Viliam Pauliny-Tóth

Viliam Pauliny-Tóth (prídomok: de Tőre et Tóthmegyer / z Turej a Slovenského Medera, pseudonymy: Amaranth, Boleslav, Budišovský, Marek Rozmarín, Lysický, Miloslavín, M. I. H., Mína, Mydloslav, Mydloslav Vechťovič, Podolský, Rozmarín, V. Miloslavín, V. Podolský; * 3. jún 1826, Senica† 6. máj 1877, Martin) bol slovenský politik, básnik a publicista; nevlastný syn Michala Dionýza Doležala, nevlastný brat Ľudovíta Karola Doležala a Eduarda Alexandra Doležala; otec slovenského spisovateľa a národohospodára Žigmunda Pauliny-Tótha, svokor Matúša Dulu, Štefana Hrušovského, Miloša Štefanoviča a Jaroslava Vlčka.

Životopis 
Pochádzal z rodiny evanjelického farára Fridricha Viliama Paulinyho a jeho manželky Kristíny Dedinskej. Ako polosirota vyrastal u príbuzných v Zemianskom Podhradí. Jeho matka sa v roku 1837 znovu vydala za Michala Dionýza Doležala, a tak sa s ňou presťahoval k otčimovi do Modry. Vzdelanie získaval v Novom Meste nad Váhom, Senici, Komárne, Modre a napokon na lýceu v Bratislave. Pobyt v Bratislave a štúdium pod vplyvom Ľudovíta Štúra ovplyvnili celú jeho literárnu činnosť, no i zmýšľanie.

Pracoval ako vychovávateľ v šľachtickej rodine, čo mu umožnilo stretnúť sa s Jánom Rotaridesom a Jankom Kráľom. Neskôr sa stal profesorom na lýceu v Kremnici. Krátko pôsobil v košutovskej armáde, z ktorej čoskoro dezertoval a v roku 1849 sa stal dôstojníkom slovenského povstaleckého vojska. Po revolúcii pracoval ako úradník na viacerých miestach. V roku 1855 Viliama Paulinyho  v Kečkeméte adoptoval bezdetný strýko jeho snúbenice Vilmy Tóth. Vtedy k svojmu priezvisku pripojil aj priezvisko manželkinho rodu – Tóth de Tőre et Tóthmegyer (Tóth z Turej a Slovenského Medera). Žil v Budíne, Skalici a po smrti Karola Kuzmányho sa presťahoval do Martina, kde sa stal úradujúcim podpredsedom Matice slovenskej a vedúcou osobnosťou slovenského politického života. Zaslúžil sa o vznik martinského gymnázia a Kníhtlačiarenského účastinárskeho spolku. V rokoch 1871 – 1874 bol zodpovedným redaktorom Národných novín, v ktorých taktiež publikoval svoje práce. Po zatvorení Matice slovenskej sa spolu s Jozefom Miloslavom Hurbanom snažil intervenovať vo Viedni.
Bol prvým predsedom Slovenskej Národnej Strany založenej v roku 1871 až do roku 1875.

Tvorba 
Svojou tvorbou sa radí do tzv. memorandovo-matičného obdobia. V Budíne vydával časopis Černokňažník a Sokol, neskôr vo vydávaní pokračoval v Skalici. Okrem toho pracoval ako redaktor v Matici slovenskej a redigoval jej časopis Letopis. Vo svojich dielach sa venoval propagácii ideálov a bojoval nimi za národné a sociálne práva. Viaceré z jeho revolučných básní časom zľudoveli (Falošná milovnica, Slovenčina). V oblasti prózy sa venoval písaniu noviel, poviedok a ďalších krátkych útvarov, ktoré sa vyznačujú svojim dokumentárnym pohľadom sa spoločnosť a politické dianie. Niektoré diela tiež dopĺňajú aj udalosti z jeho vlastného života, alebo ide o diela, v ktorých podáva obraz o živote svojich súpútnikov (napr. Ľudovít Štúr). Okrem vlastnej tvorby sa venoval aj prekladom literatúry z ruštiny (Ivan Sergejevič Turgenev, Alexander Sergejevič Puškin), nemčiny, francúzštiny či maďarčiny. Okrem prekladov uverejnil aj niekoľko adaptácií divadelných hier zahraničných autorov (Ede Szigligeti, Roderich Benedix, Aleksander Fredro a i.). Okrem poézie a krátkych próz tiež publikoval množstvo článkov a novinárskych seriálov.

Dielo 

 1848 – Vek slobody a premeny najnovšie, politicko-agitačná brožúra
 1850 – Zlatý prsteň, epická historická povesť, jeho zrejme najrozsiahlejšie dielo
 1862 – Trinásta pieseň
 1862 – Škola života
 1862 – Kocúrkovský bál, veselohra
 1862 – Ľudská komédia, 10-dielna alegorická básnická dráma napísaná v predvečer revolúcie roku 1846
 1862 / 1863 – Jánošík, 2 diely
 1864 – Náš človek
 1865 – Politika oportunity
 1865 – Slovenský Vlastimil alebo meru otázok a odpovedí o terajších záležitostiach národa slovenského, predvolebná inštrukcia
 1865 – Kráľova žena, historická poviedka
 1866 – Dvaja Justhovci
 1866 – Kyčina, historická poviedka
 1866 – Staré i nové piesne Viliama Podolského, súbor poézie
 1866 / 1870 – Besiedky, 4-dielny súbor jeho pôvodnej i preloženej poézie
 1867 – Slovenský pravopis
 1867 – Pansláv, veselohra
 1867 – Tatarský plen, historická poviedka
 1868 – Trenčiansky Matúš, historická poviedka
 1870 – Volebné rozpomienky
 1870 – Tri dni zo Štúrovho života, biografická próza
 1870 – Listy ku slovenskému Tomášovi
 1872 – Listy k židom
 1876 – Slovenské bájeslovie, vedecká práca
 1877 – Básne Viliama Paulinyho-Tótha, zbierka básní, ktorú pripravila jeho dcéra Mária a vyšla až po jeho smrti

Iné projekty

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike riadok 48 pokrstený ako Guilielmus Paulliny
 Plné texty diel V. P.-Tótha
 Oficiálna stránka gymnázia v Martine, založeného na počesť Viliama Paulinyho - Tótha

Štúrovci
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Slovenskí prozaici
Slovenskí národní buditelia
Poslanci uhorského snemu
Príslušníci zemianskeho stavu
Politici SNS (historickej)
Osobnosti zo Senice
Tóthovci
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Pochovaní na Národnom cintoríne v Martine