joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kráľovské parky v Londýne

Královské parky v Londýne sú pozemky pôvodne vlastnené anglickými alebo britskými panovníkmi pre odpočinok kráľovskej rodiny. S rastúcou urbanizáciou Londýna sa niektoré z nich uchovali ako parky, ktoré sú voľne prístupné pre verejnosť.

Parky 
V súčasnosti existuje v Londýne týchto osem kráľovských parkov:
Bushy Park
Green Park
Greenwich Park
Hyde Park
Kensingtonské záhrady
Regent’s Park
Richmond Park
St. James’s Park

Hyde Park, Kensingtonské záhrady, Green Park, Regent’s Park a St James's Park vytvárajú najväčší pás zelene v centrálnom Londýne. Bushy Park, Greenwich Park a Richmond Park sa zasa nachádzajú mimo centra, na predmestiach.

Všetky parky spravuje rovnomenná spoločnosť Royal Parks a policajnú službu v nich vykonáva Metropolitná polícia. Parky sú financované z vládnych grantov, na rozdiel od bežných parkov, ktoré financuje miestna samospráva. Príjmy z rôznych komerčných služieb sú ďalším zdrojom príjmov na údržbu a obnovu parkov.

Externé odkazy 
 Royal Parks; oficiálna stránka Royal Parks
Tux Racer

Tux Racer je 3D počítačová hra pre linuxové a unixové operačné systémy, v ktorej hlavnou postavou je tučniak Tux, maskot systému Linux.

Je to pretekárska hra, pri ktorej hráč má za úlohu čo najrýchlejšie prejsť danú trať a dostať sa do cieľa.

Pretože hra beží prostredníctvom OpenGL, vyžaduje grafickú kartu s podporou 3D a niekedy sa používa aj ako nástroj na testovanie výkonnosti počítača, grafickej karty alebo kvality ovládača grafickej karty.

Iné projekty 

Arkády
Počítačové hry z 2000
Počítačové hry
SuperTux

SuperTux je počítačová hra pre Linux. Je to klasická 2D plošinovka inšpirovaná hrou Super Mario od firmy Nintendo. Pôvodne ju vytvoril Bill Kendrick a v súčasnosti ju udržiava SuperTux Development Team.

Na rozdiel od hry Mario, hlavnou postavou v hre je tučniak Tux, maskot systému Linux.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
Officiálna stránka hry SuperTux

Arkády
Počítačové hry
Hry pre Linux
Počítačové hry z 2007
Pingus

Pingus je slobodná počítačová hra inšpirovaná hrou Lemmings od firmy Psygnosis. Namiesto postavičiek „Lemmings“ v hre vystupujú malé tučniaky „Pingus“, ktoré reprezentujú tučniaka Tuxa, maskota systému Linux, preto je hra známa na platforme Linux.

Iné projekty

Externé odkazy 
 - domovská stránka projektu
 - 105 hrateľných levelov

Počítačové hry
Hry pre Linux
Chlebovník obyčajný

Chlebovník obyčajný (Artocarpus altilis) je strom z čeľade morušovité (Moraceae). Jeho plody sa nazývajú breadfruit.

Pochádza z ostrovov vo východnej časti Indického oceána a západnej časti Tichého oceána. Pestuje sa tiež v ostatných tropických regiónoch. Prvýkrát ho zozbieral a rozšíril poručík William Bligh ako jednu z botanických vzoriek pozbieraných loďou jej Veličenstva po vzbure na Bounty inou loďou na konci 18. storočia počas výpravy za lacným a vysokoenergetickým zdrojom potravy pre britských otrokov v Karibiku.

Chlebovník dorastá do výšky 20 metrov. Všetky časti stromu obsahujú latex, šťavu podobnú mlieku. Používa sa na utesnenie člnov. 

Chlebovník je jednodomá rastlina, samčie aj samičie kvety rastú spolu na tom istom strome. Za sezónu vyprodukuje jediný strom až 800 plodov. Vajcovité plody grepfruitového tvaru majú drsný povrch. Plod sa delí na množstvo nažiek, z ktorých každá je obklopená dužinatým kvetným obalom a rastie na dužinatej stopke. Niektoré selektívne pestované odrody majú bezjadrové plody.

Použitie 

Plod chlebovníka je základnou potravou v mnohých tropických regiónoch. Je to rastlina bohatá na škrob a pred požívaním sa opeká, pečie, smaží alebo varí. Takto tepelne spracovaná pripomína zemiaky alebo tiež čerstvo upečený chlieb (odtiaľ názov chlebovník). 

Pretože stromy chlebovníka majú plody zvyčajne len v určité obdobie počas roka je dôležité ich skladovanie. Jedna z tradičných techník uchovávania je zakopať olúpané a umyté plody do jamy vystlanej listami, kde počas niekoľkých týždňov kvasia a produkujú kyslú lepkavú hmotu. Takto uložený produkt môže vydržať aj viac ako rok. Obsah niektorých jám bol vraj jedlý aj po viac ako 30 rokoch od jeho zakopania. 

Väčšina odrôd chlebovníkov produkuje malé množstvo plodov počas celého roka, takže čerstvý chlebovník je vždy dostupný, no mimo sezóny pomerne vzácny. 

Tepelne upravený chlebovník sa dá buď priamo jesť alebo spracovať do množstva iných jedál. Bežnou je zmes varenej alebo vykvasenej chlebovníkovej kaše a kokosového mlieka, zapečená v banánových listoch. Celé plody je tiež možné opekať na otvorenom ohni, následne vydlabať a naplniť iným jedlom, napríklad kokosovým mliekom, cukrom a maslom, pečeným mäsom alebo iným ovocím. Takto naplnený plod je možné ďalej tepelne spracovávať, takže chuť plnky prenikne do dužiny chlebovníka.

Na Srí Lanke sa chlebovník bežne používa ako kari. Sušený chlebovník s cukrom sa tiež podáva ako dezert.

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
 The Breadfruit Institute
 Fruits of Warm Climates: Breadfruit
 Know and Enjoy Tropical Fruit: Jackfruit, Breadfruit & Relatives
 Artocarpus altilis (Moraceae)

Morušovité
Listnaté stromy
Ovocné stromy
Ovocie
Skalka

Skalka môže byť:
 ozdobná a prevažne slnečná časť záhrady s kameňmi a skalničkami, pozri skalka (záhrada)
 geomorfologický podcelok Štiavnických vrchov, pozri Skalka (podcelok)
 potok v Kremnických vrchoch, pozri Skalka (prítok Kremnického potoka)
 pútnické miesto  Skalka pri Trenčíne 
 rekreačné stredisko pri Kremnici, pozri Skalka (rekreačné stredisko)
 skrátený názov obce Skalka nad Váhom
 vodná nádrž na Ohři, pozri Skalka (vodná nádrž)
 stanica pražského metra, pozri Skalka (stanica pražského metra)
 vrch:
 vo Vysokých Tatrách, pozri Skalka ()
 v Horehronskom podolí (Brezno), pozri Skalka ()
 v Horehronskom podolí (Pohorelá), pozri Skalka ()
 v Kremnických vrchoch, pozri Skalka (vrch v Kremnických vrchoch)
 v Kysuckých Beskydách, pozri Skalka ()
 v Malej Fatre, pozri Skalka ()
 v Nízkych Tatrách (Dolná Lehota), pozri Skalka ()
 v Nízkych Tatrách (Liptovská Lúžna), pozri Skalka ()
 v Stolických vrchoch, pozri Skalka (vrch v Stolických vrchoch)
 v Štiavnických vrchoch (; Banský Studenec), pozri Skalka (vrch v Štiavnických vrchoch; 882 m n. m.)
 v Štiavnických vrchoch (; Počúvadlo), pozri Skalka (vrch v Štiavnických vrchoch; 724 m n. m.)
 v Tribči, pozri Skalka ()
 v Turzovskej vrchovine, pozri Skalka ()
 vo Veporských vrchoch, pozri Skalka ()
 vo Vihorlatských vrchoch, pozri Skalka ()
 vo Východoslovenskej pahorkatine (Zemplínska šírava), pozri Skalka ()

 chránené územie:
 v Nízkych Tatrách, pozri Skalka (národná prírodná rezervácia)
 vo Vysokých Tatrách, pozri Skalka (prírodná rezervácia)
 v Považskom Inovci, pozri Skalka pri Beckove

 chránené územie v Česku:
 prírodná pamiatka v Prahe na Smíchove smerom na Košíře – Skalka (prírodná pamiatka)
 prírodná pamiatka v okrese Prachatice – Skalka (prírodná pamiatka, okres Prachatice)
 prírodná pamiatka v okrese Jeseník – Skalka pod Kaní horou
 prírodná rezervácia na jz. svahoch Ondřejníka v okrese Frýdek-Místek – Skalka (prírodná rezervácia, okres Frýdek-Místek)
 prírodná pamiatka pri Velimi – Skalka u Velimi

 časť obce:
 časť mesta Nová Bystřice v okrese Jindřichův Hradec, Česko – Skalka (Nová Bystřice)
Bitka pri Ladé

Bitka pri Ladé sa odohrala v roku 494 pred Kr. medzi Iónmi a Peržanmi. Bola vyvrcholením Iónskeho povstania.

Pozadie
Iónske povstanie sa začalo v roku 499 pred Kr., kedy Aristagoras z Milétu povstal proti Peržanom, ktorí túto oblasť ovládali. Aristagoras požiadal o pomoc pevninské Grécko, a v roku 498 pred Kr. Aténčania obsadili a vypálili Sardy, centrum miestnej perzskej vlády. Peržania odpovedali námorným útokom v roku 494 pred Kr.

Bitka
Perzský veliteľ Artafernes do roku 494 pred Kr. znovu obsadil viaceré iónske mestá a obliehal Milétos z pevniny i mora. V tomto roku sa perzské loďstvo stretlo v priamom súboji s gréckou flotilou pri milétskom prístave Ladé. Ióni sa spojili s viacerými ostrovmi v Egejskom mori a zozbierali 353 triér; Peržania proti nim postavili svojich 600 lodí. Iónom velil Dionysios z Fókaie, ktorý podľa Herodota pripravoval vojsko na konflikt tak tvrdým spôsobom, že vojaci dokonca odmietali bojovať. Keď bitka začala, mnoho iónskych lodí sa stále odmietalo do boja zapojiť; 49 lodí zo Samosu opustilo bojovú líniu. To spôsobilo odchod ďalších 70 lodí z Lesbosu a spustilo tak reťazovú reakciu. Dionysiove lode, ktoré zistili, že bitka je stratená, sa otočili a rovnako utiekli. Zvyšky gréckej flotily boli úplne zničené a Milétos sa vzdal krátko nato.

Následky
Iónske povstanie bolo potlačené a v roku 492 pred Kr. Peržania dobyli Macedóniu a Tráciu. V pevninskom Grécku nepoznali príchuť porážky až do roku 490 pred Kr. a bitky pri Maratóne. Medzitým sa Dionysius stal pirátom na Sicílii.

Externé odkazy
 Livius Picture Archive: Lade (Batiköy) 

Ladé
Ladé
Bitky Grékov
Námorné bitky
Grécko-perzské vojny
Iónske povstanie

Iónske povstanie bolo protiperzské povstanie iónskych sídiel v Malej Ázii, ktoré sa odohralo v rokoch 500 až 494 pred Kr. Na čele povstania stálo mesto Milét a pomoc, ktoré povstaniu poskytli Atény, bola príčinou grécko-perzských vojen. Povstanie skončilo porážkou povstalcov v bitke pri Ladé.

Priebeh 
V roku 500 pred Kr. vypuklo na západnom pobreží Malej Ázie povstanie iónskych mestských štátov. Na čele povstania stálo mesto Milét, ktorého vládca tyran Aristagoras slúžil perzskému vládcovi. Keď sa mu však nepodarilo dobyť pre kráľa ostrov Naxos, obával sa o svoj život, a keď vypuklo povstanie, postavil sa na jeho čelo. V materskom Grécku sa snažil získať podporu, ale Sparta ho odmietla a Aténčania poskytli povstalcom len dvadsať lodí.

Povstalci mali spočiatku úspechy. Zbavili sa perzských posádok, vyplienili a vypálili lýdske mesto Sardy, ale perzská posádka sa tu ubránila.

V roku 494 pred Kr. utrpelo povstalecké loďstvo porážku pri ostrove Ladé . Na perzskej strane bojovali vynikajúci námorníci z Fenície. Po víťazstve Dareios úplne zničil Milét ako odplatu za vypálenie Sárd a ostatné grécke mestá v Malej Ázii sa dostali opäť pod perzskú nadvládu. Dareios sa rozhodol pomstiť sa gréckym mestským štátom aj v materskom Grécku za podporu, ktorú poskytli povstalcom.

Iné projekty 

 
Staroveké Grécko
Perzia
Ióni
Green Park

Green Park je jedným z ôsmich kráľovských parkov v Londýne. Rozprestiera sa na ploche 16 ha. Hranice parku na juhu tvorí Constitution Hill, na východe je to chodník pre peších Queen's Walk, na severe je to rušná ulica Piccadilly. Na juh od parku vedie ulica The Mall. 

Pôvodne táto oblasť slúžila ako cintorín pre malomocných z neďalekej nemocnice St James's. Prvýkrát ho ohradili ako park v 16. storočí z príkazu Henricha VIII. Kráľ Karol II. ho dal v roku 1668 vyhlásiť za kráľovský park. 

Green Park sa nachádza medzi Hyde Parkom a St. James’s Parkom. Spolu s Kensingtonskými záhradami a záhradami pri Buckinghamskom paláci vytvárajú tieto parky takmer neprerušovaný pás zelene siahajúci od Whitehallu až po Notting Hill. 

Zvláštnosťou je, že na rozdiel od okolitých parkov sa v Green Parku nenachádza ani jedno jazero, socha alebo fontána (s výnimkou Canada Memorial) a pozostáva takmer výhradne zo zalesnených lúk.

Galéria

Dopravné spojenie 
Najbližšie stanice London Underground:
 Green Park (Piccadilly, Victoria a Jubilee Line)

Externé odkazy 
 Royal Parks; oficiálna stránka parku (po anglicky)

Londýnske parky a voľné priestranstvá
City of Westminster
Petřínska rozhľadňa

Petřínska rozhľadňa je jednou z najznámejších dominánt Prahy. Je vysoká 60 metrov. Jej základňa sa nachádza v nadmorskej výške 324 m n. m.

Dejiny
Rozhľadňa bola postavená pre Zemskú jubilejnú výstavu v roku 1891 na podnet Klubu českých turistov ako voľná kópia Eiffelovej veže v Paríži. Práce podľa plánov inžinierov Františka Prášila a Julia Součka sa začali 16. marca a ukončili 20. augusta toho istého roku. Boli položené 11 m hlboké základy a na nich bola postavená 60 metrov vysoká konštrukcia s váhou 175 ton. Jadrom konštrukcie je osmiboký tubus v ktorom je výťah. Okolo tubusu sa vinú dve točité schodištia s 299 schodmi - jedno slúži na výstup a druhé na zostup. Rozhľadňa má dve vyhliadkové plošiny, horná je vo výške 55 metrov.

V 60. rokoch 20. storočia boli na vrchole rozhľadne umiestnené vysielacie antény pre televízne vysielanie. V septembri 1979 bola rozhľadňa uzatvorená kvôli zlému technickému stavu konštrukcie. Po oprave bola znovu otvorená v máji 1991 pri príležitosti druhej Jubilejnej výstavy. Rekonštruovaný výťah teraz slúži pre osoby so zníženou pohyblivosťou. Rozhľadňa dnes patrí k hlavným turistickým cieľom mesta.

Rozhľad
Okrem panorámy Prahy vrátane neďalekého Pražského hradu sa z rozhľadne za jasného počasia otvára výhľad ďaleko po Čechách. Na severe možno uzrieť Říp a České stredohorie, na severovýchode je vidieť masív Krkonoš. Na juhovýchode je rozhľad pomerne obmedzený, pretože ho uzatvárajú Brdy.

Iné projekty

Externé odkazy
 Petrinska-rozhledna.cz (česky)
 Kontakt, otváracie hodiny, vstupné (česky)
 Dobový článok k otvoreniu rozhľadne z roku 1891 (česky)
 Panorámy z rozhľadne

Malá Strana
Rozhľadne v Česku
Anagram

Anagram (z gr. anagrafein - prepísať) alebo prešmyčka je slovo alebo fráza vytvorená preskupením písmen iného slova alebo frázy, zvyčajne s použitím všetkých originálnych písmen presne raz. Z pravidla pri tom dochádza k zaujímavej zmene významu. Anagram patrí medzi obľúbené slovné hry a hlavolamy.  

Pôvodné slovo alebo fráza je známe ako predmet anagramu. Každé slovo alebo fráza, ktorá presne reprodukuje písmená v inom poradí, je anagram. Niekto, kto vytvára anagramy, môže byť nazývaný "anagramik" a cieľom seriózneho alebo kvalifikovaného anagramika je vytvoriť anagramy, ktoré odrážajú alebo komentujú svoj predmet.

PRÍKLADY 
Anagramy môžu byť vytvorené ako komentár k téme. Môžu byť synonymom alebo antonymom ich subjektu, paródou, kritikou alebo satirou. Napríklad:
"repa" = "pera"
"lampa" = "palma"
Anagram, čo znamená opak jeho subjektu, sa nazýva "antigram". Napríklad:
"restful" = "fluster"
"funeral" = "real fun"
"forty five" = "over fifty"
Môžu sa niekedy zmeniť z vlastného mena alebo mena na vhodnú vetu:
"William Shakespeare" = "I am a weakish speller"
"Madam Curie" = "Radium came"
V druhej knihe Harryho Pottera (Harry Potter a tajomná komnata) bolo odhalené, že 'I am Lord Voldemort' je anagram pre 'Tom Marvolo Riddle'

"Anagram" môže byť anagramatizovaný ako "Ars magna" (lat., "veľké umenie").

HISTÓRIA 
Anagramy sa dajú vysledovať až do obdobia starovekých Grékov a boli potom známe ako "Themuru" alebo zmena, ktorá mala nájsť skrytý a mystický význam v menách. Počas stredoveku boli populárne v celej Európe, napríklad s básnikom a skladateľom Guillaume de Machautom. Hovorí sa, že sa vrátili aspoň k gréckemu básnikovi Lycophronovi, v treťom storočí pred nl; ale toto sa spolieha na vysvetlenie Lycophron, ktoré dal John Tzetzes v 12. storočí.

Akýkoľvek historický materiál na anagramoch sa musí vždy interpretovať z hľadiska predpokladov a pravopisov, ktoré boli aktuálne pre daný jazyk. Najmä pravopis v angličtine bol pomaly fixovaný. Boli tu pokusy regulovať tvorbu anagramov, dôležitá v angličtine bola práca George Puttenhamovej Anagram or Posy Transposed v The Art of English Poesie (1589).

REFERENCIE 

1. https://slovnik.azet.sk/slovnik-cudzich-slov/?q=anagram
2. https://slovnik.azet.sk/pravopis/slovnik-sj/?q=anagram
PlayStation

Sony PlayStation je herná konzola 32/64-bitovej éry od spoločnosti Sony uvedená na trh v polovici 90. rokov 20. storočia. Pôvodný PlayStation bol prvou hernou konzolou radu PlayStation, po ktorej nasledovali konzoly PSOne, PlayStation 2, PlayStation Portable, PSX, PlayStation 3 a PlayStation 4. Konzola bola revolučná svojou real-time 3D grafikou, procesor konzoly mal špeciálne vyvinutú FPU jednotku, ktorá uľahčovala operácie s maticami - transformáciu 3D priestoru.

Do marca 2006, kedy bola ukončená výroba, bolo predaných viac než 100 miliónov konzol PlayStation a PSOne, čím sa stala prvou konzolou, ktorej predaj prekročil 100 miliónov kusov.

Na PlayStation je potrebná karta s úložným priestorom pre uloženie vašej hry. Celá konzola sa ovláda ovládačom (DualShock), ovládač môže pri nejakej činnosti v hre vibrovať alebo nejak naznačiť, že v hre sa niečo deje. Na PlayStation sú určené hry na CD. Ovládač (DualShock) je na PlayStation 1 a 2 s káblom, na 3 a 4 je určená baterka, ktorá sa nabíja káblom, ktorý je vsunutý do celého PlayStation alebo špeciálnou nabíjačkou, ktorá je určená len na DualShock 4.    

Poslednými vydanými hrami boli:
Japonsko - Legendary Hits: Dewprism (2007)
USA a Južná Amerika - FIFA Football 2005 (2004)
Európa - Schnappi: 3 Fun-Games (2005)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 PlayStation - Oficiálna stránka 
 PlayStation na DMOZ 

 
Sony
Herné konzoly
Branovský potok

Branovský potok alebo Klokočov je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Nové Zámky. Je to ľavostranný prítok Starej Žitavy, meria  a je tokom V. rádu.

Prameň 
Preteká Hronskou pahorkatinou, pramení v časti Bešianska pahorkatina juhovýchodne od obce Veľké Lovce pod kótou  v nadmorskej výške cca  V obdobiach s dostatkom zrážok tečie od samoty Mariánska Čeľaď (cca ) tri km severnejšie.

Opis toku 
Najprv tečie severojužným smerom, sprava priberá krátky prítok () z oblasti Godova, zľava občasný Hastrgáň a preteká obcou Čechy. Za obcou napája rovnomennú vodnú nádrž, stáča sa viac juhojuhozápadným smerom a tečie cez obec Semerovo. Oblúkom sa stáča na severozápad, za obcou napája rovnomennú vodnú nádrž a mení smer toku na západojuhozápad. Z pravej strany priberá významný Lovčiansky potok (), preteká obcou Branovo a koryto sa vlní. Severne od obce Dvory nad Žitavou ústi v nadmorskej výške  do Starej Žitavy.

Potoky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v Hronskej pahorkatine
Vodné toky v okrese Nové Zámky
Lovčiansky potok

Lovčiansky potok je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Nové Zámky. Je to pravostranný prítok Branovského potoka, má dĺžku 6,6 km a je tokom VI. rádu. 

Vzniká v Hronskej pahorkatine, v časti Bešianska pahorkatina, na území obce Veľké Lovce v nadmorskej výške okolo 170 m n. m. Juhozápadným smerom preteká obcou Veľké Lovce, za ňou sa stáča na západ, zľava priberá Lagáň a pokračuje juhojuhovýchodným smerom. Ďalej napája vodnú nádrž Branovo, do ktorej zľava ústi Šarcov potok, preteká okolo obce Branovo a neďaleko nej ústi v nadmorskej výške 126,4 m n. m. do Branovského potoka.

Potoky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v Podunajskej pahorkatine
Vodné toky v okrese Nové Zámky
Selenec (prítok Nitry)

Selenec je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Nitra. Je to ľavostranný prítok Nitry, meria 7,3 km a je tokom IV. rádu.

Prameň 
Pramení na južnom okraji Tribča, v geomorfologickom podcelku Zobor, na južnom svahu Breziny (410 m n. m.) v nadmorskej výške cca 340 m n. m.

Opis toku 
Najprv tečie južným smerom cez vinice na podhorí Tribeča, následne vstupuje do Žitavskej pahorkatiny a preteká popri osadách Horná Malanta na pravom a Dolná Malanta na ľavom brehu. Sprava potom priberá Štitársky kanál (156,7 m n. m.), stáča sa na juhozápad a pri osade Selenec priberá sprava Hrnčiarovský kanál. Odtiaľ pokračuje západným smerom, preteká územím mesta Nitra a zľava sa oddeľuje Janíkovský kanál, tečúci na juhovýchod. Napokon sa opäť stáča na juhozápad, tečie v zregulovanom koryte a na okraji mesta ústi v nadmorskej výške 136,6 m n. m. do Nitry.

Potoky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v Tribeči
Vodné toky v Podunajskej pahorkatine
Vodné toky v okrese Nitra
Merašický potok

Merašický potok je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Hlohovec. Je to pravostranný prítok Radošinky, meria 10,9 km a je tokom V. rádu. Označuje sa aj ako Stoličný potok.

Prameň: na okraji Považského Inovca na východnom svahu Holého vrchu (432,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 240 m n. m.

Smer toku: po obec Dolné Otrokovce na juhovýchod, potom k obci Merašice na východ, za obcou sa stáča na sever a oblúkom postupne k ústiu na východ

Geomorfologické celky: 1.Považský Inovec, 2.Podunajská pahorkatina, podcelok Nitrianska pahorkatina, časť Bojnianska pahorkatina

Prítoky: sprava potok prameniaci južne od obce Horné Otrokovce a z oblasti Bagolád, zľava Tekoldiansky potok

Ústie: do Radošinky severne od obce Biskupová v nadmorskej výške 157,6 m n. m.

Obce: Horné Otrokovce, Dolné Otrokovce a Merašice

Potoky na Slovensku
Povodie Nitry
Vodné toky v okrese Hlohovec
Puma americká

Puma americká (iné názvy: puma, kuguár, zastarano: kaguár, horský lev, americký lev, strieborný lev; lat. Puma concolor alebo Felis concolor) je mäsožravec z čeľade mačkovité. V Severnej Amerike je známa aj pod názvom panter, ale toto slovo označuje aj leoparda a podobne.

Aj keď je väčšia ako niektoré „veľké mačky“, má bližšie k menším mačkovitým. Srsť je prevažne jednoliato hnedožltá. Puma vydáva veľa zvukov, vrátane vresku pripomínajúceho ľudský výkrik. Tento zvuk vydáva pri dvorení, ale nevie revať. Puma je prekvapivo prispôsobivý živočích, žije v rôznych prostrediach, od tropických dažďových pralesov, vysokých horstiev, ihličnatých lesov až po púšte. Základnú stravu tvoria v mnohých oblastiach myši, potkany, králiky a zajace, ale príležitostne loví aj iné veľké živočíchy; puma len zriedkavo konzumuje zdochliny. Mláďatá sa rodia hlavne vo februári až septembri. Vo vrhu bývajú 2 – 3 mláďatá (rozsah 1 – 6) a gravidita trvá okolo 92 až 100 dní. Pumy majú dlhé, svalnaté zadné nohy prispôsobené na mohutné skoky. Pumine laby sú v pomere k telu veľké.

Súhrnné informácie 
 Dĺžka: 1,1 – 
 Chvost: 66 – 
 Hmotnosť: 67 – 
 Výskyt: Západ a juh S. Ameriky, Florida, Str. a J. Amerika
 Sociabilita: Samotár
 Status: Menej ohrozený
 Biotopy výskytu: Lesy mierneho pásma, ihličnaté lesy, tropické lesy, pohoria a skalné útesy, púšte a polopúšte, trávnaté oblasti

Referencie

Iné projekty 

Mačkovité
Najmenej ohrozené druhy
François Truffaut

François Truffaut (* 6. február 1932, Paríž, Francúzsko – † 21. október 1984, Neuilly-sur-Seine) bol francúzsky filmový režisér, herec a scenárista. Bol jedným z hlavných predstaviteľov hnutia Francúzskej novej vlny (Nikto ma nemá rád, Ukradnuté bozky, Jules a Jim).

1946 vylúčený zo školy, začal príležitostne pracovať. V pätnástich rokoch založil vlastný filmový klub. Vtedy často navštevoval Cinémathèque française, kde sa stretával s ďalšími mladými cinefilmi, budúcimi predstaviteľmi Francúzskej novej vlny a s nespočetným množstvom filmov z celého sveta. Počas niekoľkých nasledujúcich rokov sa stal filmovým kritikom a získal si povesť svojimi útočnými a nekompromisnými recenziami. V roku 1954 napísal slávny článok nazvaný "Istá tendencia francúzskeho filmu", v ktorom ostro napadol súdobý stav francúzskej kinematografie a kritizoval konkrétnych filmových tvorcov. 

Jeho prvý celovečerný film Nikto ma nemá rád (1959) zaznamenal kritický aj divácky úspech. Hlavnú postavu Antoine Doinel stvárnil debutant Jean-Pierre Léaud, ktorý sa potom stal Truffautovým dvorným hercom. Ich hlavnou spoluprácou bolo pokračovanie v osudoch Antoine Doinela v sérii filmov nazvaných "Cyklus Antoine Doinel". Potom, čo sa v roku 1965 rozviedol s Madeleine Morgenstern, nemal roku 1968 ďaleko k ďalšiemu manželstvu, tentoraz s Claude Jade, hlavnou herečkou filmov doinelovského cyklu - Ukradnuté bozky (1968), Rodinný krb (1970) a Láska na úteku (1979), ktoré pokračovali v osudoch Antoine Doinela. 

Jeho posledným filmom sa stala symbolicky Konečne nedeľa! (1983), štýlová pocta Alfredovi Hitchcockovi. Poslednou životnou partnerkou mu bola herečka Fanny Ardant, s ktorou nakrútil svoje posledné dva filmy. V roku 1983 bol Truffautovi zistený nádor na mozgu, zomrel v roku 1984 v American Hospital v Paríži vo veku 52 rokov. Keď umieral, mal stále niekoľko filmov v príprave. Je pochovaný na cintoríne v Montmartri v Paríži.

Filmografia (výber) 
Nikto ma nemá rád (1959)
Jules a Jim (1962)
451° Fahrenheita (1966)
Ukradnuté bozky (1968)
Divoké dieťa (1970)
Rodinný krb (1970)
Americká noc (1973)
Príbeh Adely H. (1975)
Láska na úteku (1979)
Posledné metro (1980)
Konečne nedeľa! (1983)

Iné projekty

Externé odkazy  
 
 
 François Truffaut na Senses Of Cinema

Francúzski filmoví scenáristi
Francúzski filmoví režiséri
Francúzski filmoví herci
Držitelia Césara za najlepšiu réžiu
Držitelia ceny BAFTA za najlepšiu réžiu
Osobnosti z Paríža
Úmrtia na rakovinu
Mädokýš

Mädokýš je literárny klub v Martine.

Základné informácie 
 Začiatok činnosti: september 2004 (korene činnosti siahajú do júna 1997)
 Prezident klubu: Mathej Thomka
 Správna rada: Jano Cíger z Mädokýša, Peter Piatko, Petra Lihanová
 Počet členov: 43
 Vekové rozpätie členov: 15 - 55 rokov
 'Internetová stránka: http://revue.madokys.sk

Činnosť

Oficiálna charakteristika 
Mädokýš uskutočňuje literárne stretnutia, väčšie i malé tvorivé literárne dielne (Poézia na klátikoch, Poetická recitačná Kvôlňa, Prehryznime si medzičasom, Poézia pod jabloňou…), prezentácie klubu a tvorby našich členov, spoluorganizuje kultúrne akcie (Martinská literárna jar, Turčianske folklórne slávnosti), zúčastňuje sa na literárnych súťažiach, prezentuje sa na slovenských i medzinárodných literárnych stretnutiach (Bibliotéka v Bratislave, Jičínske poetické jaro, CHOPOJ Domažlice, Žilina - Literární festival, Verše v Bratislave, Literární vysočina), realizuje podujatia pre verejnosť, stretnutia s renomovanými autormi (Literárne pódium, Poézia v uliciach, Stretnutie turčianskych literátov), spolupracuje so slovenskými literárnymi klubmi (Trnavský literárny klub , Žiarelka Žiar nad Hronom , Silans Žilina, Múzolapka Nitra, Generácia Bratislava , Spišský literárny klub , Fontána Dolný Kubín  , Liptovský Mikuláš - Klub mladých autorov, Poet Prievidza...)
Vyhlásili sme a vyhodnotili celoslovenskú literárnu súťaž Janko Hraško ešte žije... Rovnako aj rok 2005 ako Rok Jána Kostru a rok 2006 za Rok Jozefa Cígera Hronského.
Mädokýš vydáva vlastnú rovnomennú literárnu revue Mädokýš.

Publikačná činnosť 
Dotyky, Literárny týždenník, Regionžurnál, Nový Život Turca, Slovo, Tvorba T, Žiarelkoviny, Šuch, Slovenské národné noviny, Psí víno (ČR), LITER, v zborníkoch literárnych súťaží, na viacerých internetových stránkach, v zborníkoch Medzi štyrmi očami, Druhý vzdych a v katalógu Na východ od kraja

Edičná činnosť 
 Časopis Mädokýš ročník 2004 - číslo 1 - 8 (Ocenený v súťaži Miestne noviny 2004 v kategórii Časopis kultúrneho združenia čestným uznaním)
 Časopis Mädokýš ročník 2005 - číslo 1 - 12
 Časopis Mädokýš ročník 2006 - číslo 1 - 9 (do septembra 2006)
 Kniha Janka Cígera - Tak píše Jano (Bibliofilné vydanie knihy pri príležitosti narodenín čestného prezidenta.)
 Kniha Ivetky Kloptovej - Yvet (Rovná Kopa zbierok (60 kusov) najúspešnejšej poetky Mädokýša za rok 2005.)

Externé odkazy 
 Stránky klubu

Slovenské literárne kluby
Gerulata

Gerulata () bol rímsky vojenský tábor (kastel), ktorý stál na území dnešných Rusoviec. Bol postavený v 2. storočí ako súčasť Limes Romanus a bol súčasťou rímskej provincie Panónia. V 4. storočí, keď došlo k stiahnutiu sa rímskych légií z Panónie, bol opustený.

V súčasnosti sú zvyšky tábora zrekonštruované a v areáli sa nachádza expozícia Bratislavského múzea s nálezmi zo Slovenska z obdobia Rímskej ríše.

Dopravné spojenie

Referencie

Iné projekty 

  Gerulata - panoramatická prehliadka

Externé odkazy 
 www.slovenskehrady.sk, Slovenské hrady, Gerulata
  Bratislava - Rusovce - Gerulata
 Múzeum mesta Bratislava, Antická Gerulata Rusovce

Dejiny Bratislavy
Archeologické lokality na Slovensku
Vojenstvo v starovekom Ríme
Trsteník

Trsteník môže byť:
 v botanike: slovenský názov rodu Arundo, pozri trsteník (rod)
 v staviteľstve: klinec na pripevňovanie trstiny, pozri trsteník (klinec)
 v geografii:
 prítok Hrona, pozri Trsteník (prítok Hrona)
 prítok Oravy, pozri Trsteník (prítok Oravy)
 prítok Oravice, pozri Trsteník (prítok Oravice)
 prítok Slanej, pozri Trsteník (prítok Slanej)
Rácov

Rácov je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to ľavostranný prítok Hrona, má dĺžku 7,5 km a je tokom III. rádu. 

Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Fabova hoľa, na severovýchodnom svahu vrchu Kľak (1 408,7 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 115 m n. m. Na krátkom úseku tečie na východ, sprava priberá prítok spod sedla Sitárovo a ďalej tečie na severovýchod. Zľava priberá dva krátke prítoky z juhovýchodného svahu Rácova a ďalej pravostranný prítok tečúci popri horárni Lapinka. Potom tečie na sever, postupne sa stáča na severoseverozápad, zľava priberá prítok z oblasti Jandurky a koryto sa výraznejšie vlní. Po pribratí ľavostranného Postaľa tečie ďalej na sever, vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Heľpianske podolie a z ľavej strany priberá ešte dva prítoky, najprv spod kóty 1 016,0 m, následne z južného svahu Hájnice (854,4 m n. m.). Juhozápadne od obce Pohorelá ústi v nadmorskej výške okolo 757 m n. m. do Hrona.

Referencie 

Potoky na Slovensku
Povodie Hrona
Vodné toky v okrese Brezno
Hlboký potok

Hlboký potok je častý názov vodných tokov na Slovensku, môže označovať:

 v povodí Bodvy
 Hlboký potok (prítok Idy)

 v povodí Hornádu
 Hlboký potok (prítok Bystrého potoka)
 Hlboký potok (prítok Sekčova)
 Hlboký potok (prítok Svinky)
 Hlboký potok (prítok Vápenného potoka)

 v povodí Hrona
 Hlboký potok (prítok Hrona, Nemecká)
 Hlboký potok (prítok Hrona, Závadka nad Hronom)
 Hlboký potok (prítok Hučavy)

 v povodí Ipľa
 Hlboký potok (prítok Bzovského potoka)

 v povodí Laborca a Uhu
 Hlboký potok (prítok Chotinky)
 Hlboký potok (prítok Laborca)
 Hlboký potok (prítok Olšavy)
 Hlboký potok (prítok Uličky)
 Hlboký potok (prítok Vydranky)
 Hlboký potok (prítok Výravy)

 v povodí Moravy
 Hlboký potok (prítok Kováloveckého potoka)

 v povodí Nitry
 Hlboký potok (prítok Kravskej)

 v povodí Ondavy a Tople
 Hlboký potok (prítok Ladomirky)
 Hlboký potok (prítok Tople)
 Hlboký potok (prítok Večného potoka)

 v povodí Oravy
 Hlboký potok (prítok Bielej)
 Hlboký potok (prítok Bystrej)
 Hlboký potok (prítok Kozinského potoka)
 Hlboký potok (prítok Mútnika)
 Hlboký potok (prítok Oravice)
 Hlboký potok (prítok Oravy)
 Hlboký potok (prítok Račovej)
 Hlboký potok (prítok Šarého grúňa)

 v povodí Popradu/Dunajca
 Hlboký potok (prítok Chotárneho potoka)
 Hlboký potok (prítok Rieky)
 Hlboký potok (prítok Skalnatého potoka)

 v povodí Slanej
 Hlboký potok (prítok Zdychavy)

 v povodí Váhu
 Hlboký potok (prítok Bieleho potoka)
 Hlboký potok (prítok Čierneho Váhu)
 Hlboký potok (prítok Jalovčanky)
 Hlboký potok (prítok Lúžňanky)
 Hlboký potok (prítok Turca)
 Hlboký potok (prítok Váhu)

Pozri aj 

 Hlboký jarok
St Martin-in-the-Fields

St Martin-in-the-Fields alebo slovensky Kráľovský farský kostol Sv. Martina v poliach je jedným z anglikánskych kostolov v Londýne. Nachádza sa v severovýchodnom rohu Trafalgarského námestia.

Prvá zmienka o kostole pochádza z roku 1222, kedy sa kostol stal predmetom sporu medzi opátom z Westminsteru a londýnskym biskupom. S konečné rozhodnutie padlo v prospech Westminsteru a kostol zverený do správy mníchom z Westminsterského opátstva. V roku 1542 dal kráľ Henrich VIII. kostol prestavať. V tomto čase bol kostol doslova "v poliach", keďže sa nachádzal na izolovanom mieste medzi mestami Westminster a Londýn. 

Kostol prežil i Veľký požiar Londýna v roku 1666, a to najmä vďaka svojej izolovanej pozícii. V roku 1721 ho opäť prestavali podľa návrhov anglického architekta Jamesa Gibbsa do jeho súčasnej podoby. 

Kostol má obdĺžnikový pôdorys, vstup tvorí štít v klasickom antickom štýle, podopieraný radom obrovských stĺpov v korintskom slohu. Na vrchole špicatej veže sa nachádza pozlátená koruna. Pri návrhoch interiéru sa Gibbs inšpiroval ďalším významným anglickým architektom Sirom Christopherom Wrenom a jeho stavbou kostola St James's. 

V kostole je pochovaných niekoľko známych osobností, medzi inými prírodovedec Robert Boyle, herečka Nell Gwynneová, francúzsky sochár Roubiliac, slávny anglický zlodej a lupič Jack Sheppard a rezbár Thomas Chippendale.

Vďaka svojmu zaujímavému miestu, v rohu Trafalgarského námestia, je St Martin-in-the-Fields jedým z najznámejších kostolov v Londýne. Je známy vďaka svojej politike otvorených dverí. Kostol je otvorený pre verejnosť počas celého dňa i noci. Taktiež je známy vďaka svojej práci pre ľudí bez domova a pre príležitostné koncerty. V krypte kostola sa nachádza obľúbená kaviareň Café in the Crypt. V kaviarni sa konajú džezové koncerty. Všetok zisk z vedľajších aktivít sa využíva na podporu bezdomovcov.

Dopravné spojenie 
Najbližšie stanice londýnskeho metra:
 Charing Cross (Bakerloo a Northern Line) 
 Leicester Square (Northern a Piccadilly Line)

Pozri aj 
 Zoznam londýnskych kostolov

Iné projekty

Externé odkazy 
 St Martin-in-the-Fields; oficiálna stránka kostola (po anglicky)
 St Martin-in-the-Fields: Café in the Crypt; stránka kaviarne (po anglicky)

Kostoly v Londýne
Anglikánske kostoly
Kostoly zasvätené svätému Martinovi
City of Westminster
Tvaroslovie

Tvaroslovie alebo morfológia je tradičné označenie opisu (veda o) tvarových prostriedkov jazykovej stavby.

Presnejšie definície sa odlišujú. Napríklad v diele Morfológia slovenského jazyka (1966) sa tvaroslovie definuje ako: „…jazykovedná náuka o gramatických tvaroch slov, ako aj o slovách, ktoré majú funkciu tvarov. Morfológia je teda náuka o tvarovej rovine v systéme jazyka.“

Zjednodušene možno povedať, že gramatiku rozdeľujeme na tvaroslovie (morfológiu) a skladbu (syntax), pričom tvaroslovie sa v rámci gramatiky zaoberá slovnými druhmi, ich ohýbaním (skloňovaním, časovaním a stupňovaním) a pravidelným odvodzovaním slov pomocou predpôn, prípon a vpôn.

Pojem uviedol do jazykovedy August Schleicher v roku 1859. Jazykovedec, ktorý sa zaoberá tvaroslovím je morfológ.

Morfologické hľadisko je napríklad aj základom typologickej klasifikácie jazykov na analytické, flektívne a aglutinačné. Slová určitého jazyka morfológ pritom chápe ako zostavené z jednej, či viacerých morfém.

Referencie

Externé odkazy 
 "Morfológia slovenského jazyka" (1966)
 
Gramatika
Teologická fakulta Trnavskej univerzity v Trnave

Teologická fakulta Trnavskej univerzity (skr. TF TU) je jednou z fakúlt Trnavskej univerzity v Trnave. Činnosť fakulty sa rozvíja v rámci Asociácie jezuitských univerzít v Európe (ASJEL) a tiež v bilaterálnych vzťahoch s jednotlivými univerzitami.

Pracoviská 
 Katedra filozofie
 Katedra biblických a historických vied
 Katedra systematickej teológie
 Katedra pastorálnej teológie, liturgiky a kánonického práva
 Subkatedra kresťanskej formácie

Vysunuté pracovisko 
 Centrum spirituality Východ - Západ Michala Lacka SJ

Externé odkazy 
 Teologická fakulta Trnavskej univerzity
 Centrum spirituality Východ - Západ
 ASJEL

 
Trnavská univerzita v Trnave
Teologické fakulty na Slovensku
Bracha

Bracha (hebr. ברכה, pl. ברכות - brachot) je v judaizme požehnanie. Prednáša sa v špecifických momentoch počas bohoslužby a pri určitých každodenných činnostiach alebo nevšedných udalostiach. Tradične sa začína slovami: „Baruch ata Adonaj Elohejnu, melech ha-olam...“ („Požehnaný si, Hospodine, Bože náš, kráľ celého sveta...“)

Judaizmus
Mikve

Mikve alebo mikva () je v judaizme rituálny kúpeľ. Slúži na očisťovanie od rituálnej nečistoty. V mikve sa očisťujú hlavne ženy po menšturácii a pôrode (pozri nida).

Ponorenie do rituálneho kúpeľa je tiež nevyhnutnou súčasťou konverzie na judaizmus.

Iné projekty 

Judaizmus
Voda a náboženstvo
Nida (judaizmus)

Pojem nida (hebr. נידה) označuje v judaizme stav manželského odlúčenia počas menštruácie manželky a nasledujúcich sedem dní, než sa žena ponorením do mikve zbaví rituálnej nečistoty. Označenie nida sa v prenesenom zmysle používa aj pre ženu, ktorá je v dôsledku menštruácie rituálne nečistá.

Nida je základnou kategóriou súboru predpisov a nariadení, ktoré sa eufemicky označujú ako rodinná čistota (hebr. tohorat ha-mišpacha).

Základné princípy 
Základný popis ženskej nečistoty sa nachádza v Tóre: Levitikus 15, 19-30; 18,19; 20,18. Podľa týchto nariadení je menštruujúca žena rituálne nečistá - tuma. V Tóre je tiež popísaný dlhý alebo nepravidelný výtok krvi u ženy, ktorý sa nazýva zava: Lv 15, 25-30. Žena musela po ustatí tohto nepravidelného výtoku sedem dní čakať, kým sa ponorila do rituálneho kúpeľa.

V talmudickej dobe boli tieto dve formy rituálnej nečistoty skombinované do jednej. Podľa Talmudu (Nida 66a, 67b) musí aj žena s pravidelným výtokom pred ponorením do mikve čakať sedem dní. Dôvody sprísnenia týchto podmienok boli predmetom diskusie stredovekých rabínskych komentátorov. Obdobie nečistoty typu nida teda trvá 4-5 dní (počas trvania menštruácie), ďalších sedem dní sa počíta podľa nariadení vzťahujúcich sa na nečistotu typu zava.

Prax 
Počas menštruácie je žena rituálne nečistá. V tomto období je podľa židovského práva zakázaný pohlavný styk medzi manželmi a takisto každý skutok, ktorý by k pohlavnému styku mohol (hoci aj nepriamo) viesť. Manželia sa spravidla vyhýbajú akémukoľvek fyzickému kontaktu, spia oddelene. Po skončení menštruácie sa žena musí pomocou kúsku bielej bavlnenej látky nazývanej bdika presvedčiť, že skutočne nekrváca. V takom prípade môže začať počítať sedem dní bez krvi. Večer po siedmom dni sa môže ponoriť do rituálneho kúpeľa - mikve. Po návrate z mikve manželovi oznámi, že je rituálne čistá - tohora. Spravidla ešte v ten istý večer manželia obnovia svoje manželské spolužitie. Noc po návrate z mikve je často považovaná za objektívne najvhodnejšiu noc pre počatie dieťaťa, pretože sa často zhoduje s ovuláciou.

Judaizmus
Menštruácia
Cniut

Cniut (hebr. צניעות) je v judaizme cudnosť. Označuje sa tak kategória náboženských predpisov, ktoré regulujú medziľudské kontakty všeobecne, ale predovšetkým medzi opačnými pohlaviami.

Judaizmus
Anna Katarína Emmerichová

Anna Katarína Emmerichová (* 8. september 1774, Coesfeld, Nemecko – † 8. február 1824, Dülmen) bola nemecká augustiniánska mníška, katolícka mystička a stigmatička. Dňa 3. októbra 2004 ju pápež Ján Pavol II. blahorečil.

Životopis
Narodila sa v chudobnej rodine, mala deväť súrodencov. Odmalička musela pomáhať pri prácach doma i na poli; tiež v útlom veku začala mať videnia. Chcela sa stať  rehoľníčkou, klarisky v Münsteri jej však dali podmienku, že musí vedieť hrať na organe.

Napokon vstúpila do kláštora augustiniánok Agnetenberg v Dülmene. Rehoľné sľuby zložila v roku 1803. V rokoch 1802 až 1811 bola chorá. Kláštor v Agnetenbergu pod tlakom hnutia sekularizácie v roku 1811 zrušili. Katarína si našla prácu v domácnosti kňaza Abbé Lamberta, ktorý ušiel z Francúzska. Neskôr vážne ochorela a bola pripútaná na lôžko.

Počas choroby sa u nej prejavili stigmy. Trpela tiež víziami, počas ktorých rozprávala udalosti zo Starého i Nového zákona.  Jej videnia zapisoval od roku 1818 do roku 1824 spisovateľ a básnik Clemens Brentano. Z tohoto množstva zápisov a poznámok (40 zošitov) on sám povyberal videnia podľa určitej témy a vydal knihy pod názvom Život presvätej Panny Márie a knihu Trpké umučenie nášho Pána Ježiša Krista, z ktorej čerpal námety aj režisér Mel Gibson pre svoj film Umučenie Krista.

Zo zápisov povyberal český autor Jaroslav Durych témy o dôstojnosti kňazstva, Pánovej vinici, cirkevnom roku, o sv. omši, o nedostatkoch osôb, o pokání a o protivenstvách a skúškach, ktoré zhrnul do knihy pod názvom Sväté kňazstvo, ktorá vyšla v Olomouci v roku 1939.

Literatúra 
 Höcht, Maria Johannes: Nositelia Kristových rán (Stigmatizovaní), Slovo, Košice, podtitul: Výber zo životopisov osobností Cirkvi, ktorým sa dostalo výsady nosiť na svojom tele rany Pána Ježiša - stigmy, preklad: Mikuláš Havrilla, ISBN 80-85291-31-2, 113 str.
 Höcht, Maria Johannes: Träger der Wundmale Christi / Vierzig Stigmatisierte der neueren Zeit, Credo-Verlag, Wiesbaden 1952, 270 s. 
 Höcht, Maria Johannes: Träger der Wundmale Christi / Von Franz von Assisi bis zum Zeitalter Theresias der Großen, Credo-Verlag, Wiesbaden 1951, 190 s.
 Höcht, Maria Johannes: Größe, Erhabenheit und Beurteilung der Stigmatisation, Verlagsanstalt Albert Angerer, Waldsassen, 1938, 123 s.
 Das Leben und Leiden unseres Herrn Jesu Christi und seiner hl. Mutter : nach dem Gesichten der gottseligen Anna Katharina Emmerick. Aus den Tagebüchern von Clemens Brentano / Herausgeben von Dietrich Kurt Büche, München : Verlag Kösel-Pustet, 1937, xxii, 468 s. : il.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Catholica.cz
 SantieBeati.it
 The Passion of The Christ and Anne Catherine Emmerich and Mary of Agreda

Augustiniáni
Mníšky
Stigmatici
Nemeckí katolícki blahoslavení
Nemeckí mystici
Blahorečení Jánom Pavlom II.
Pavol Láni

Pavol Láni (Lányi, Lány) (* okolo 1670† 1733) bol uhorský právnik, krajinský úradník a podnikateľ.

Životopis 

Pochádzal zo starej uhorskej rodiny pôvodom Jacobi-Lányi. Bol synom mäsiara. Po ukončení štúdia sa stal stoličným gemerským úradníkom. V roku  1696 bol s bratom Jánom aj rodinou povýšený do šľachtického stavu na večné časy.

Bol prívržencom kniežaťa Františka II. Rákociho. Od roku 1704 bol vojenským komisárom a o dva roky neskôr aj krajinským železiarskym inšpektorom. Politické postavenie používal na podnikanie vo vlastnej réžii. Významnú úlohu zohrával v Dobšinej, kde dal v rokoch 1706 až 1716 vybudovať vlastné huty a podarilo sa mu tam vybudovať rozsiahly železiarsky komplex - dnes chatová osada Lányiho huta. Počas povstania Františka II. Rákociho sa pridal ako evanjelický protestant ku kuruckému povstaniu a významnou mierou mu pomáhal.  Dodával pre kurucké vojská kvalitnú oceľ a zriadil zbrojárske dielne, kde sa kovali meče a odlievali delové gule i hlavne pušiek. Po uzavretí Satmárskeho mieru v roku 1711    prijal podmienky kapitulácie a v stanovenom časovom limite sa vrátil z emigrácie z Poľska, kde sa  uchýlil spolu s Františkom II.Rákoczim. Boli mu navrátené majetky a  stal  sa malohontským podžupanom v Rimavskej Sobote v rokoch 1711-1714, tabulárnym sudcom a r. 1712 poslancom krajinského snemu. Pričinil sa o prepustenie Jánošíka a Uhorčíka z väzenia v Hrachovskom kaštieli po ich prvom zatknutí. Na súdnom procese s Jurajom Jánošíkom v L. Mikuláši svedčil v jeho prospech.  V rokoch 1720-1722 dal postaviť saskými odborníkmi vysokú pec podľa holandského vzoru na Hnilci v dnešnej Dobšinskej Maši. Počas povstania Františka II. Rákociho si dal tlačiť vlastné papierové peniaze, prvé v Uhorsku.
Spolupracoval s  Matejom Belom   z Očovej - slovenským polyhistorom, hlavne v oblasti geografie.
Roku 1725 podnikol  s vedcom Georgom Buchholtzom mladším  cestu na Gemer, kde preskúmali  jaskyňu pri Aggtelek

Referencie

Externé odkazy 
 Lániho životopis po česky

Uhorské osobnosti
Narodenia v 17. storočí
Úmrtia v 1733
Príslušníci zemianskeho stavu
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Googol

Googol je číslo 10100 (v Európe aj v USA).

Je ho možné zapísať ako jednotka a sto núl.

Toto číslo je väčšie, ako odhadovaný počet atómov v celom dosiaľ známom vesmíre. Navrhol ho americký matematik Edward Kasner v roku 1920 aj s číslom googolplex, ktorému je googol exponentom. Spýtal sa svojho synovca Miltona Sirotta, ako by pomenoval čísla 1100 a 110 na 100.

Zaujímavosť - Podľa tohto čísla bol pomenovaný svetoznámy internetový vyhľadávač Google. Pôvodne sa mal volať tiež Googol, ale Larry Page a Sergey Brin urobili pri zadávaní preklep, ktorý sa im zapáčil.

Pozri aj 
 Skewesovo číslo
 Googolplex

Čísla
Tatrín

Tatrín (18441848) bol jeden z najznámejších slovenských spolkov. Cieľom spolku bolo všestranne podporovať a zveľaďovať kultúrny život a vzdelanosť na Slovensku, najmä vydávaním a distribúciou kníh v slovenskom jazyku a podporou slovenských študentov.  Tým prispel významne ku kodifikácii spisovného slovenského jazyka.

Prvé zasadnutie 
Vznikol na podnet Ľudovíta Štúra na schôdzi v Liptovskom Svätom Mikuláši v dňoch 26.28. augusta 1844. Predsedom spolku sa stal Michal Miloslav Hodža, pokladníkom Gašpar Fejérpataky-Belopotocký. Prísediacimi (členmi výboru) boli Ľudovít Štúr, Jozef Miloslav Hurban, Ctiboh Zoch a Matej Tučka.

Zakladajúcu listinu podpísali (v poradí): Fejérpataky-Belopotocký, Hodža, Hurban a - doslova - Ľud.Štúr, Ľud.Klein a iní. Uložená je v Múzeu Janka Kráľa v Liptovskom Mikuláši na Hodžovej fare. V roku 1848 predniesol hybský notár Klein na verejnom zhromaždení v Mikuláši "Žiadosti slovenského národa" - základný revolučný text tých rokov.

Vydali Pozvanie, v ktorom vyzvali všetkých národovcov pridať sa k Tatrínu:
Kto len čo-to cíti ako Slovák, musí uznať; že je zvrchovaný čas, aby sa pre slovenský národ a život niečo po slovensky začalo.

Druhé zasadnutie 
Konalo sa 6. augusta 1845 v Liptovskom Mikuláši.

Tretie zasadnutie 
Konalo sa 16.17. septembra 1846 opäť v Liptovskom Svätom Mikuláši. Na zasadnutí sa prijal návrh na zbieranie slovenských starožitností a vydávanie ľudovýchovného časopisu. Keďže kráľovská rada nechcela Tatrínu povoliť tlač, lebo spolok ešte nebol schválený, podalo zhromaždenie žiadosť o povolenie Tatrína. Zvolili deputáciu, ktorá mala ísť k panovníkovi a vláde do Rakúska

Štvrté zasadnutie 
Malo sa konať v Novom Meste nad Váhom, kde však nenašli vhodné miestnosti, a preto prijali pozvanie Jozefa Urbanovského na faru v Čachticiach.  Zasadnutie sa konalo  9.10. augusta 1847. Podľa prezenčnej listiny bolo prítomných 61 osôb. Popredné osobnosti vtedajšieho národného hnutia sa tu dohodli na pravopise slovenčiny, uzniesli sa na reč spisovnú povýšiť slovenčinu, prijali zásady, ako písať. Tu bol prijatý aj etymologický princíp ortografie.

Medzi prítomnými boli napríklad Michal Miloslav Hodža, Ľudovít Štúr, Jozef Miloslav Hurban, Ján Kalinčiak, Janko Francisci-Rimavský, Ondrej Caban, Eugen Gerometta, Jozef Ščasný, Ctiboh Zoch, Samo Bohdan Hroboň, Martin Hattala a i.

Spolok zanikol v roku 1848.

Členovia 
Štefan Marko Daxner

František Madva, Samo Chalupka a Ľudovít Štúr.

Referencie 

Dejiny Slovenska
Spolky
Lániovci

Lániovci (Lányi, Lány, Láni, Lánius) sú stará uhorská rodina, ktorá si pôvod odvodzuje od rodiny Jacobi-Lányi z 12. storočia. Až počas 17. storočia však boli jednotliví členovia rodu povýšení do šľachtického stavu dedične. Lányovci sa dnes radia medzi rodiny spojené s evanjelickou cirkvou na Slovensku.

Významní príslušníci 
 Eliáš Láni (1570/75 – 1618), ev. cirkevný hodnostár, básnik
 Zachariáš Láni (asi 1600 – 1640), ev. cirkevný hodnostár, filozof, náboženský spisovateľ
 Daniel Láni (asi 1605 – 1665) ev. kňaz, rektor, náboženský spisovateľ 
 Gregor Láni (? – 1651) ev. cirkevný hodnostár, filozof
 Juraj Láni (1646 – 1701), ev. kňaz, rektor, univerzitný profesor v Lipsku, náboženský spisovateľ
 Pavol Láni (asi 1670 – 1733), gemerský krajinský hodnostár a podnikateľ, podžupan

Externé odkazy 
 Stránky o rode Lányovcov (cz), 

Šľachtické rody
Textový procesor

Textový procesor je softvér, ktorý dokáže spracovať text podľa požiadaviek používateľa, vrátane formátovania, najčastejšie pre potreby DTP, pre ktoré sa používajú procesory typu WYSIWYG.

Často sa pomenovanie „textový procesor“ pletie s „textovým editorom“, ktorý však okrem editovania textu neposkytuje možnosť formátovania jeho vzhľadu. Medzi takéto procesory sa radia Microsoft Word z kancelárskeho balíka Microsoft Office alebo Writer z balíka OpenOffice.
Bejt midraš

Bejt midraš (hebr. בית מדרש - „dom výuky, interpretácie“) je v judaizme verejná študovňa, priestor, kde sa dospelí muži môžu venovať štúdiu Tóry a Talmudu, často aj centrum modlitby a komunálnych aktivít židovskej obce. Ako bejt midraš môže fungovať aj synagóga alebo ješiva.

Judaizmus
Inštitúcie židovských obcí