joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pivovar Šariš

Pivovar Šariš je najväčší pivovar na Slovensku z hľadiska objemu výroby. Sídli v meste Veľký Šariš pri Prešove.

Pivovar Šariš bol založený v roku 1964. Prvá várka piva tu bola uvarená 26. mája 1967 a doteraz sa ho tu uvarilo vyše 25 miliónov hektolitrov. Od 1. januára 2007 je Pivovar Šariš súčasťou pivovarníckej spoločnosti Pivovary Topvar, ktorá je výsledkom zlúčenia spoločností Pivovar Šariš, a. s. a Pivovar Topvar, a. s. a vlastnila ju druhá najväčšia pivovarnícka spoločnosť na svete, juhoafrický SABMiller (táto spoločnosť vlastnila Pivovar Šariš od roku 1997).. Teraz patrí skupina, do ktorej patrí aj Pivovar Šariš, japonskej spoločnosti Asahi.

Pivovar Šariš produkuje tradičné slovenské značky Šariš a Smädný mních, ako aj české pivá Pilsner Urquell, Radegast, Gambrinus a Velkopopovický Kozel. Ročne predáva vyše 1,2 milióna hektolitrov piva. Jeho podiel na slovenskom trhu s pivom tvorí 28 %. Pivovar Šariš zamestnáva 550 ľudí.

Výrobky
 Šariš
 Šariš 12 % Premium varí sa tzv. plzeňským spôsobom, dvojitým rmutovaním pri nízkej teplote. Pivo tak získava hustú a dlhotrvajúcu penu a jemne horkastú chuť, tradičnú pre pivá plzeňského typu.
 Šariš 11% Tmavý sa varí zo štyroch druhov špeciálnych sladov a z chmeľových surovín. Je charakteristický sladkastou karamelovou chuťou s miernou horkosťou.
 Šariš 10% je ľahké výčapné pivo.
Smädný mních
 Smädný mních 10% je svetlé výčapné pivo
 Smädný mních Radler je pripravený zo surovín podľa tradičnej receptúry zo 16. storočia doplnený o prírodnú citrónovú šťavu. Obsah alkoholu: 2,0 % obj.
Pivá, ktoré sa už nevyrábajú  
 Šariš
  8% svetlé
 11% svetlé 
 13% tmavé 
 Smädný mních
  8% svetlé 
 12% svetlé 
nízkoenergetické pivo 
bezalkoholové pivo 
 Jánošík 9 % svetlé pivo (nevyrába sa)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy
 Oficiálna stránka Pivovaru Šariš

Pivovary na Slovensku
Pivovar

Pivovar je technologický celok vyrábajúci pivo. Je rozdelený do niekoľkých samostatných prevádzok, ktoré zodpovedajú jednotlivým výrobným fázam. Veľkosť pivovaru sa môže pohybovať od malého domáceho až po veľký priemyselný podnik. Variabilita existuje aj pri jednotlivých technológiách varenia piva. Pivovar, ktorého ročná produkcia neprekročí 10 000 hl, sa označuje ako minipivovar.

História pivovarov na Slovensku 
Prvé tri kráľovské pivovary v bývalom Rakúsko-Uhorsku sa nachádzali v Tvrdomesticiach a Veľkých Uherciach pri Topoľčanoch na Slovensku a v Turdmenoch pri Balatone v dnešnom Maďarsku. O existencii týchto pivovarov sa zmieňuje listina kráľa Ladislava IV. z roku 1274.

Technológie výroby 

 Šrotovanie sladu
 Varný proces
 Hlavné kvasenie
 Dozrievanie piva
 Filtrácia piva
 Stáčanie
 Sanitačné procesy

Iné projekty

Externé odkazy 
 Slovenské pivovary - beers.cz
 Info o českých pivovaroch - pivovary.info
 [http://digitalna.kniznica.info/s/Sr7PCnpXH4 ZYKÁN, L. Malý katechysmus pivovarnictví]. Praha: Zemské spol. sládků, 1937. 80 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
Harlem

Harlem je samostatná štvrť mesta New York na Manhattane so všetkými možnými vrstvami obyvateľstva. Ešte pred niekoľkými rokmi populácia Harlemu dosahovala 1 milión Afroameričanov prevažne z južného Karibiku, dnes je to sotva polovica. Jednou z príčin je aj zlepšujúca sa životná situácia ale aj výstavba bytoviek v iných častiach mesta.

Harlem, založený holandskými osadníkmi, bol až do konca 19. storočia veľkou dedinou v strede Manhattanu. Vtedy tu žili rovnako zámožnejší príslušníci stredných vrstiev, o čom dodnes svedčia honosné fasády niektorých domov. Černosi sem začali v húfoch prichádzať najmä v dvadsiatych rokoch 20. storočia, v období keď sa stal populárnym Jazz. Bieli chodili do Harlemu najmä na kultúrne akcie usporadúvané v Cotton Clube alebo divadle Appolo.

Vo východnej časti Harlemu žili najmä Portorikánci.

Celkovo sa Harlem v posledných rokoch kultivuje. K tomu prispel aj bývalý prezident Bill Clinton, ktorý tu v roku 2001 otvoril svoju kanceláriu pre styk s občanmi.

Referencie
1.  Jack Altman: USA

Geografia mesta New York
Bridgeport (Connecticut)

Bridgeport je najväčšie mesto podľa počtu obyvateľov v americkom štáte Connecticut. Považuje sa za súčasť väčšej metropolitnej oblasti New Yorku a žije tu okolo 140 000 obyvateľov.

Osobnosti mesta 
 Ida Minerva Tarbellová (* 1857 – † 1944), učiteľka, spisovateľka a investigatívna novinárka
 Monroe Beardsley (* 1915 – † 1985), filozof - estetik
 Robert Mitchum (* 1917 – † 1997), herec
 Brian Dennehy (* 1938), herec
 Angus MacLise (* 1938 − † 1979), hudobník a básnik

Iné projekty

Externé odkazy 
 Dejiny Bridgeportu 
 Dejiny v pohľadniciach 

 
Mestá v Connecticute
Metropolitná oblasť New York
Alphaville (hudobná skupina)

Alphaville je nemecká synthpopová skupina, založená v roku 1983. Jej líder je Marian Gold.

V roku 1983 kapelu založili Marian Gold, Bernhard Lloyd a Frank Mertens. Roku 1984 skupinu opustil Frank Mertens a nahradil ho Ricky Echolette. Pochádzajú z Berlína, ale spievajú po anglicky. Skupina je známa predovšetkým hitmi Big in Japan' a Forever Young. Do roku 2010 predala skupina viac ako 6 miliónov albumov.

 Členovia skupiny 
 Marian Gold – spev
 Martin Lister – klávesy
 David Goodes – gitary
 Jakob Kiersch – bicie

 Diskografia 
 1984 Forever Young 1985 Afternoons in Utopia 1988 The Singles Collection 1989 The Breathtaking Blue 1990 Songlines 1992 Prostitute 1997 Salvation 1999 Visions of Dreamscapes 2000 Stark Naked and Absolutely Live 2001 Forever Pop 2001 Little America 2003 CrazyShow 2005 Dreamscapes Revisited'' (MP3)
2014 So8os presents Alphaville
2017 Strange Attractor

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy
Oficiálna stránka
Nemecká fanstránka

Hudobné skupiny z 1982
Nemecké elektronické hudobné skupiny
Eurodisco hudobné skupiny
Neue Deutsche Welle
Ormond Stone

Ormond Stone (* 11. január 1847, Pekin, Illinois, USA – † 17. január 1933, Centerville, Virgínia) bol americký astronóm a matematik.

Objavil 88 objektov NGC

Referencie

Externé odkazy 

Biographical sketch of Ormond Stone
About Ormond Stone
O. Stone in Astrophysics Data System
 Ormond Stone
 Ormond Stone bei der University of Virginia

Astronómovia USA
Matematici USA
Osobnosti z Illinoisu
Telinský potok

Telinský potok je vodný tok v Podunajskej pahorkatine, na území okresov Levice a Nitra. Je to ľavostranný prítok Žitavy a meria 14,2 km. 

Vzniká v Hronskej pahorkatine, v časti Bešianska pahorkatina, na území bývalej obce Mochovce (dnes územie atómovej elektrárne) v nadmorskej výške približne 200 m n. m. Od prameňa tečie najprv severojužným smerom, následne sa stáča na juhozápad, sprava priberá prítok (178,0 m n. m.) prameniaci západne od Mochoviec, zľava krátky prítok od samoty Chladnov, stáča sa na západ a následne napája vodnú nádrž Čifáre. Sprava do nádrže ústi krátky prítok z oblasti Kúta, na krátkom úseku tečie na juh a zľava priberá prítok z lokality Staré vinice. Ďalej sa stáča na západ, z ľavej strany priberá Patu, tečie okrajom obcí Čifáre (tu sa ohýba k severu) a Telince a na krátkom úseku pokračuje severozápadným smerom. Vzápätí sa znovu stáča na západ, preteká mestom Vráble, vytvára výrazný ohyb smerujúci na sever a neďaleko mesta (pri mestskej časti Dyčka) sa v nadmorskej výške 141,1 m n. m. vlieva do Žitavy.

Potoky na Slovensku
Povodie Žitavy
Vodné toky v okrese Nitra
Vodné toky v okrese Levice
Bočovka

Bočovka je potok na Podunajskej nížine, v okrese Zlaté Moravce. Je to ľavostranný prítok Širočiny a meria 11,6 km. Na dolnom toku je na ľavom brehu viditeľná erózna činnosť zrážkovej vody (výmole).

Prameň: v Pohronskom Inovci na severozápadnom svahu Krivej (713,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 660 m n. m.

Smer toku: od prameňa na krátkom úseku na juhozápad, potom sa stáča na juh, na dolnom toku tečie na západ

Geomorfologické celky: 1.Pohronský Inovec, podcelok Veľký Inovec, 2.Podunajská pahorkatina, podcelok Hronská pahorkatina

Prítoky: zľava z osady Olichov, sprava nemá významné prítoky

Ústie: do Širočiny južne od obce Čierne Kľačany v nadmorskej výške okolo 185 m n. m.

Obce: iba Volkovce

Potoky na Slovensku
Povodie Žitavy
Vodné toky v okrese Zlaté Moravce
Kamečnica

Kamečnica je potok na Strednom Považí, na území okresu Nové Mesto nad Váhom. Je to pravostranný prítok Klanečnice a má dĺžku . Medzi obcou Lubina a osadou Hrušové sa vetví na dve ramená, za obcou Bzince pod Javorinou meandruje.

Prameň: v Bielych Karpatoch, v podcelku Javorinská hornatina, na južnom úpätí Veľkej Javoriny () v nadmorskej výške cca 

Smer toku: na hornom toku viac-menej na juhovýchod, na dolnom toku na východ, pričom vytvára výrazný oblúk smerujúci na sever, pred ústím tečie na krátkom úseku opäť na juhovýchod

Geomorfologické celky: 1.Biele Karpaty, podcelok Javorinská hornatina, 2.Myjavská pahorkatina, 3.Považské podolie, podcelok Trenčianska kotlina

Prítoky: sprava prítok () spod Prostredného vrchu (), spod Krásneho vrchu (), spod Saláškov (), zľava z osady Ličkovci, spod Rohu (), dva prítoky z oblasti Maleníka a potok Vrzavka

Ústie: do Klanečnice na okraji mesta Nové Mesto nad Váhom v nadmorskej výške okolo 

Obce: Lubina a jej osady (Podkozince, Hrnčiarové a iné), Hrušové (okrajom) a Bzince pod Javorinou

Iné projekty 

Potoky na Slovensku
Povodie Váhu
Vodné toky v okrese Nové Mesto nad Váhom
Tŕstie

Tŕstie môže byť:
 porast alebo steblá trste, pozri trsť
 porast alebo steblá trstiny, pozri trstina
 miestna časť obce Podskalie v okrese Považská Bystrica, pozri Tŕstie (Podskalie)
 potok pretekajúci mestom Stará Turá, pozri Tŕstie (potok)
 geomorfologický podcelok Stolických vrchov, pozri Tŕstie (geomorfologický podcelok)
 vrch (1 120,9 m) v Stolických vrchoch, pozri Tŕstie (1 120,9 m n. m.)
 vrch (951,0 m n. m.) vo Vihorlatských vrchoch, pozri Tŕstie (951 m n. m.)
 chránené územie, pozri Tŕstie (prírodná rezervácia)
Tŕstie (potok)

Tŕstie je potok na západnom Slovensku, preteká územím okresu Nové Mesto nad Váhom. Je to ľavostranný prítok Jablonky a meria 18 km. Na hornom toku preteká dolinou Horné Borotovo, medzi mestom Stará Turá a obcou Vaďovce preteká hlbokým údolím, kde aj meandruje.

Prameň: v Bielych Karpatoch, v podcelku Javorinská hornatina, na východnom úpätí vrchu Čupec (818,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 700 m n. m.

Smer toku: na hornom toku na juh, po vstupe do Myjavskej pahorkatiny sa stáča na juhojuhovýchod, na dolnom toku opäť na juh

Geomorfologické celky: 1.Biele Karpaty, podcelok Javorinská hornatina, 2.Myjavská pahorkatina

Prítoky: sprava z oblasti Mizerky, Kostolník, zľava prítok z juhozápadného úpätia Veľkej Javoriny (970,0 m n. m.), Brezovský potok a prítok spod Krásneho vrchu (370,9 m n. m.)

Ústie: do Jablonky v obci Hrachovište v nadmorskej výške okolo 212 m n. m.

Obce: mesto Stará Turá a jeho osady Topolecká, Jazviny, Trebešín, obce Vaďovce a Hrachovište

Potoky na Slovensku
Povodie Váhu
Vodné toky v okrese Nové Mesto nad Váhom
Svitavský potok

Svitavský potok je potok v juhovýchodnej časti okresu Trenčín. Je to ľavostranný prítok Svinice, meria 9,3 km a je tokom VI. rádu.

Prameň 
Pramení v juhozápadnom výbežku Strážovských vrchoch, v podcelku Trenčianska vrchovina, v časti Ostrý, na severovýchodnom svahu Ostrého vrchu, pod sedlom Lúčky (550 m n. m.) a pri rovnomennej osade, v nadmorskej výške približne 530 m n. m.

Opis toku 
Od prameňa tečie sprvu juhovýchodným smerom, preteká Svitavskou dolinou a postupne sa stáča severojužným smerom na hornom toku. V dolnej časti doliny už tečie juhojuhovýchodným smerom, následne vstupuje do Podunajskej pahorkatiny, do podcelku Nitrianska pahorkatina (časť Bánovská pahorkatina) a severojužným smerom preteká okrajom obce Neporadza na pravom brehu. Pod obcou tečie prechodne juhovýchodným smerom, potom cez lokalitu Matejove Lazy opäť severojužným smerom, severne od obce Svinná mení smer toku na juhojuhovýchod a sprava priberá občasný prítok z lokality Za jelšami. Východne od tejto obce sa napokon stáča na juh, podteká štátnu cestu č. 50 a na východnom okraji intravilánu obce sa v nadmorskej výške cca 233,5 m n. m. vlieva do Svinice.

Potoky na Slovensku
Povodie Bebravy
Vodné toky v Strážovských vrchoch
Vodné toky v Podunajskej pahorkatine
Vodné toky v okrese Trenčín
Akira Kurosawa

Akira Kurosawa (, * 23. marec 1910, Omori, Tokio, Japonsko – † 6. september 
1998, Setagaja, Tokio) bol známy japonský filmový režisér. Kurosawa v jeho mene písaná znakmi 黒澤 by sa dala preložiť ako čierna bažina.

V roku 1954 stvoril legendárny film Sedem samurajov, ktorý je považovaný za jeho najväčšie a najslávnejšie dielo. Podľa tohto filmu bola neskôr natočená americká verzia príbehu, Sedem statočných. Medzi jeho ďalšie významné filmy patria napríklad sugestívne Sny Akiru Kurosawu a Rašomon, ktorý je zložený zo štyroch rozprávaní rovnakého príbehu rôznymi ľuďmi. Jeho obľúbeným hercom bol Toširo Mifune, ktorého často obsadzoval do hlavných hereckých úloh.

Filmografia

Réžijná 
 1943 - Veľká legenda Judo
 1946 - Neľutujme svojej mladosti
 1948 - Opitý anjel
 1949 - Túlavý pes
 1950 - Rašomon
 1950 - Škandál
 1951 - Idiot
 1952 - Žiť (Ikiru)
 1954 - Sedem samurajov
 1955 - Žijem v strachu
 1957 - Krvavý trón
 1957 - Na dne
 1958 - Traja zločinci v skrytej pevnosti
 1960 - Zlý chlap spí dobre
 1961 - Telesná stráž
 1962 - Odvážni muži
 1963 - Nebo a peklo
 1965 - Červenofúz
 1970 - Dodesukaden
 1975 - Dersu Uzala
 1980 - Kagemuša
 1985 - Ran
 1990 - Sny Akiru Kurosawu
 1991 - Augustová rapsódia
 1993 - Madadayo

Herecká 
 1972 - 75 Years of Cinema Museum
 1985 - ''A.K.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Akira Kurosawa - filmografia, kritika diela
 Akira Kurosawa News and Information

Japonskí režiséri
Držitelia Oscara za celoživotné dielo
Držitelia Césara
Držitelia ceny BAFTA za najlepšiu réžiu
Ternianka

Ternianka je potok v dolnom Šariši, preteká územím okresu Prešov. Je to pravostranný prítok Sekčova a má dĺžku . 

Prameň: v pohorí Čergov pod sedlom Čergov () v nadmorskej výške cca 

Smer toku: na juhojuhovýchod, za obcou Terňa pokračuje na juhovýchod, ďalej vytvára výrazný oblúk vypnutý k severu (ním preteká obcou Záhradné), napokon sa stáča na východ

Geomorfologické celky: 1. Čergov, 2. Ondavská vrchovina (krátky úsek), 3. Beskydské predhorie a podcelok Záhradnianska brázda.

Prítoky: sprava spod Ostrého kameňa (), z oblasti Jaseniakov, z úpätia Hradovej hory (), prítok () spod Bukovca (), prítok () spod sedla Stráže (), dva prítoky (druhý ) spod Maliniaka (), zľava prítok spod Kaliska () a Mošurovanka

Ústie: do Sekčova južne od obce Tulčík v nadmorskej výške 

Obce: Terňa a Záhradné

Potoky na Slovensku
Povodie Torysy
Vodné toky v Čergove
Vodné toky v okrese Prešov
Mošurovanka

Mošurovanka je potok v dolnom Šariši, na území okresu Prešov. Je to ľavostranný prítok Ternianky a meria 7,6 km. 

Pramení na okraji pohoria Čergov pri obci Závadka v nadmorskej výške okolo 550 m n. m. Na krátkom úseku tečie najprv juhojuhovýchodným smerom cez Ondavskú vrchovinu, vytvára oblúk a sprava priberá Závadský potok. Potom preteká obcou Mošurov, už v Beskydskom predhorí (v podcelku Záhradnianska brázda), zľava priberá potok (342,5 m n. m.) pritekajúci od Žatkoviec a ďalší od  Veľkého Slivníka. Krátko tečie na juh a vzápätí sa opäť stáča na juhojuhovýchod, preteká obcou Záhradné a priamo v obci ústi v nadmorskej výške okolo 299 m n. m. do Ternianky.

Potoky na Slovensku
Povodie Torysy
Vodné toky v Čergove
Vodné toky v okrese Prešov
Šebastovka

Šebastovka je potok v dolnom Šariši, vo východnej časti okresu Prešov. Je to ľavostranný prítok Sekčova a meria 13,6 km. 

Pramení v Slanských vrchoch, v podcelku Šimonka, na severnom svahu vrchu Tri chotáre (1 025,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 980 m n. m. Od prameňa tečie najprv na juhozápad cez Okusovú dolinu, potom sa stáča na západ, tečie popod ruiny hradu Šebeš na pravom brehu a vstupuje do Košickej kotliny. Zľava priberá Šebastovík, stáča sa na juhozápad a preteká obcami Podhradík a Vyšná Šebastová a opätovne sa stáča viac na západ. Vteká na územie mesta Prešov, tečie severnou časťou mesta cez miestne časti Nižná Šebastová a Šarišské Lúky a pri osade Kúty sa v nadmorskej výške 247,5 m n. m. vlieva do Sekčova.

Potoky na Slovensku
Povodie Torysy
Vodné toky v okrese Prešov
Delňa (potok)

Delňa je potok v dolnom Šariši, tečie územím okresu Prešov. Je to ľavostranný prítok Torysy a má dĺžku 16 km. Nad obcou Kokošovce napája vodnú nádrž Sigord s rekreačnou funkciou (kúpanie, vodné športy, rybolov). Na dolnom toku sa výraznejšie vlní a pri meste Prešov napája rovnomenné letné kúpalisko.

Prameň: v Slanských vrchoch, v podcelku Šimonka, na západnom úpätí vrchu Šimonka (1 092,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 650 m n. m.

Smer toku: prevažne na západ, medzi osadou Sigord a obcou Dulova Ves vytvára výrazný oblúk smerujúci na juh

Geomorfologické celky: 1.Slanské vrchy, podcelok Šimonka, 2.Košická kotlina, podcelok Toryská pahorkatina

Prítoky: sprava dva prítoky spod sedla Červená mláka (855 m n. m.), Malá Delňa, Šťavica, Kamenný potok (433,3 m n. m.), prítok (324,5 m n. m.) z oblasti Ortášov, z oblasti Kopaníc, zľava z Rácovej doliny

Ústie: do Torysy severne od obce Haniska v nadmorskej výške 233 m n. m.

Obce: Zlatá Baňa, osada Sigord, Kokošovce, Dulova Ves a južným okrajom mesta Prešov

Potoky na Slovensku
Povodie Torysy
Vodné toky v okrese Prešov
Severná Dakota

Severná Dakota je štát v severnej časti USA. Severná Dakota hraničí s kanadskými provinciami Saskatchewan a Manitoba na severe a americkými štátmi Minnesota na východe, Južnou Dakotou na juhu a Montanou na západe. Hlavné mesto je Bismarck, najväčšie mesto je Fargo. Obe mestá patria medzi najrýchlejšie rastúce v USA.

Severná Dakota je 19. najväčší štát, no s počtom obyvateľov menej ako 780 000 od roku 2020 je 4. najmenej obývaným a 4. najriedko osídleným. Hlavným mestom je Bismarck, zatiaľ čo najväčším mestom je Fargo, ktoré predstavuje takmer pätinu populácie štátu.

Poloha 
Severná Dakota sa nachádza v regióne Upper Midwest v Spojených štátoch. Leží v strede severoamerického kontinentu a na severe hraničí s Kanadou. Geografický stred Severnej Ameriky je blízko mesta Center.

Väčšina štátu je pokrytá pastvinami; plodiny pokrývajú väčšinu východnej Severnej Dakoty, ale v strede a ďalej na západ sú čoraz riedke.

Obyvateľstvo 
Podľa odhadu z roku 2021 bola populácia Severnej Dakoty k 1. júlu 2021, 774 948, čo predstavuje pokles o 0,53 % od sčítania ľudu v Spojených štátoch v roku 2020. Vďaka tomu je Severná Dakota štátom USA s najväčším percentom rastu populácie od roku 2011. Severná Dakota je štvrtým najmenej zaľudneným štátom v krajine; len Aljaška, Vermont a Wyoming majú menej obyvateľov.

Z menej ako 2 000 ľudí v roku 1870 vzrástla populácia Severnej Dakoty do roku 1930 takmer na 680 000. Rast sa potom mierne spomalil.

Ekonomika 
Poľnohospodárstvo je najväčším priemyslom Severnej Dakoty, hoci ropa, spracovanie potravín a technológie sú tiež hlavnými odvetviami. Podľa amerického Úradu pre ekonomickú analýzu mala ekonomika Severnej Dakoty v druhom štvrťroku 2018 hrubý domáci produkt 55,180 miliardy USD.

Severná Dakota je jediným štátom so štátnou bankou Bank of North Dakota v Bismarcku a štátom vlastneným mlynom na múku, North Dakota Mill and Elevator v Grand Forks.

Od roku 2012 je Fargo domovom druhého najväčšieho kampusu Microsoftu s 1 700 zamestnancami a Amazon.com s niekoľko stoviek zamestnancami v Grand Forks.

V decembri 2019 je miera nezamestnanosti v štáte jedna z najnižších v krajine na úrovni 2,4 percenta. S výnimkou päťmesačného obdobia v roku 2020 zostala miera nezamestnanosti pod piatimi percentami každý mesiac od roku 1987.

Zdroje 
-Táto stránka je čiastočný alebo úplný preklad z anglickej Wikipédie https://en.wikipedia.org/wiki/North_Dakota

Referencie

Iné projekty
Mandelbrotova množina

Mandelbrotova množina (pomenovaná po matematikovi Benoîtovi Mandelbrotovi) je jeden z najznámejších fraktálov. Je definovaná ako množina komplexných čísel c, pre ktoré platí 
, 
kde postupnosť  je definovaná rekurzívnym predpisom

Bod c teda patrí do Mandelbrotovej množiny práve vtedy, ak uvedená limita neexistuje, alebo je konečná (napr. c = 0).

Je možné jednoducho dokázať, že postupnosť ide do komplexného nekonečna pre všetky , takže ak ktorýkoľvek člen postupnosti prekročí túto absolútnu hodnotu, potom  nie je prvkom Mandelbrotovej množiny.

Vlastnosti 

 Celá množina leží vnútri kruhu so stredom v počiatku sústavy súradníc a polomerom 2.
 Množina je súvislá (ako dokázali roku 1982 Adrien Douady a John H. Hubbard), je dokonca jednoducho súvislá. Predpokladá sa, že je tiež oblúkovo súvislá, ale nie je to dokázané.
 Hausdorffova dimenzia hranice množiny je 2, ide teda o fraktál.
 Množina je kompaktná, teda uzavretá, tým skôr borelovská a je možné jej teda priradiť Lebesgueovu mieru, jej plocha je približne 1,5065918 .
 Množina pozostáva zo spočítateľne nekonečného množstva podobjektov, podobných kardioidám a kruhom, ktoré sa vzájomne dotýkajú.

Súvislosť s Juliovou množinou 
Mandelbrotova množina tvorí akúsi mapu Juliových množín. Každému bodu odpovedá Juliova množina. Pre body vnútri Mandelbrotovej množiny odpovedajú súvislé Juliove množiny, bodom mimo zas nesúvislé a pre hraničné body sú na hranici spojitosti. Vizuálne najzaujímavejšie sú body v okolí hranice Mandelbrotovej množiny.
Tvar Juliovej množiny pripomína okolie korešpondujúceho bodu v Mandelbrotovej množine.

Praktická implementácia 

Pri praktickej implementácii sa pre každý bod rovnica opakovane vyčísľuje a vo chvíli, keď |zn| > 2, je zrejmé, že pre daný bod bude rovnica divergovať (a pri grafickom zobrazovaní sa táto hodnota n, pre ktorú bod túto hranicu prekročil, spravidla prevádza na farbu). Ak ani po dopredu zvolenom počte iterácii k prekročeniu tejto hranice nedôjde, je bod považovaný za súčasť Mandelbrotovej množiny. Nastavenie tejto hranice ovplyvňuje výsledný obrázok: pre príliš malú hodnotu budú niektoré body nesprávne označené ako patriace do množiny, ale veľký počet iterácii vyžaduje dlhší čas výpočtu.

Výpočet je možné urýchliť tiež tým, že sa rýchlo detegujú body, ktoré do množiny evidentne patria, pretože sa nachádzajú vnútri hlavných častí množiny – kružnice a kardioidy.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Tutoriál ku komplexným číslam a Mandelbrotovej množine - Virtuálne laboratórium fyziky a matematiky
 Prieskumník Mandelbrotovej množiny, založený na mapovom rozhraní Google Maps (anglicky)

Fraktály
Gabriela Rothmayerová

Gabriela Rothmayerová (* 14. marec 1951, Gelnica) je slovenská ľavicová politička, spisovateľka a novinárka.

Životopis 

Základné a stredné vzdelanie získavala v Gelnici. Po maturite v roku 1969 pracovala vo Východoslovenských železiarňach, neskôr bola redaktorkou Východoslovenských novín.  V rokoch 1970 – 1975 študovala novinárstvo na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Ako publicistka pracovala v denníku Smena, v rokoch 1983 – 1987 bola šéfredaktorkou časopisu Ohník, neskôr tiež vedúcou redaktorkou v týždenníku Smena na nedeľu. V rokoch 1990 – 1994 bola poslankyňou za Komunistickú stranu Československa, neskôr Stranu demokratickej ľavice (najprv Federálneho zhromaždenia ČSFR a od roku 1992 Národnej rady SR). V rokoch 1994 – 1997 pracovala ako redaktorka v Nedeľnej Pravde. V rokoch 1998 – 2003 bola riaditeľkou Rádia Devín. Od roku 2005 bola členkou Tlačovej rady SR. Od roku 2014 bola poradkyňou Roberta Fica pre kultúru.

Rodina 
Manžel: Emil Polák, novinár
Syn: Michal Polák, novinár a filozof

Tvorba 

Vo svojich dielach využíva najmä vlastné zážitky a osobnú skúsenosť, no taktiež okrem realistických prvkov využíva i prvky ironizujúce a veľa humoru. Často sa zaoberá problémami a životom žien, ich konfrontáciou so svetom mužov. Píše tiež publicistické diela, ktoré sú takisto inšpirované jej životom a skúsenosťami.

Dielo

Próza a publicistika 

1982 – Lastovičie hniezdo, zbierka próz
1984 – Po prvej skúške, zbierka poviedok
1989 – Šťastie je drina, novela
1992 – Zo zápisníka poslankyne, publicistické state a postrehy
1997 – Dusno, kniha rozhovorov s osobnosťami politického a kultúrneho života
2004 – Tak o čo ide?, novela
2007 – Vtedy na Východe, román

Rozhlasová hra 
1980 – Zrelé ťažké plody

Referencie 

Osobnosti z Gelnice
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí prozaici
Slovenskí dramatici
Slovenskí novinári
Slovenskí politici
Igor Rusnák

Igor Rusnák (* 3. február 1936, Trnava† 9. január 2021, Tlmače) bol slovenský spisovateľ, dramaturg a publicista.

Životopis 
Narodil sa v učiteľskej rodine a vzdelanie získaval v Bratislave, kde navštevoval gymnázium a neskôr v rokoch 19551960 tu študoval i na VŠMU, odbor divadelná dramaturgia. V rokoch 19581960 pracoval ako dramaturg v Československom rozhlase v Bratislave, v rokoch 19621963 bol dramaturgom v Divadle Jonáša Záborského v Prešove, v rokoch 19641965 v Krajskom oblastnom divadle v Trnave a v rokoch 19661968 bol dramaturgom v Československom štátnom filme v Bratislave, v rokoch 19681975 bol vedúcim dramaturgie. V rokoch 19751977 pôsobil ako šéf súboru Poetickej scény, v rokoch 19771980 bol redaktorom časopisu Film a divadlo. Od roku 1980 bol opäť dramaturgom Divadla Jonáša Záborského v Prešove, no býval v Bratislave.

Tvorba 
Začiatok jeho dramatickej tvorby tvorí uverejnenie úryvku divadelnej hry v časopise Slovenské pohľady v roku 1963. Vo svojich dielach sa vyjadroval k rôznym témam, ako napr. problémy a deformácie spoločnosti v prvej polovici 50. rokov či generačné rozpory. Okrem dramatickej tvorby sa venoval i písaniu scenárov, no najmä publikoval množstvo filmových a divadelných kritík. Okrem vlastnej tvorby sa sporadicky venuje i prekladom z ruštiny, poľštiny, ale tiež prekladom ukrajinskej poézie.

Dielo

Divadelné hry 
 1963 – ... alebo nikdy, uverejnená prvá verzia dramatickej prvotiny, ktorá dostala napokon názov Krok do tmy, a pod týmto názvom bola i inscenovaná
 1964 – Líšky, dobrú noc!, divadelná hra
 1964 – Prírodní ľudia, sci-fi komédia
 1966 – Smrť si prišla po rytiera, tragikomédia

Scenáre 
 1969 – Rodáci, scenár pre televízny film na námet tragikomédie Smrť si prišla po rytiera
 1978 – Jedenáste prikázanie, televízna dramatizácia románu Jána Jonáša

Referencie 

Slovenskí dramaturgovia
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí dramatici
Slovenskí scenáristi
Absolventi Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení
Osobnosti z Trnavy
Jewish Encyclopedia

Jewish Encyclopedia (dosl. Židovská encyklopédia) je encyklopédia, ktorú v rokoch 1901–1906 vydalo newyorské vydavateľstvo Funk and Wagnalls. V dvanástich zväzkoch obsahuje 15–000 článkov o dejinách, kultúre a náboženstve Židov až do roku 1901. Dnes je táto encyklopédia voľne prístupná na internete ako public domain.

Napriek tomu, že bola vydaná pred viac ako 100 rokmi, odborníci uznávajú túto encyklopédiu dodnes pre jej vysokú akademickú úroveň. Niektoré údaje sú už zastarané, ale mnoho materiálu má pre hebraistov a judaistov stále veľkú hodnotu.

Bibliografia 
 Isidore Singer, Cyrus Alder (eds.) et al. The Jewish Encyclopedia. New York: Funk and Wagnalls, 1901-1906. LCCN: 16014703

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Jewish Encyclopedia 1901–1906: Internetová verzia; použité pravidlá transkripcie hebrejčiny a aramejčiny sú vysvetlené tu

Encyklopédie
Judaistika

Judaistika alebo židovské štúdiá je vedný odbor, ktorý sa zaoberá skúmaním dejín, kultúry a náboženstva Židov.

Externé odkazy
Association For Jewish Studies (angl.)
Verband der Judaisten in der Bundesrepublik Deutschland (nem.)

 
Spoločenské vedy
Martin Milan Šimečka

Martin Milan Šimečka (* 3. november 1957, Bratislava) je slovenský prozaik a publicista, syn Milana Šimečku, otec europoslanca Michala Šimečku.

Životopis 
Vyrastal v rodine filozofa, významného disidenta počas komunistického režimu, z tohto dôvodu mu bolo znemožnené štúdium, tak sa vyučil na učilišti v Slovnafte, kde zmaturoval v roku 1977. Až do roku 1989 prešiel viacerými povolaniami (ošetrovateľ, predavač, plavčík, kurič a i.). V roku 1990 založil vydavateľstvo Archa, kde pracoval ako šéfredaktor až do roku 1996, potom v rokoch 19971999 pracoval ako šéfredaktor týždenníka Domino fórum. Od roku 1999 pracoval ako šéfredaktor denníka SME, 27. septembra 2006 na funkciu abdikoval. V rokoch 20062008 bol šéfredaktorom českého týždenníka Respekt, v ktorom následne do roku 2016 pôsobil na pozícii editora. Od roku 2016 je stálym redaktorom Denníka N, v ktorom od jeho vzniku pôsobí aj ako šéf redakčnej rady. Jeho syn Michal (* 1984) sa angažuje v politickom hnutí Progresívne Slovensko.

Tvorba 
Publikovať začal roku 1980 v samizdatových časopisoch (Obsah, Kontakt, Fragment-K) a v edíciách (Petlice, Fragment-K). V 80. rokoch editoval Tatarkove Navrávačky, ktoré vyšli v zahraničí. Ako publicista prispieval od roku 1989 do periodík Smena, Domino fórum, Národná obroda, Kultúrny život, Slovenské pohľady, Literární noviny, Respekt, Listy a i. Píše nielen prózu, ale venuje sa i publicistickým dielam, ktoré píše pre rôzne slovenské i zahraničné periodiká. Tematicky sa v publicistike zameriava najmä na slovenskú politickú a kultúrnu situáciu. V oblasti prózy kladie dôraz na autenticitu zážitkov ako protiklad k svetu reálneho socializmu, vďaka čomu jeho diela obsahujú veľa autobiografických prvkov.

Dielo

Samizdatová literatúra 
 1981 – Vojenská knižka, zbierka poviedok
 1982 – Výpoveď, novela
 1983 – Žabí rok, novela. Dostupné online a ako e-kniha.
 1984 – Světelná znamení, súbor komentovaných listov jeho otca z väzenia
 1987 – Džin, novela

Porevolučná literatúra 
 1990 – Džin, súbor noviel (Výpoveď, Žabí rok, Džin)
 1991 – Světelná znamení, súbor komentovaných listov jeho otca z väzenia
 1997 – Záujem, novela
 1998 – Hľadanie obáv, výber z publicistiky
 2017 – Medzi Slovákmi
 2018 – Světelná znamení

Ocenenia 
 1988: Cena Jiřího Ortena za knihu Žabí rok 
 1991: cena Európsky fejtón, prémia za esej Nedorozumění 
 1994: Los Angeles Times Book Award za knihu The Year of the Frog (anglický preklad knihy Žabí rok, preložil Peter Petro) 
 2018: Rad Ľudovíta Štúra I. triedy, prepožičaný prezidentom SR Andrejom Kiskom 
 2018: Cena Dominika Tatarku za rok 2017 za knihu Medzi Slovákmi

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Martin M. Šimečka – Literárne informačné centrum
 Martin M. Šimečka – Denník N
 Diela Martina M. Šimečku v súbornom katalógu Slovenskej národnej knižnice
 Nostalgii za socializmom rozumiem – Martin M. Šimečka v diskusnej relácii Fair Play Michala Kovačiča (2019)

Osobnosti z Bratislavy
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí prozaici
Slovenskí novinári
Šéfredaktori periodík na Slovensku
Denník SME
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Laureáti Ceny Dominika Tatarku
Benjamín Tinák

Benjamín Tinák (pseudonym Pavel Beňo) (* 17. október 1930, Maňa – † 17. február 2008, Ružomberok) bol slovenský prozaik a básnik.

Životopis 

Narodil sa v roľnícke rodine a vzdelanie získaval v Mani, Liberci, Ružomberku a v Bratislave, kde v roku 1957 absolvoval štúdium medicíny na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského. Pracoval ako sekundár na chirurgickom oddelení v nemocnici v Ružomberku, v rokoch 1960 – 1968 bol obvodným lekárom v Likavke. V roku 1966 bol lekárom československej geologickej expedície v Mongolsku, v rokoch 1968 – 1972 pôsobil v nemocnici v Harrare (Etiópia), najprv ako prednosta interného oddelenia, a neskôr ako riaditeľ nemocnice. V roku 1972 sa vrátil na Slovensko a začal pracovať v nemocnici v Martine, od roku 1975 pracoval opäť v nemocnici v Ružomberku.

Zomrel 17. februára 2008 po ťažkej chorobe v Ružomberku, kde je aj pochovaný.

Tvorba 

Popri náročnej práci lekára sa venoval i literárnej činnosti. Prvé verše uverejňoval pod pseudonymom v rôznych časopisoch (Pionierske noviny, Kultúrny život, Smena a i.). V roku 1962 debutoval zbierkou básní, v roku 1975 vydal prvú knižnú prózu. V oblasti poézie sa venoval témam koncentračných táborov, svetu chudoby či vykorisťovaniu, ale tiež používa motívy atómovej bomby. V próze sa zaoberá rozsiahlou výpoveďou o zážitkoch a faktoch z Etiópie, problémami zodpovednosti lekára voči pacientovi či otázkou interrupcií a novodobou pliagou ľudstva – drogovou závislosťou. Všetky jeho prozaické diela sú inšpirované vlastnými zážitkami. Ako autor spolupracoval so Slovenským rozhlasom.

Dielo

Poézia 

1962 – Špirála
1966 – Na čisté dná prameňov

Próza a publicistika pre dospelých 

1967 – Medzi potomkami pani Höelun, reportáže z pobytu v Mongolsku
1967 – Zo sveta, zbierka poviedok
1975 – V zelenom plameni Etiópie, kniha reportáží a dokumentárnych čŕt z pobytu v Etiópii
1980 – Znepokojená krv, román z Etiópie
1984 – Žitava, román o roľníckom spôsobe života
1984 – Búrlivák Gurumsa, novela
1988 – Diagnóza, román z lekárskeho prostredia
1993 – Šok, román z lekárskeho prostredia
1994 – Vlci na Žitave, zbierka poviedok o zážitkoch z ciest po domove i zahraničí
1996 – Angel v Michigane, román o narkománii
2000 – Nechcel som byť kráľom
2002 – Zo sveta kniha poviedok spracovaná Slovenským rozhlasom ako Čítanie na pokračovanie (2009)
2003 – Bláznove radosti a žiale

Próza pre deti a mládež 

1978 – Lev z Ereru, príbehy z Etiópie podané ako denník lekárovho syna
2005 – Neuveriteľné dobrodružstvá kocúrika Mňauka
2006 – Johanes zo zázračného buša, kniha príbehov spracovaná Slovenským rozhlasom ako cyklus večerníčkov (2010)

Eseje 

1999 – Nechaj žiť, nechaj umrieť
2002 – Na hrote tŕňa
2004 – Putovanie za snom

Referencie 

Slovenskí spisovatelia
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Slovenskí básnici
Slovenskí prozaici
Slovenskí lekári
Osobnosti z Mane
Tombel (sopka)

Tombel je názov vulkanického poľa s rozlohou 800 km2, ležiaceho medzi sopkami Kamerun a Manengouba v juhozápadnom Kamerune. Pole je tvorené mladými troskovými kužeľmi a maarmi bazaltovho až trachy-bazaltového zloženia ležiaceho na prekambrických matamorfitoch a pieskovcoch jurského veku. Miestni obyvatelia tvrdia že menší vulkán Le Djungo zničil v minulosti blízku dedinu, ale správa je nepodložená.

Zoznam vulkanických foriem poľa Tombel 
 Troskové kužele
 Le Djungo
 Maary
 Barombe Koto
 Barombe Mbo

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vukanické pole Tombel na Global Volcanism Program 

Sopky Kamerunu
Maary
Osvald Zahradník

Osvald Zahradník (* 16. november 1932, Veľký Bočkov, Podkarpatská Rus, vtedajšie Česko-Slovensko† 16. august 2017, Bratislava) bol slovenský dramatik.

Životopis 
Narodil sa v rodine mlynárskeho robotníka a vzdelanie získaval v Banskej Bystrici, Svite a v Prahe na filozofickej fakulte Karlovej univerzity, kde študoval odbory filozofia a psychológia. Už v roku 1948 začal pracovať ako elektrotechnik vo Svite, po ukončení vysokoškolského štúdia pracoval do roku 1961 ako metodik a dramaturg v koncertnej a estrádnej agentúre v Prahe, odtiaľ sa presťahoval do Banskej Bystrice, kde do roku 1971 pracoval v Československom rozhlase ako režisér a šéfrežisér. V rokoch 19711973 bol vedúcim redaktorom Československého rozhlasu v Bratislave, potom do roku 1976 pracoval na Ministerstve kultúry SSR a v rokoch 19761979 pôsobil ako šéf činohry Slovenského národného divadla. Od roku 1979 pracoval v Zväze slovenských dramatických umelcov.

Tvorba 
Debutoval v roku 1952 krátkymi prozaickými útvarmi, ktoré uverejňoval v novinách a časopisoch Rudé právo, Pravda, Práca, Nové slovo, Smer, Rozhlas, Mladá tvorba, Film a divadlo a mnohých ďalších. Od roku 1967 sa začal venovať tiež dramatickej tvorbe, keď začal písať rozhlasové a neskôr i televízne hry. Vo svojich rozhlasových hrách sa venuje témam citovej krízy v manželstve, konfliktom s etikou prostredia, návratom z väzenia do bežného života, a viaceré jeho diela majú i detektívnu zápletku. V ďalšej tvorbe sa venuje konfrontácii sveta ilúzií a skutočnosti, sveta starých ľudí a najmladšej generácie, ale tiež sa vracia k takým témam, ako bola vojna, Slovenský štát, Slovenské národné povstanie a rodinné problémy.

Ocenenia 
 2003: Pribinov kríž II. triedy od prezidenta SR Rudolfa Schustera za významné zásluhy o rozvoj slovenskej dramatickej tvorby.

Dielo

Próza 

1973 – Sólo pre bicie (hodiny) 
1973 – Zurabája alebo Epitaf pre živého
1974 – Prekroč svoj tieň
1977 – Sonatína pre páva
1977 – 39° v tieni
1982 – Omyl chirurga Moresiniho
1985 – Meno pre Michala

Televízne hry 

1971 – Strecha úniku
1972 – Biely autobus
1976 – 39° v tieni, 5-dielny televízny seriál

Rozhlasové hry 

1967 – Sviatosť naivity
1968 – Návrat
1969 – Šok
1970 – Vidina
1971 – Vražda vo Fermiho ústave
1971 – Portrét neznámej
1978 – Pavučina
1980 – Spoločenská záruka
Králikovci, spoluautor rozhlasového seriálu

Divadelné hry 

1973 – Sólo pre bicie (hodiny) 
1973 – Zurabája alebo Epitaf pre živého
1974 – Prekroč svoj tieň
1976 – Sonatína pre páva
1984 – Čas brieždenia
1984 – Prelúdium v mol
1986 – Post scriptum
1987 – Polostrovy vianočné
1988 – Päť hier
1989 – Prominenti na úrazovke

Referencie 

Slovenskí spisovatelia
Slovenskí dramatici
Laureáti Pribinovho kríža II. triedy
Milka Zimková

Milka Zimková (* 1. august 1951, Okružná) je slovenská prozaička, režisérka, autorka monodrám a herečka.

Životopis 
Študovala v Okružnej, Kapušanoch, Prešove a napokon v Bratislave herectvo na divadelnej fakulte DAMU, kde ukončila štúdium v roku 1973. Po ukončení štúdia pracovala rok v divadle v Trnave, neskôr pôsobila väčšinou v slobodnom povolaní. Spolupracuje s filmom, televíziou a umeleckými agentúrami. Ako herečka účinkovala vo viacerých celovečerných filmoch. Okrem pravidelných vystúpení na Slovensku viackrát účinkovala v Česku, Poľsku, Maďarsku, Nemecku, Rusku, Bulharsku i na Kube. Žije v Bratislave.

Tvorba 
Prvú knižku, ktorá jej vyšla v roku 1980, len o dva roky neskôr sfilmoval slovenský režisér Štefan Uher. Svoje literárne diela umiestňuje hlavne z prostredia východoslovenského vidieku, kde vykresľovala osudy žien, ktoré hľadajú životné šťastie. Charakteristickým prvkom jej próz je bohaté používanie východoslovenského nárečia. Okrem literatúry sa úspešne presadila i ako herečka, režisérka a scenáristka.

Dielo

Próza 
 1980 – Pásla kone na betóne, cyklus próz (sfilmované v roku 1982, režisér Štefan Uher)
 1985 – No a čo, súbor poviedok
 1999 – Bez slov

Monodrámy 
 1979 – Neveľo nas idze, neveľo nam treba
 1980 – Sojka
 1980 – Čas kikiríkania
 1986 – Žniva
 1989 – To len tak naoko

Scenáre 
 1983 – Vstupenka do neba (réžia Štefan Uher)
 1995 – … kone na betóne, scenár k filmu (len spoluautorka, réžia Stanislav Párnický)

Filmografia 
 1978 – Zlaté časy (Verona)
 1979 – Kamarátky (Rempová)
 1980 – Živá voda (Hana Múčková)
 1981 – Kosenie Jastrabej lúky (Katarína)
 1982 – Pásla kone na betóne (Johana Ovšena)
 1983 – Zrelá mladosť (Vavjaková)
 1984 – Návrat Jána Petru (Elza Petrová)
 1985 – Zabudnite na Mozarta (Marie Luisa)
 1987 – Sedmé nebe (Čermáková)
 1987 - Proč (sprievodkyňa vlaku)
 1989 – Montiho čardáš (Kubova žena)
 1995 – … kone na betóne (Johana Ovšena)

Externé odkazy 

 
 
 

 
 Milka Zimková na TV-archiv.sk
 Milka Zimková na Filmer.cz
 Milka Zimková na Osobnosti.cz

Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí prozaici
Slovenskí dramatici
Slovenskí filmoví scenáristi
Slovenské divadelné režisérky
Ženy v slovenskej literatúre
Osobnosti z Okružnej
Hradlová

Hradlová je potok v Šariši, preteká územím okresu Stará Ľubovňa. Je to pravostranný prítok Ľubotínky a meria 10,5 km. Na celom toku je možné pozorovať činnosť zrážkovej vody, ktorá na oboch brehoch vymlela rokle a výmole. Na dolnom toku silne meandruje. V celej oblasti sa vyskytujú početné stopy bradlového pásma, v podobe izolovaných skupín bradiel.

Prameň: v pohorí Čergov na západnom svahu Minčola (1 157,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 980 m n. m.

Smer toku: na hornom toku na juhozápad, medzi obcami Kyjov a Pusté Pole na západ, potom na sever až severoseverozápad

Geomorfologické celky: 1.Čergov, 2.Spišsko-šarišské medzihorie, podcelok Ľubotínska pahorkatina

Prítoky: sprava Skalkový potok, prítok spod Sosnovej hory (673,8 m n. m.), Vesné, zľava Pustopoľský potok

Ústie: do Ľubotínky južne od obce Ľubotín v nadmorskej výške cca 502 m n. m.

Obce: Kyjov a Pusté Pole

Iné projekty 

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v Čergove
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Vesné

Vesné je potok v západnej časti Šariša, na území okresu Stará Ľubovňa. Je to pravostranný prítok Hradlovej a má dĺžku 6,3 km. 

Pramení v pohorí Čergov na severozápadných stráňach vrchu Minčolík (1 032,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 960 m n. m. Od prameňa tečie najprv na západ, esovito sa stáča, priberá prítok (730,2 m n. m.) spod Ľubého vrchu (968,8 m n. m.) zľava a vstupuje do Spišsko-šarišského medzihoria, do podcelku Ľubotínska pahorkatina. Preteká obcou Šarišské Jastrabie, pričom sa stáča na severozápad, sprava priberá potok Bane a opäť tečie západným smerom. Z pravej strany priberá ešte Chotárny potok a južne od obce Ľubotín sa v nadmorskej výške 502,9 m n. m. vlieva do Hradlovej.

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v Čergove
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Richvaldský potok

Richvaldský potok je potok v hornom Šariši, na území okresu Bardejov, neďaleko okresného mesta. Je to ľavostranný prítok Šibskej vody a má dĺžku 9 km.

Prameň: v Ondavskej vrchovine na východnom svahu vrchu Barvienok (591,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 510 m n. m.

Smer toku: najprv na juh, potom sa postupne stáča na juhovýchod a juhojuhovýchod, na dolnom toku tečie na východ

Geomorfologické celky: Ondavská vrchovina, časť Raslavická brázda

Prítoky: sprava prítok z oblasti Širokých lúk, Starý potok, prítok spod Vysokej hory (493,7 m n. m.), Tisovec, zľava prítok z Paľovej debry, Griglovský potok a niekoľko kratších prítokov spod Griglovej rovne (584,4 m n. m.), prítok z oblasti Tranky a Miháľovský potok

Ústie: do Šibskej vody pri osade Kľušovská Zábava v nadmorskej výške cca 304 m n. m.

Obce: Richvald a Kľušovská Zábava

Potoky na Slovensku
Povodie Tople
Vodné toky v okrese Bardejov
Encyclopaedia Judaica

Encyclopaedia Judaica je encyklopédia židovských dejín, kultúry a náboženstva v angličtine. Vyšla v dvoch vydaniach.

Encyclopedia Judaica 
Prvé vydanie encyklopédie z rokov 1971-1972 malo šestnásť zväzkov. Vydalo ich jeruzalemské vydavateľstvo Keter spolu s newyorským vydavateľstvom Macmillan. V rokoch 1972-1994 vyšlo postupne desať ročeniek s doplnkami. Spoločne obsahuje encyklopédia 25 000 článkov, ktoré sú výsledkom tridsaťročnej práce 2 200 prispievateľov a 250 redaktorov. Šéfredaktorom encyklopédie bol Cecil Roth a po ňom Geoffrey Wigoder.

Projekt encyklopédie nadväzoval na nedokončenú nemeckú Encyclopaediu Judaiku, ktorú v rokoch 1928-1934 vydával v Berlíne Nachum Goldmann vo svojom vydavateľstve Eshkol Publishing Society. Šéfredaktormi boli Jakob Klatzkin a Ismar Elbogen. Po vydaní desiatich zväzkov (Aach–Lyra) bolo vydávanie encyklopédie kvôli nepriazni nacistického režimu zastavené. Pod názvom Eškol boli vydané aj dva zväzky encyklopédie (A–Antipas) v hebrejčine .

Skrátená verzia Encyclopaedie Judaiky v ruštine, ktorá vznikla začiatkom 70. rokov, sa postupne vyvinula v samostatný projekt, ktorý mal koncom roku 2005 už 11 zväzkov a 3 doplnky. Je dostupná na internete (Электронная еврейская энциклопедия). Anglická verzia encyklopédie sa komerčne distribuuje aj na CD-ROM.

Encyclopedia Judaica Second Edition 
V roku 2003 získalo autorské práva na opätovné vydanie encyklopédie vydavateľstvo Thomson Gale. Druhé vydanie pod názvom Encyclopaedia Judaica Second Edition vyšlo v januári 2007 (opäť v spolupráci s jeruzalemským Keterom) v 22 zväzkoch, hlavným redaktorom bol Fred Skolnik. Obsahuje vyše 21 000 podpísaných hesiel, z toho asi 2 600 úplne nových. Výrazne rozšírená bola bibliografia jednotlivých článkov: druhé vydanie obsahuje celkom 31 000 nových bibliografických odkazov. Vydanie získalo ešte v tom istom roku ocenenie Americkej asociácie knižníc (American Library Association) Darthmouth Medal, ktoré sa udeľuje výnimočne kvalitným encyklopédiám a lexikónom.

Pozri aj 
 Jewish Encyclopedia

Externé odkazy 
 Oficiálne internetové stránky encyklopédie
 David B. Levy, „The Making of the Encyclopaedia Judaica and the Jewish Encyclopedia“ , Proceedings of the 37th Annual Convention of the Association of Jewish Libraries , 2002 – porovnanie dvoch židovských encyklopédií

Encyklopédie
Františkáni

Františkáni je súhrnné označenie pre viacero rehoľných spoločenstiev, ktoré sa riadia Regulou sv. Františka z Assisi. Patria medzi žobravé rehole. Pôvodnú mužskú žobravú rehoľu založil v 1209 sv. František z Assisi. Postupne sa františkánska rehoľa rozrástla aj o ženský smer (pod vedením sv. Kláry) a tzv. Svetský (tretí) rád pre laikov a z neho tretie regulované rády. Už počas Františkovho života a o to viac po jeho smrti (1226) sa v reholi začali spory medzi tzv. konventuálmi a spirituálmi alebo zelantmi ohľadom dodržiavania Reguly a ideálu chudoby, ktoré v 14. storočí vyvrcholili rozdelením rádu na viacero samostatných rehoľných spoločenstiev (konventuáli, observanti), vrátane niekoľkých siekt (fraticelli, beghardi).

Mužské rády 
 Rád menších bratov - františkáni
 Rád menších bratov kapucínov - kapucíni
 Rád menších bratov konventuálov - minoriti

Ženské rády 
 klarisky

Známi františkáni 
 Roger Bacon
 Bonaventura
 William Occam
 Hugolín Gavlovič
 Svetloslav Veigl
 Felix Tkáč

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rád menších bratov
 Rád menších bratov kapucínov
 Rehoľa menších bratov konventuálov
 Františkánsky svetský rád

 
Žobravé rády
Peter Holka

Peter Holka (* 22. august 1950, Považská Bystrica) je slovenský spisovateľ, dramatik a publicista, autor literatúry pre deti a mládež.

Životopis 
Detstvo strávil v Púchove, neskôr v Čadci. V roku 1965-1969 študoval na Strednej priemyselnej škole strojníckej v Dubnici nad Váhom. Po maturite prešiel rôznymi zamestnaniami, pracoval ako novinár vo viacerých redakciách (okresné noviny Kysuce, Smer, Prava) a popri zamestnaní vyštudoval politológiu (1985-1990, Vysoká škola politická v Bratislave). V rokoch 1996 – 1999 bol šéfredaktorom Literárneho týždenníka. Od roku 1999 pôsobil ako spisovateľ v slobodnom povolaní. V súčasnosti pracuje v Literárnej redakcii Slovenského rozhlasu. Žije v Bratislave.

Tvorba 
Knižne debutoval v roku 1983 novelou Ústie riečok. Je autorom psychologicky a spoločensky ladených románov, dobrodružných, chlapčenských príbehov pre deti a mládež. Základnou charakteristikou jeho prózy je neustále sa stupňujúce rozprávačstvo, dynamický dej a príťažlivý príbeh. Má zmysel pre skratku, detail a pozná mnoho atraktívnych prostredí. Časť svojej tvorby adresoval aj mládeži – často prezentovanej cez obrazy drsnej reality, v akej sa naša mládež pohybuje. Svoje príbehy autor neidealizuje, hovorí celkom na rovinu, s naturalistickou drsnosťou poukazuje na okolnosti a vlastnosti, ktoré často krivia charakter mladých ľudí, no súčasne jeho novely vyzývajú mladých ľudí, aby sa nevzdávali svojich skrytých túžob, seba samého a aby o ne bojovali.

Popri próze sa venuje aj dramatickej tvorbe, spolupracuje s rozhlasom a televíziou. Pripravil knihu rozhovorov v V. Mináčom V košeli zo žihľavy (1992). Venoval sa aj kultúrnej publicistike, reportérskej a recenzentskej činnosti najmä v periodikách, kde pôsobil.

Dielo

Próza pre dospelých 
1983 – Ústie riečok, novela
1992 – V košeli zo žihľavy, kniha rozhovorov s Vladimírom Mináčom
1994 – Škára (do trinástej komnaty) 
1995 – Neha, dielo venované zosnulej dcére Paule
1998 – Sen o sne
1999 – Nezabudnuteľná vôňa zrelej pšenice
2000 – Smrť, na ktorú sa čakalo
2001 – Výhľad zo zvonice (Milovanie s Nereidou) 
2003 – Prekliatie
2005 – Biele noci, čierne dni 
2007 – Modrý Anjel
2010 – Môj Život S Demi Moore
2013 – Pokušenie
2015 - Láska prebýva na Kilimandžáre
2017 - Ohyb Rieky
2019 – Súhvezdie Tety July

Próza pre deti a mládež 
1986 – Leto na furmanskom koni
1990 – Prekážkár v džínsach
1992 – Piráti z Marka Twaina
1993 – Normálny cvok

Rozhlasová tvorba 
1986 – Noc ešte trvá
1988 – Reťaz
1989 – Jazva
1990 – Srdcový túz

Literatúra 
 Slovník slovenských spisovateľov 20. storočia

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1950
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Slovenskí prozaici
Slovenskí dramatici
Osobnosti z Považskej Bystrice
Šéfredaktori periodík na Slovensku