovíta Štúra (Bratislava 1971)
 Slovenská gramatika, spoluautori: E. Pauliny, O. Bachorík (SPN Brat. 1981)
 Dejiny spisovnej slovenčiny od začiatkov po súčasnosť (Veda Bratislava 1983)
 Vývin slovenskej deklinácie (1990)

Referencie

Externé odkazy 
 Eugen Pauliny
  Eugen Pauliny – významný slovenský jazykovedec

Narodenia v 1912
Úmrtia v 1983
Slovenskí jazykovedci
Osobnosti zo Zvolena
Narodenia 13. decembra
Úmrtia 19. mája
Eduard Goldstücker

Eduard Goldstücker (* 30. máj 1913, Podbiel – † 23. október 2000, Praha) bol slovenský literárny historik židovského pôvodu, československý diplomat, znalec diela Franza Kafku, predstaviteľ obrodného procesu v roku 1968.

Životopis
Po detstve strávenom v Podbieli, Trstenej a Košiciach študoval germanistiku v Prahe na Karlovej univerzite. V roku 1939 ako mladý komunista emigroval do Spojeného kráľovstva, pracoval v exilovej Benešovej vláde. V roku 1950 bol prvým česko-slovenským veľvyslancom v Izraeli.

V roku 1951 bol vo vykonštruovanom procese proti protištátnemu sprisahaneckému centru na čele s Rudolfom Slánským svedecky vypočúvaný. V procese so skupinou pracovníkov ministerstva zahraničných vecí E. Godstücker a spol., ktorý sa odohral v dňoch 25. - 26. 5. 1953, bol odsúdený na doživotie. Časť väzby strávil v uránových baniach v Jáchymove. Rehabilitovaný bol v roku 1955  a začal prednášať na Karlovej univerzite. Habilitoval sa v roku 1958, profesorom dejín nemeckej literatúry bol menovaný v roku 1964 na FF UK v Praze. 
Špecializoval sa na štúdium a preklad nemeckých židovských autorov 20. storočia, najmä Franza Kafku. V 60. rokoch viedol katedru germanistiky. V júni 1963 zorganizoval medzinárodnú kafkovskú konferenciu v Libliciach.

Počas Pražskej jari sa angažoval ako predseda Česko-slovenského zväzu spisovateľov a poslanec parlamentu, po invázii vojsk Varšavskej zmluvy emigroval spolu s manželkou Martou do Spojeného kráľovstva. Po Nežnej revolúcii sa vrátili do Prahy.

Publikácie 
 O Franzi Kafkovi z pražské perspektivy In: Pavel REIMAN Liblická konference 1963 (Praha 1963) 
 Vzpomínky 1913–1945 (G plus G Praha 2003)
 Vzpomínky 1945-1968 (G plus G Praha 2005)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Heslo na stránce Databazeknih.cz
 Ještě jsem tady, ČT 2, 2000, 2011
 medailon na KDO BYL KDO v našich dějinách ve 20. století
 Leading Kafka scholar, Eduard Goldstucker, dies aged 87
 Komunismus po zásluze zemřel
 Vortrag von Eduard Goldstücker – Franz Werfel, Prag und Böhmen (Vortrag im Rahmen des Franz-Werfel-Symposions, Wien, Palais Pálffy, 22.04.1976) [zvukový záznam]

Zdroj 

Slovenskí literárni historici
Českí literárni historici
Slovenskí prekladatelia
Českí germanisti
Českí univerzitní profesori
Českí spisovatelia
Českí emigranti a exulanti
Veľvyslanci Česko-Slovenska v Izraeli
Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Politickí väzni komunistického režimu v Česko-Slovensku
Slovenské osobnosti židovského pôvodu
Osobnosti z Podbiela
Vyučujúci na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity
François Fejtő

Francois Fejtö (rodným menom Ferenc Fejtő, * 31. august 1909, Nagykanizsa, Maďarsko - † 2. jún 2008, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky historik, novinár a publicista maďarského pôvodu, ktorý od roku 1938 žil vo Francúzsku.

Dielo (výber) 
 Érzelmes utazás (1935)
 Voyage sentimental (Éditions des Syrtes 2001)
 Heinrich Heine, Biographie (Maréchal 1946)
 1848 dans le monde. Le Printemps des peuples (Ed. de Minuit 1948)
 Histoire des démocraties populaires (Le Seuil 1952)
 Un Habsbourg révolutionaire, Joseph II, portrait d’un despote éclairé (Plon 1954)
 La Tragédie hungroise (Pierre Horay 1956, 1996)
 Les Juifs et l’antisémitisme dans les pays communistes (Plon 1960)
 Dieu et son Juif (Grasset 1960, Neuauflage Pierre Horay 1997)
 Chine – URSS Band 1: La Fin d’une hégémonie (Plon 1964)
 Chine – URSS Band 2: Le Conflit (Plon 1966)
 Budapest 1956 (Julliard 1966)
 Histoire des démocraties populaires. L’être de Staline, 1945–1952 (Neuauflage, Le Seuil 1969)
 Histoire des démocraties populaires. Après Staline, 1953–1968 (Le Seuil 1969)
 L’Héritage de Lénine (Casterman 1973)
 Le Coup de Prague 1948 (Le Seuil 1976)
 La social-démocratie quand même (Robert Laffont 1980)
 Requiem pour un empire défunt (Balland 1988) (Rekviem za mrtvou říší, Academia Praha 1998)
 La Fin des démocraties populaires (Le Seuil 1992)
 Le passager du siècle (mit Maurizio Serra, Hachette Littératures 1999)
 Dieu, l’homme et son diable (Buchet Chastel 2005)
 1956, Budapest, l’insurrection: La première révolution anti-totalitaire (Paris 2006)

Externé odkazy 
 François Fejtő na biblomonde.com
 François Fejtő

Francúzski historici
Francúzski novinári
Ferencz Wagner

Ferencz Wagner  (1911-1999) bol maďarský politik a historik. V r. 1946-1948 maďarský konzul v Bratislave. Od r. 1949 žil v USA.

Publikácie 
A csehszlovák nacionalizmus történetírása (Dejiny česko-slovenského nacionalizmu) (1938); 
A szlovák nacionalizmus első korszaka (Prvé obdobie slovenského nacionalizmu) (1940); 
A magyar kisebbségek helyzete a szomszéd államokban (Postavenie maďarských menšín v susedných štátoch) (1975)

Maďarskí historici
Narodenia v 1911
Úmrtia v 1999
István Kiszely (vedec)

István Kiszely (* 14. jún 1932, Budapešť, Maďarsko – † 28. august 2012, tamtiež) bol maďarský biológ, antropológ a univerzitný profesor.

Publikácie 
A magyar nép őstörténete (Najstaršie dejiny maďarského ľudu, 2000)

Iné projekty 

Maďarskí biológovia
Maďarskí historici
Maďarskí pedagógovia
Maďarskí antropológovia
Maďarskí autori náučnej literatúry
Osobnosti z Budapešti
Industriae tuae

Industriae tuae (iné názvy: Industria tuae, Dilecto filio Sfentepulcho glorioso comiti; po slovensky: Tvojej horlivosti, Bedlivosti tvojej; názov sú prvé zachované slová textu listu) je pápežský list (bula) pápeža Jána VIII. z júna 880, ktorý pápež poslal kniežaťu Svätoplukovi ako reakciu na veľkomoravskú delegáciu (Semižizeň, sv. Metod, Viching a iní) do Ríma.  Je to najvýznamnejšia písomnosť toho obdobia, pretože v nej pápež Svätopluka kladie na roveň ostatných kresťanských (najmä teda franských) panovníkov Európy. 

Pápež oslovením „Milovanému synovi Svätoplukovi, slávnemu vladárovi/druhovi (comes)“ pozdvihol Svätopluka medzi najvyšších panovníkov kresťanskej Európy. Podobné oslovenia dostávali viacerí franskí panovníci, napr. Karolman.

Originálny text buly sa nezachoval. Jej opis je obsiahnutý v kódexe z Monte Cassina z 11. storočia vo Vatikánskom apoštolskom archíve (do jesene 2019: Vatikánsky tajný archív).

V tomto liste pápež:
 Veľkú Moravu vyhlásil za léno Svätej stolice, čo znamenalo, že postavil Veľkú Moravu na roveň Východofranskej ríši;
 potvrdil Metodove úlohy a funkcie;
 potvrdil, že vysvätil Vichinga za biskupa nitrianskej cirkvi;
 prikázal, aby sa do Ríma poslal ďalší kňaz, aby ho mohol urobiť biskupom iného regiónu Veľkej Moravy, než je Nitra tak, aby Metod a títo dvaja biskupi potom zas mohli vysvätiť ďalších biskupov (podľa väčšiny prameňov však táto požiadavka listu nebola splnená);
 prikázal, aby bol vyhnaný z Veľkej Moravy všetok klérus, ktorý sa Metodovi postaví na odpor;
 okrem hebrejčiny, gréčtiny a latinčiny, opakovane schválil používanie staroslovienského písma (hlaholiky) a prikázal, aby sa bohoslužby (liturgie) konali aj v staroslovienskom jazyku (okrem evanjelia, ktoré sa malo najprv čítať po latinsky a až potom po starosloviensky)“
 povolil, aby sa bohoslužby pre Svätopluka a jeho družinu konali v latinčine, pretože Svätopluk osobne uprednostňoval latinčinu.

Poznámky

Referencie

Ďalšia literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Text po slovensky
 Text po česky

Veľká Morava
Pápežské buly
1997 Leverrier

1997 Leverrier je planétka s priemerom 8 km, ktorú objavil Indiana University 14. septembra 1963.

Planétky 1751 – 2000
Astronomické objekty objavené v roku 1963
Ján z Turca

Ján z Turca (nem. Johannes de Thurocz; súdobé písanie …de Thwrocz; maď. Thuróczy János) (* 1435, Pýr, dnes časť obce Hontianske Tesáre, Uhorsko – † medzi 1488 a 1490) bol slovenský kronikár a historik.

Životopis 
Jeho rodina pochádzala z Turca. V rokoch 1467 – 1475 bol notárom krajinského sudcu, potom notárom hodnoverného miesta v Šahách, v rokoch 1476 – 1488 bol hlavným notárom krajinského sudcu na kráľovskom dvore.

Tvorba 
Jeho Uhorská kronika je vrcholom dobovej kronikárskej tvorby. V diele opisuje dejiny Uhorska od príchodu Maďarov do podunajskej oblasti až po obdobie vlády Mateja Korvína, pričom čerpá zo starších kroník (napr. Kronika Jána zo Šarišských Sokoloviec), diel talianskych humanistov a dobovej korešpondencie a listín. Nejde však o suché podanie faktov, ale výklad dejín sa prelína s anekdotami, povesťami a prirovnaniami. V jeho kronike je tiež prvý raz doložené pomenovanie „Slovák“ v tvare s koncovkou obsahujúcou dnešné -a-.

Dielo 
 1488 – Uhorská kronika
 Originálny latinský text v kronike

Ďalšia literatúra

Referencie

Iné projekty 

Narodenia v 1435
Slovenskí kronikári
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí historici
Peter Révai

Barón Peter Révai - staršie "Révay de Szklabina et Blathnicza" (používané varianty mena sú Révay, Rewa, Réva) (* 2. február 1568, Holíč – † 4. jún 1622, Trenčín) bol slovenský básnik, krajinský hodnostár, vojak a historik.

Životopis 

Pochádzal z turčianskeho rodu Révai, jeho otec bol barón Michal Révai a matka Anna Bakičová. Vzdelanie získaval v Bardejove, Spišskej Novej Vsi, pravdepodobne i vo Viedni a v rokoch 15891591 tiež v Štrasburgu, kde získal titul magistra filozofie. Od roku 1598 bol dedičným županom Turčianskej stolice, od roku 1601 kráľovským komisárom, v roku 1610 bol kráľovským dvormajstrom, od roku 1615 hlavným dverníkom a od roku 1619 stolníkom. Mal pomerne rozsiahly rozhľad vo filozofii a histórii, ovládal rečnícke umenie, viacero jazykov, vybudoval si bohatú knižnicu, a vďaka tomuto všetkému sa stal uznávanou politickou a kultúrnou osobnosťou. Bojoval vo vojne s Osmanskou ríšou (Ostrihom, Vyšehrad, Fiľakovo, Novohrad). Stal sa tiež jedným z vedúcich predstaviteľov evanjelickej šľachty, podporoval náboženskú literatúru. Zomrel v Trenčíne, no pochovaný bol do rodinnej hrobky v Martine.

Tvorba 

Jeho básnické a historické dielo ovplyvnilo neskoršiu slovenskú historiografiu a národoobranné diela. Literárne sa začal prejavovať už počas štúdií v Štrasburgu, prvé dielo (okrem magisterskej dišputy) mu vyšlo v roku 1592 (stať Velezrada). Ako prvý uhorský historik objasňoval starobylosť Slovanov. Vo svojich dielach prezentoval Uhorsko ako mnohonárodnostný štát. S úradníkmi svojho panstva viedol korešpondenciu v kultivovanej slovenčine.

Dielo 

 1591 – De laudibus Ciceronis, prednáška na chválu rečníctva
 1591 – De quattuor virtutibus cardinalibus, traktát
 1591 – Disputatio de mutuo materiae
 1592 – Velezrada (De parricidio), stať
 1613 – De sacra corona regni Hungariae ortu, virtuti, victoria, fortuna… brevis commentarius , rozprava o uhorskej korune
 1659 – De monarchia et sacra corona regni hungariae centuriae septem obšírnejšia práca o dejinách Uhorska

Pozri aj 

 Révaiovci

Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Slovenskí historici
Kronikári
Peter
Osobnosti zo Sklabine
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Krajinskí hodnostári
Antropozofia

Názov Antropozofia (z gréckeho ἄνθρωπος ánthrōpos „človek“ a σοφία sophίa „múdrosť“) označuje spirituálny a ezoterický svetonázor a s ním súvisiacu cestu školenia a poznávania, ktoré založil Rudolf Steiner (1861–1925). Antropozofia, ktorá má dnes celosvetové zastúpenie, sa pokúša prepojiť prvky nemeckého idealizmu, Goetheho svetonázoru, gnózy, kresťanskej mystiky, východných náuk ako aj prírodovedných poznatkov z čias Steinera. Jeden z hlavných zdrojov antropozofickej náuky tvoria poznatky, ktoré Rudolf Steiner, podľa vlastných výrokov, získal z jemu dostupného duchovného sveta.

Centrálnym aspektom bolo a je použitie myšlienky vývoja na spirituálny vývoj. Steiner pritom nadviazal na  vedeckú metódu, ktorú založil J. W. Goethe svojimi prírodovednými dielami. Spracoval tiez evolučné prístupy Darwinistu Ernsta Haeckela ako aj modernej Teozofie, ako ju zastupovala Helena Petrovna Blavatská. Antropozofia sa snaží pochopiť ľudstvo a jeho vývoj duchovne a nadzmyslovo, v protiklade voči zástupcom púho sekulárnej prírodovedne orientovanej myšlienky pokroku, vyhraňuje sa však voči Teozofii a jej orientácii na východnú religiozitu. Zahrnutie a nová interpretácie evolúcie viedla, rovnako ako u Haeckela a iných Steinerových súčasníkov, ku kontroverziám a možným sociálno-darwinistickým a rasistickým aspektom.

K atraktivite Antropozofického hnutia dodnes prispievajú aplikácie Antropozofie, vychádzajúce zo Steinerových ideí. K nimi patria okrem iných antropozofická architektura, Waldorfská pedagogika, antropozofická medicína, prírodná kozmetika značky Weleda, biologicko-dynamické poľnohospodárstvo, Eurytmia a Spoločenstvo kresťanov.

Predstavitelia 

 Christian Morgenstern, básnik a prekladateľ
 Bruno Walter, dirigent, pianista a skladateľ
 Viktor Ullmann, skladateľ
 Michael Ende, spisovateľ
 Joseph Beuys, umelec a teoretik umenia
 Götz Werner, zakladateľ reťazca drogérií dm
 Friedrich Benesch, kňaz, vedúci kňazského seminára, prednášajúci a autor
 Friedrich Glasl, ekonóm a bádateľ v oblasti výskumu konfliktov
 Peter Schnell, informatik a zakladateľ Software AG, ako aj Software AG - Stiftung
 Ernst Robert Fiechter, architekt a stavebný vedec
 Alois Hába, skladateľ
 Vasilij Vasilievič Kandinskij, maliar, grafik a teoretik umenia
 Andrej Arsenievič Tarkovskij, filmový režisér a scenárista 
 Saul Bellow, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru

Iné projekty

Zdroj

Externé odkazy 

 Slovenská antropozofická spoločnosť
 Goetheanum
 Antroposofia
Organization for the Advancement of Structured Information Standards

Organization for the Advancement of Structured Information Standards (skratka OASIS, doslova: Organizácia na presadzovanie noriem pre štruktúrované informácie) je neziskové, globálne konzorcium, ktoré je hnacou silou vývoja, spájania a adaptovania noriem elektronického obchodu (e-business) a webových služieb.

OASIS založili v roku 1993 spoločnosti BEA Systems, EDS, Innodata Isogen, SAP, a Sun Microsystems.

Členovia konzorcia rozhodujú v otvorenom a demokratckom procese o spôsobe a druhu práce.

Technická práca sa uskutočňuje v nasledujúcich kategóriách:
 Adaptačné služby
 Počítačový manažment
 Dokumentovo-zamerané aplikácie
 Elektronický obchod
 Zákon a vláda
 Lokalizácia
 Bezpečnosť
 Architektúra orientovaná na služby
 Adaptácia noriem
 Dodávateľský reťazec
 Webové služby
 Spracovanie XML

Konkrétne normy vyvíjané technickým výborom OASIS 
 OpenDocument (OASIS Open Document Format for Office Applications) je otvorený dokumentový formát súborov pre ukladanie kancelárskych dokumentov ako sú tabuľkové hárky, obežníky, grafy, a prezentácie.
 SAML - Security Assertion Markup Language, štandardný pracovný rámec založený na XML pre bezpečnú výmenu autentických a autorizovaných informácií.
 XRI - eXtensible Resource Identifier, schéma a protokol kompatibilný s URI pre abstraktné identifikátory, používané na identifikáciu a zdieľanie prostriedkov medzi doménami a aplikáciami. 
 XDI - XRI Data Interchange, norma pre zieľanie, spájanie a synchronizovanie údajov („dataweb“) medzi viacnásobnými doménami a aplikáciami použitím XML dokumentov, rozšíriteľných identifikátorov prostriedkov (XRI), a nová metóda riadenia distribuovaných údajov nazvaná 'link contract'.

Pozri aj 
 World Wide Web Consortium

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 OASIS specifications
 A Call to Action in OASIS
 OASIS making it easier to use standards without fee worries

Štandardizačné organizácie
Webové služby