joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2014

Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2014 boli v poradí 9. Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov, druhé najvyššie kontinentálne podujatie v roku 2014, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 17.19. januára 2014 v Berne, vo Švajčiarsku, za účasti 8 tímov. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Wankdorfhalle s kapacitou 3 100 divákov, v ktorom hráva svoje zápasy klub pozemného hokeja Berner HC 1945. Zaujímavosťou turnaja bolo, že to bulo prvé medzinárodné podujatie, v ktorom sa použil nový formát hokejahockey 5s, teda verzia pozemného hokeja o 1 hráča menej. 

Najlepšie 2 družstvá postúpili v roku 2016 na hlavné podujatie ME. Naopak, posledné 2 družstvá zostúpili do III. divízie. Toto podujatie bolo zároveň kvalifikáciou na Halové majstrovstvá sveta 2016 v Lipsku. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá.

Kvalifikované družstvá

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

2. fáza

Skupina o 5.8. miesto

Skupina o 1.4. miesto

Konečné poradie

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji mužov 2014
 Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2014

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka ME II. divízie 2014 
 ME II. divízie 2014 na oficiálnej stránke EHF 
 Oficiálna stránka Švajčiarskeho zväzu pozemného hokeja 

Pozemný hokej v 2014
Muži
Pozemný hokej
2014 vo Švajčiarsku
Šport v Berne
Sídlisko mestského typu (Ukrajina)

Sídlisko mestského typu alebo sídlo mestského typu, v skratke SMT ( - selyšče mis'koho typu) na Ukrajine je oficiálne označenie určitého typu sídelnej jednotky, ktoré v administratívnom členení Ukrajiny predstavuje medzistupeň medzi dedinou (obcou) a mestom, pričom z hľadiska počtu obyvateľov má bližšie k mestu.

Dejiny 
Pôvodná definícia sídliska mestského typu pochádza z Výnosu prezídia Najvyššieho sovietu Ukrajinskej SSR z 12. marca 1981. Do kategórie sídlisk mestského typu podľa neho mohli byť zaradené sídelné jednotky umiestnené pri priemyselných podnikoch, železničných uzloch, hydrotechnických zariadeniach, podnikoch na výrobu a spracovanie poľnohospodárskej produkcie (preto je dodnes častejší výskyt sídlisk mestského typu v priemyselných a ťažobných oblastiach napr. v oblasti Donbasu) a taktiež sídelné jednotky, na území ktorých boli umiestnené vysokoškolské a stredoškolské špeciálne zariadenia, vedeckovýskumné inštitúcie, sanatóriá a iné stacionárne liečebné a zotavovacie zariadenia, ktoré majú štátny bytový fond s počtom viac ako 2.000 obyvateľov, z ktorých minimálne dve tretiny sú robotníci, zamestnanci a členovia ich rodín. 

V ojedinelých prípadoch mohli byť do kategórie sídlisk mestského typu zaradené sídelné jednotky s počtom obyvateľov nižším ako 2.000 ľudí, avšak nie menším ako 500 ľudí v prípade, ak existoval predpoklad nárastu počtu obyvateľstva v blízkej budúcnosti v dôsledku ekonomického a sociálneho rozvoja.

Súčasnosť 
Po vyhlásení nezávislosti Ukrajiny 1. januára 1991 bolo v krajine 921 sídlisk mestského typu, čo predstavovalo 67,96% z celkového počtu mestských sídel. V súčasnosti (január 2014) má Ukrajina 885 sídlisk mestského typu.

V platnej Ústave Ukrajiny z roku 1996 sa o administratívnom členení hovorí v článku 133. Podľa tohto článku: „Systém administratívno-teritoriálneho usporiadania Ukrajiny tvoria: autonómna republika Krym, oblasti, rajóny, mestá, rajóny v mestách, sídliská a dediny.“ () Pojem „sídlisko mestského typu“ teda ako súčasť administratívneho členenia Ukrajiny v ústave neexistuje. Tento typ sídla ale reálne na Ukrajine existuje, pojem sa vyskytuje v množstve zákonov nižšieho stupňa, ako aj v národných štatistických ukazovateľoch.

Orgánom štátnej výkonnej moci v sídlisku mestského typu je sídelná rada národných poslancov ().

Referencie

Pozri aj 
 Administratívne členenie Ukrajiny
 Sídlisko mestského typu

Externé odkazy 
 Základné štatistické údaje o administratívnych celkoch Ukrajiny na stránke Najvyššej Rady Ukrajiny

Zdroj
Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2014

Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2014 boli v poradí 6. Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov, tretie najvyššie kontinentálne podujatie v roku 2014, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 17.19. januára 2014 v meste Sveti Ivan Zelina, v Chorvátsku, za účasti 6 tímov. Pôvodne sa na turnaji malo predstaviť aj družstvo .

Najlepšie 2 družstvá postúpili v roku 2016 do II. divízie ME.

Kvalifikované družstvá

Výsledky

Konečné poradie

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji mužov 2014
 Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2014

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka ME III. divízie 2014 /
 ME III. divízie 2014 na oficiálnej stránke EHF 
 Oficiálna stránka Chorvátskeho zväzu pozemného hokeja 

Pozemný hokej v 2014
Muži
Pozemný hokej
2014 v Chorvátsku
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2014

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2014 boli v poradí 34. Majstrovstvá sveta v bandy hokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa od 26. januára2. februára 2014 v Irkutsku a Šelechove, v Irkutskej oblasti, v Rusku, za účasti 17 tímov rozdelených do dvoch výkonnostných divízií. Ruský Irkutsk dostal právo organizovať MS 2014 v júli 2012, keď jeho organizáciu schválila FIB. Titul obhájili bandyhokejisti Ruska, pre ktorých to bol už 12. titul, z toho tretí v rade.

Rusko bolo hostiteľom svetového šampionátu mužov už dvanástykrát (z toho 4-krát ako Sovietsky zväz). Nováčikmi turnaja boli družstvá Nemecka a Somálska. Pritom Somálsko nebolo členom FIB a nemalo ani národnú federáciu, hráči boli tvorení somálskymi prisťahovalcami vo švédskom meste Borlänge, ktoré je známe bandyhokejové stredisko. 
Víťaz B divízie mal právo nastúpiť na MS 2015 v A divízii.

Štadióny

Účastníci

Výsledky

A divízia

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play-off

Štvrťfinále

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

B divízia

Základné skupiny

Skupina C

Skupina D

Play-off

B Štvrťfinále

Stretnutia o 15.17. miesto

Stretnutie o 15. miesto

Stretnutie o 13. miesto

B Semifinále

Stretnutie o 11. miesto

B Finále (o 9. miesto)

Konečné poradie 

A divízia

B divízia

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka MS 2014 
 MS na stránke Medzinárodnej bandyhokejovej federácie 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej bandyhokejovej federácie  

Bandyhokej v 2014
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji
Bandy
2014 v Rusku
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2014

Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2014 bola kvalifikácia vo florbale mužov na MS 2014, ktorú organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Zúčastnilo sa jej 30 družstiev z 3 kontinentov, ktoré súťažili o 15 miest na záverečný turnaj v 6 kvalifikačných skupinách. Kvalifikácia prebiehala od 28. januára do 2. februára 2014. Nováčikmi kvalifikácie boli družstvá  a .

Priamy postup 
Priamo postúpila iba hostiteľská krajina:

Účastníci kvalifikácie 

Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IFF v roku 2013.

Amerika 
 Markham (Ontário)

Ázia a Oceánia 
 Wellington

Európa

Skupina 1 
 Łochów

Skupina 2 
 Bratislava (HANT aréna)

Skupina 3 
 Nijmegen

Skupina 4 
 Valmiera

Referencie

Externé odkazy 
 Americká kvalifikácia na stránke IFF 
 Ázijsko-oceánska kvalifikácia na stránke IFF 
 Európska kvalifikácia 1, 2, 3, a 4 na stránke IFF 
 Európska kvalifikácia 1 na stránke Poľského florbalového zväzu 
 Oficiálna stránka európskej kvalifikácie 2 
 Oficiálna stránka európskej kvalifikácie 3 
 Európska kvalifikácia 4 na stránke Lotyšskej florbalovej federácie 

Florbal v 2014
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov
Oddelenie kozmickej fyziky Ústavu experimentálnej fyziky Slovenskej akadémie vied

Oddelenie kozmickej fyziky je súčasťou Ústavu experimentálnej fyziky Slovenskej akadémie vied. Oddelenie kozmickej fyziky je zamerané na skúmanie fyzikálnych procesov prebiehajúcich v kozme, ktoré je možné študovať najmä prostredníctvom energetických kozmických častíc, včítane kozmického žiarenia. 
Prevádzkuje mnohoročné spojité meranie kozmického žiarenia neutrónovým monitorom na Lomnickom štíte a zúčastňuje sa mnohých družicových experimentov.

Účasť na družicových experimentoch
Medzi najstaršie prístroje  vyrobené oddelením kozmickej fyziky patrí PG1, z projektu Interkozmos-3, ktorý štartoval na družici IK dňa 7.8.1970.

Referencie

Externé odkazy 

Slovenská akadémia vied
Kozmonautika na Slovensku
Anton Gavel

Anton Gavel (* 24. október 1984, Košice) je bývalý slovenský basketbalista, reprezentant Slovenska a Nemecka.

Kariéra 
189 cm vysoký a 87 kg vážiaci basketbalista hral vo svojej mladosti pre BK Chemosvit. V roku 2000 prestúpil do nemeckého BG Karlsruhe. V Karlsruhe absolvoval v roku 2004 aj svoju maturitu. Získal ocenenie Rookie of the year nemeckej basketbalovej ligy v sezóne 2005/2006. 

Po krátkom pôsobení v Španielsku a Grécku získal krátkodobý kontrakt ako náhrada za Johna Goldsberryho v Bambergu. S týmto klubom získal svoje najväčšie úspechyv rokoch 2010, 2011 a 2012 vyhral trikrát po sebe národný double (výhra domácej ligy a národného pohára). V nemeckej lige BBL v sezóne 2011/2012 bol vyznamenaný ako najlepší obranca. V nasledujúcej sezóne získal toto ocenenie opäť a bol zvolený do prvého teamu All-BBL.

Úspechy 
 4x nemecký majster (Bamberg) (2010, 2011, 2012, 2013)
 3x držiteľ nemeckého pohára (Bamberg) (2010, 2011, 2012)

Vyznamenania 
 2x najlepší defenzívny hráč BBL (2012, 2013)
 All-BBL first team (2013)
 najužitočnejší hráč (MVP) BBL (2013)

Referencíe 

Slovenskí basketbalisti
Osobnosti z Košíc
27. základná expedícia na stanici Mir

27. základná expedícia na stanici Mir bolo súčasťou štvrtého osídlenia stanice Mir.
Súčasťou 27. základnej expedície bola 17. návštevná expedícia, so Slovenskou posádkou, s vedeckým programom Štefánik.

Účastníci expedície

Program Štefánik 
Program Štefánik obsahoval 6 vedeckých úloh. Štyri z oblasti medicíny a po jednom z oblasti biológie a fyziky.
Všetky úlohy pripravila Slovenská akadémia vied.

Medzi úspešné úlohy patril projekt s názvom Endotest.
Unikátnym bol experiment s japonskými prepelicami. Jeho úspechom bolo vyliahnutie 36 kuriatok na palube kozmickej stanice. Bolo to prvýkrát, čo sa niektoré zo živých tvorov narodených vo vesmíre vrátili na Zem živé.

Referencie

Externé odkazy 

 
 
 

Kozmonautika na Slovensku
Herbert Lom

Herbert Lom (rodné meno Herbert Karel Angelo Kuchačevič ze Schluderpacheru, * 11. september 1917, Praha – † 27. september 2012, Londýn) bol britský herec českého pôvodu.

Životopis 
Narodil sa v schudobnelej šľachtickej rodine v Prahe. Svoju hereckú kariéru začal už v predvojnovom Česko-Slovensku na divadle (Nové Německé divadlo v Prahe) a následne aj dvoma filmami. Krátko nato, v roku 1939, emigroval do Spojeného kráľovstva. Vytvoril vyše 100 rolí po celom svete, nie vždy, ale často záporných postáv, ale slávil úspech aj ako komediálny herec. Hoci vo svete získal uznanie predovšetkým ako herec vážnych rolí (Vojna a mier, 1956; Spartakus, 1960; Cid, 1961 a iné), do pamäte divákov sa najviac zapísal ako šéfinšpektor Dreyfus zo série filmov o Ružovom Panterovi, v ktorých účinkoval v rokoch 1964 – 1993. Rolu si obľúbil i samotný Lom, na rozdiel od postavy hlavného zloducha Brinkleyho z Pokladu na striebornom jazere. K plytkému sfilmovaniu mayovky sa dlhú dobu odmietal hlásiť. Film vzal na milosť až v neskorom veku, kedy ho tiež prvýkrát videl na medzinárodnom festivale detských filmov v Zlíne.

Hoci ho možno považovať za jedného z jednoznačne najúspešnejších svetových hercov s koreňmi v Čechách, a do Česka po roku 1990 pravidelne prichádzal, v českých médiách sa v podstate neobjavoval. Niekoľkokrát bola médiami stručne spomenutá len jeho návšteva filmového festivalu v Zlíne. Väčšina obyvateľov Česka bola s jeho českými koreňmi konfrontovaná až začiatkom roka 2006, kedy sa zúčastnil ceremoniálu odovzdávania filmových cien Český lev.

Je tiež autorom dvoch románov: Enter A Spy a Dr. Guillotin: Bádání excentrického vědce.

Vybraná filmografia 
 Päť lupičov a stará dáma (1955) – lupič Louis
 Vojna a mier (1956) – Napoleon Bonaparte
 Spartakus (1960) – Tigranes Levantus
 Cid (1961) – Ben Yussuf
 Tajomný ostrov (1961) – kapitán Nemo
 Fantóm opery (1962) – hlavná postava
 Poklad na Striebornom jazere (1962) – šéf banditov Cornell
 Inšpektor Clouseau na stope (1964) – šéfinšpektor Dreyfus
 Návrat Ružového pantera (1975) – šéfinšpektor Dreyfus
 Ružový panter opäť zasahuje (1976) – šéfinšpektor Dreyfus
 Mŕtva zóna (1983)
 Syn Ružového Pantera'' (1993) – šéfinšpektor Dreyfus

Literatúra

Referencie

Externé odkazy

Zdroj 

Českí filmoví herci
Anglickí filmoví herci
Českí emigranti a exulanti
Britské osobnosti českého pôvodu
Osobnosti z Prahy
Frederik VIII. (Dánsko)

Frederik VIII. (* 3. jún 1843, Kodaň, Dánsko – † 14. máj 1912, Hamburg, Nemecko) bol dánsky kráľ od roku 1906 do 1912.

Život 
Narodil sa ako syn následníka a budúceho dánskeho kráľa Kristiána IX. a Lujzy Hesensko-kasselskej. Následníkom trónu sa stal v roku 1863, kedy jeho otec nastúpil na dánsky trón.

Jeho mladší brat Viliam nastúpil v roku 1863 na grécky trón ako kráľ Juraj I. len krátko (30. októbra) pred tým, než sa jeho otec stal kráľom a Frederik korunným princom (15. novembra).

Dňa 29. januára 1906 sa stal dánskym kráľom ako druhý z dynastie Glücksburgovcov.

Frederik VIII. bol 1065. rytier španielskeho Rádu zlatého rúna, 806. rytier britského Podväzkového radu v roku 1896 a 152. veľkokrížovník portugalského Rádu veže a meča.

Zomrel v Hamburgu 14. mája 1912 a bol pochovaný v katedrále v Roskilde, mieste posledného odpočinku dánskej kráľovskej rodiny.

Manželstvo a deti 
Ešte ako korunný princ sa 28. júla 1869 v Štokholme oženil so švédskou princeznou Lujzou (* 1851 – † 1926), dcérou  Karola XV. a Lujzy Oranžsko-nasavskej. Spolu mali 4 synov a 4 dcéry:
 Kristián (* 26. september 1870 – † 20. apríl 1947), dánsky kráľ ∞ 1898 princezná Alexandrina Mecklenbursko-Schwerinská (* 1879 – † 1952)
 Carl (* 3. august 1872 – † 21. september 1957), nórsky kráľ ako Haakon VII. ∞ 1896 britská princezná Maud z Walesu (* 1869 – † 1938)
 Lujza (* 17. február 1875 – † 4. apríl 1906) ∞ 1896 princ Frederick von Schaumburg-Lippe (* 1868 – † 1945)
 Harald (* 8. október 1876 – † 30. marec 1949) ∞  1909 princezná Helena von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg (* 1888 – † 1962)
 Ingeborg (* 2. august 1878 – † 11. marec 1958) ∞ 1897 švédsky princ Carl, vojvoda z Västergötlandu (* 1861 – † 1951)
 Thyra (* 14. marec 1880 – † 2. november 1945) 
 Gustav (* 4. marec 1887 – † 5. október 1944) 
 Dagmar (* 23. máj 1890 – † 11. október 1961) ∞ 1922 Jørgen Castenskiold  (* 1893 – † 1978)

Literatúra 
 Otto Andrup/Hans Bølling:  Danmarks Konger fra Christian I til Christian X. Udsendt af Nationaltidende 1944-45
 Erik Kjersgaard: Eine Geschichte Dänemarks. Herausgegeben vom Königlich Dänischen Ministerium des Äußern: Kopenhagen 1974
 Ludwig Schubert a Rolf Seelmann-Eggebert - Europas Königshäuser

Iné projekty

Zdroj 

Králi Dánska
Glücksburgovci
Protestantskí panovníci
Nositelia Podväzkového radu
Nositelia Rádu zlatého rúna
Osobnosti z Kodane
Rudolf Kučera (politológ)

Doc. PhDr. Rudolf Kučera, CSc. (* 10. apríl 1947, Praha† 15. január 2019, Praha) bol český politológ a vysokoškolský pedagóg.

Životopis 
Vyštudoval filozofiu a dejiny a bol člen Česko-slovenskej akadémie vied. V roku 1978 bol kvôli svojej spoluúčasti na Charte 77 prepustený a potom pracoval jedenásť rokov ako stavebný robotník. V tejto dobe stál pri zrode českej sekcie Paneurópskej únie Čechy a Morava, ktorej bol predsedom. Bol zakladateľom a šéfredaktorom časopisu Střední Evropa, ktorý viedol až do roku 2019. V rokoch 1993 až 2003 pôsobil ako riaditeľ Inštitútu politologických štúdií na FSV UK v Prahe. Bol tiež poradcom pre obe české konzervatívne strany KDU-ČSL a US-DEU. 

Spolupracoval so sudetonemeckým krajanským spolkom a bol zástancom požiadaviek na revíziu Benešových dekrétov. Kriticky hodnotil ideu vytvorenia národných štátov v strednej Európe, Versaileský mier i spôsob, akým po prvej svetovej vojne vzniklo Česko-Slovensko. Bol členom Vedeckej rady Nadácie Centra proti vyhánění.

Dielo 
Miloslav Vlk, Rudolf Kučera: Stane se Evropa pohanskou? (něm. Wird Europa heidnisch?), vydavatelství Sankt Ulrich, 2000, ISBN 3929246422
Rudolf Kučera: Duchovní základy rozšiřování EU – civilní kultura pro celou Evropu (Geistige Grundlagen der EU-Erweiterung - zivile Leitkultur für ganz Europa), prednáška v TIFIB, Tábor - Měšice 31. augusta 2002. (Dvojjazyčne: nemecky a česky), Český institut mezinárodního setkávání (TIFIB), Herbia, České Budějovice 2002, ISBN 80-239-1008-6
Rudolf Kučera: Kapitoly z dějin střední Evropy, Institut pro středoevropskou kulturu a politiku, 1992, tretie vydanie, ISBN neuvedené

Referencie

Externé odkazy 
 Interview s Rudolfom Kučerom
 Webové stránky Revue Střední Evropa
 Komentáre v relácii Názory a argumenty v Českom rozhlase

Zdroj 

Českí politológovia
Politickí filozofi
Členovia KSČ/KSS
Signatári Charty 77
Osobnosti z Prahy
Ružinov

Ružinov môže byť:
v súčasnosti:
mestská časť Bratislavy od roku 1990 (zahŕňa katastrálne územia Ružinov, Nivy a Trnávka, čiže zahŕňa tieto štvrte: Štrkovec, Trávniky, Ostredky, Pošeň, Prievoz, Vlčie hrdlo [vrátane Slovnaftu], Nivy [vrátane Starého Ružinova], Trnávka a Ružová dolina) , pozri Bratislava – mestská časť Ružinov
katastrálne územie v Bratislave od roku (?)1986, juhovýchodná časť vyššie uvedenej mestskej časti (zahŕňa štvrte: Štrkovec, Trávniky, Ostredky, Pošeň, Prievoz, Vlčie hrdlo [vrátane Slovnaftu]), pozri Ružinov (katastrálne územie)
štvrte Štrkovec, Ostredky, Trávniky, Pošeň a územie okolo ulice Ružová dolina, pozri Štrkovec, Ostredky, Trávniky, Pošeň a Ružová dolina
sídlisko (resp. skupina sídlisk) zo 60. rokov 20. stor. v štvrtiach Štrkovec, Trávniky, Ostredky a Pošeň (toto sídlisko pokrýva väčšinu územia uvedených štyroch štvrtí), pozri Ružinov (sídlisko)
staršie:
pôvodne (t.j. 20.-50. roky 20. stor.): územie zhruba medzi dnešnou severnou ulicou Ružová dolina, Prešovskou ulicou a Trenčianskou ulicou, plus (vtedy neobývaný) priľahlý priestor na východ od tohto územia (t. j. zhruba najmä oblasť dnešného Štrkoveckého jazera a Zimného štadiónu V. Dzurillu); v širšom zmysle aj priľahlé územie až po Miletičovu ulicu na západe a Trnavskú cestu na severe (vrátane dnešného severného Štrkovca); nemecký názov bol: Rosenheim; (severnej) časti tohto územia približne zodpovedá to, čo sa dnes označuje ako Starý Ružinov, pozri pod Starý Ružinov
1964 – 1971: obvod Bratislavy územne približne zodpovedajúci dnešnému katastrálnemu územiu Ružinov, pozri pod Prievoz a Ružinov (katastrálne územie)
1975(?)-1986(?): mestská časť (a katastrálne územie) tvorená (-né) územiami Štrkovec, Ostredky, Trávniky a Pošeň, pozri Štrkovec, Ostredky, Trávniky, Pošeň
1986(?)-1990: mestská časť územne zodpovedajúca (-ce) dnešnému (a vtedajšiemu) katastrálnemu územiu Ružinov, pozri Ružinov (katastrálne územie)

Zdroje
Gonzalo Pizarro

Gonzalo Pizarro (* 1510, Trujillo, Španielsko - † 1548, Cuzco, Peru) bol španielsky conquistador a najmladší z bratov Pizarrovcov. Jeho bratmi boli Francisco (nevlastný), dobyvateľ Ríše Inkov, Hernando (nevlastný) a Juan (jeho jediný vlastný brat). Bol nemanželský syn kapitána Gonzala Pizarra. Po tom ako Španielsko v roku 1542 vyhlásilo pre Nový svet nové zákony, ktoré obmedzili výsady bývalých dobyvateľov, viedol proti španielskej korune vzburu. Za účasť na tomto povstaní bol napokon popravený.

Externé odkazy 
 bratia Pizarrovci

Conquistadori
Narodenia v 1510
Úmrtia v 1548
Popravené osobnosti
Strašilka obrovská

Strašilka obrovská (Heteropteryx dilatata), známa aj ako malajská džungľová nymfa, je živočích z radu Pakobylky.

Jej telo dosahuje veľkosť do , je dosť ploché a dlhé. 

Veľké samičky sú z vrchu svetlozelené, zospodu tmavozelené. Dospelý samec je oveľa menší, štíhlejší a má tmavšie sfarbenie. Hoci obe pohlavia majú krídla, samičky nelietajú. Nymfy dospelce sa živia listami rozličných rastlín vrátane durianu, guavy a manga. Dospelé samičky s vajíčkami môžu byť veľmi agresívne. Ak ich niečo vyruší, vydávajú hlasný sykot pomocou krídel a v obrannom postoji vystavujú svoje hrotité zadné končatiny. Ak ich niekto napadne, vyrazia preč. Tento druh je populárny na celom svete a chovaný v teráriách, najčastejšie sa s ním dá stretnúť v tropických pralesoch Malajzie.

Iné projekty

Literatúra 
 Mgr. Hyžný Matúš (preklad), Mgr. Ohrádková Zuzana (preklad), doc. RNDr. Thurzo Milan CSc. (preklad): Príroda Unikátny obrazový sprievodca, Bratislava 2011, ISBN 978-80-551-2518-3

Pakobylky
Africká kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2014

Africká kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2014 bola africká kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na MS 2014, ktorú organizuje Africká volejbalová konfederácia (CAVB). Prebiehala od 3. júla 20138. marca 2014 a zúčastnilo sa jej 33 družstiev (pričom ďalších 11 sa pred jej začatím odhlásilo), ktoré súťažili o 3 postupové miesta na záverečný turnaj MS v Poľsku.

Nasadenie družstiev a systém kvalifikácie 
Kvalifikácia pozostávala z 3 kôl: subzonálneho, zonálneho a finálového kola. CAVB nasadila družstvá podľa zemepisnej polohy krajín, a všetky už do subzonálneho kola. Z 10-tich skupín (pôvodne ich malo byť 12) postúpilo 25 družstiev do zonálneho kola. 13 družstiev zo 6-tich skupín zonálneho kola spolu s 2 družstvami subzonálneho kola postúpilo do finálového kola. Týchto 15 družstiev bolo rozlosovaných do 3 finálových skupín, ktorých víťazi sa kvalifikovali na MS.

Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k 23. januáru 2013.

Subzonálne kolo

Skupina A 
 Chlef

Skupina B 
 Praia 

Pozn: Obe družstvá postúpili ako jediní dvaja zástupcovia CAVB zóny 2 priamo do finálového kola. Preto sa sni skupina N nehrala.

Skupina D 
 Ouagadougou

Skupina E 
 Abuja

Skupina F 
 N’Djamena

Skupina H 
 Kampala

Skupina I 
 Kigali

Skupina J 
 Maputo

Skupina K 
 Lilongwe

Skupina L 
 Victoria

Zonálne kolo

Skupina M 
 Radès

Skupina O 
 Niamey

Skupina P 
 Brazzaville

Skupina Q 
 Kigali

Skupina R 
 Molepolole

Skupina S 
 Vacoas-Phoenix

Finálové kolo

Skupina T 
 Yaoundé

Skupina U 
 Nairobi

Skupina V 
 Sfax

Referencie

Pozri aj 
 Africká kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2014

Externé odkazy 
 Kvalifikácia na oficiálnej stránke CAVB 
 Africká kvalifikácia na stránke todor66.com 

Volejbal v 2013
Volejbal v 2014
Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2014
Africká kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2014

Africká kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2014 bola africká kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na MS 2014, ktorú organizuje Africká volejbalová konfederácia (CAVB). Prebieha od 3. júla 20131. marca 2014 a zúčastnilo sa jej 32 družstiev (pričom ďalších 10 sa pred jej začatím odhlásilo), ktoré súťažili o 2 postupové miesta na záverečný turnaj MS v Taliansku. Nováčikmi kvalifikácie na MS bolo až 16 družstiev: , , , , , , , , , , , , , , , .

Nasadenie družstiev a systém kvalifikácie 
Kvalifikácia pozostávala z 3 kôl: subzonálneho, zonálneho a finálového kola. CAVB nasadila družstvá podľa zemepisnej polohy krajín, a všetky už do subzonálneho kola. Z 9-tich skupín (pôvodne ich malo byť 12) postúpilo 22 družstiev do zonálneho kola. 12 družstiev zo 6-tich skupín zonálneho kola spolu s 2 družstvami subzonálneho kola postúpilo do finálového kola. Týchto 14 družstiev bolo rozlosovaných do 2 finálových skupín, ktorých víťazi sa kvalifikovali na MS. 

Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k 23. januáru 2013.

Subzonálne kolo

Skupina A 
 Sidi Bou Said 

Pozn: Obe družstvá postúpili ako jediní dvaja zástupcovia CAVB zóny 1 priamo do finálového kola. Preto sa sni skupina M nehrala.

Skupina B 
 Dakar

Skupina D 
 Ouagadougou

Skupina E 
 Abuja

Skupina F 
 Libreville

Skupina H 
 Nairobi

Skupina J 
 Maputo

Skupina K 
 Lilongwe

Skupina L 
 Victoria

Zonálne kolo

Skupina N 
 Praia

Skupina O 
 Abidjan

Skupina P 
 Kinshasa

Skupina Q 
 Kampala

Skupina R 
 Lusaka

Skupina S 
 Vacoas-Phoenix

Finálové kolo

Skupina T 
 Alžír

Skupina U 
 Nairobi

Referencie

Pozri aj 
 Africká kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2014

Externé odkazy 
 Kvalifikácia na oficiálnej stránke CAVB 
 Africká kvalifikácia na stránke todor66.com 

Volejbal v 2013
Volejbal v 2014
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2014
Evanjelický kostol

Evanjelický kostol môže byť:

 Na Slovensku:
 Evanjelický kostol v Bardejove
 Evanjelický kostol v Blatnici
 Nový evanjelický kostol (Bratislava)
 Evanjelický kostol v Čankove
 Evanjelický kostol v Dobšinej
 Evanjelický kostol (Dúbravka)
 Evanjelický kostol (Rača)
 Drevený artikulárny kostol (Hronsek)
 Evanjelický kostol v Kameňanoch
 Nový evanjelický kostol (Kežmarok)
 Evanjelický kostol v Koceľovciach
 Evanjelický kostol (Košice)
 Evanjelický kostol (Liptovský Mikuláš)
 Evanjelický kostol v Martine
 Evanjelický kostol (Matejovce)
 Evanjelický kostol v Mošovciach
 Evanjelický kostol v Necpaloch
 Evanjelický kostol v Ochtinej
 Evanjelický kostol (Pezinok)
 Evanjelický kostol v Príbovciach
 Evanjelický kostol (Pribylina)
 Evanjelický kostol v Roštári
 Evanjelický kostol (Rusovce)
 Evanjelický kostol v Senici
 Evanjelický kostol (Spišská Nová Ves)
 Evanjelický kostol (Spišská Sobota)
 Evanjelický kostol (Spišské Podhradie)
 Evanjelický kostol (Štítnik)
 Evanjelický kostol v Štrbe
 Evanjelický kostol v Trnave
 Evanjelický kostol vo Vlachove
 Evanjelický kostol vo Východnej

 V Bulharsku:
 Evanjelický kongregačný kostol (Plovdiv)

 v Maďarsku
 Evanjelický kostol (Siófok)

Pozri aj 
 Evanjelická katedrála
 Nový evanjelický kostol
Železničná stanica Prievidza

Železničná stanica Prievidza je hlavná železničná stanica v Prievidzi. Nachádza sa na západnom okraji Starého Mesta a teda centra hornonitrianskej metropoly a prístupná je po ulici T. Vansovej. 

Tvorí dôležitý regionálny dopravný uzol, ktorý je križovatkou tratí z Ponitria, Turca a lokálnej trate z Nitrianskeho Pravna (pravidelná osobná doprava na trati Prievidza - Nitrianske Pravno od 7.decembra 2012 zastavená). 

Pre nákladnú dopravu od Novák a Handlovej slúži Chrenovecká spojka, ktorá južnou časťou mesta obchádza jeho centrum i železničnú stanicu. Stanica preto slúži najmä pre osobnú dopravu a nákladné vlaky končiace v Prievidzi, resp. pokračujúce po trati do Nitrianskeho Pravna .

Trate a doprava 
 Železničná trať Nové Zámky – Prievidza
 Železničná trať Prievidza – Nitrianske Pravno
 Železničná trať Prievidza – Horná Štubňa

Iné projekty

Zdroj 
 Železničná stanica Prievidza　

Prievidza
Doprava v Prievidzi
Železničná stanica Vrútky

Železničná stanica Vrútky je hlavná železničná stanica vo Vrútkach. 

Nachádza sa v severnej časti mesta a súčasťou rozsiahleho staničného areálu je depo. Križujú sa tu významné trate Žilina – Košice a Zvolen – Vrútky cez Banskú Bystricu alebo Kremnicu. Pôvodne sa tu križovala Košicko-bohumínska železnica a trať Budapešť – Fiľakovo – Zvolen – Kremnica – Vrútky, ktorá vytvárala severo-južné prepojenie územím hornatého Slovenska. Vybudovanie zázemia pre železnicu sem pritiahlo množstvo robotníkov a vytvorilo z málo významnej dedinky významný dopravný uzol.

Súčasťou železničného uzla Vrútky sú už od roku 1874  aj železničné dielne, ktoré dnes fungujú ako samostatná výrobno-opraváranská spoločnosť koľajových vozidiel ŽOS Vrútky. 

Zo stanice vychádzajú vlečky a koľajiská viacerých spoločností, pričom niekoľké strojárske spoločnosti sídlia priamo v susedstve stanice.

Trate a doprava 
 Železničná trať Zvolen – Vrútky (trať č. 170)
 Železničná trať Žilina – Košice (trať č. 180)

Galéria

Referencie

Literatúra

Zdroj 
 Železničná stanica Vrútky na Vlaky.net

Vrútky
Doprava vo Vrútkoch
Ledovyj dvorec Boľšoj

Ledovyj dvorec „Boľšoj“ () je multifunkčný štadión v ruskom meste Soči. Pôvodne bol postavený pre potreby Zimných olympijských hier 2014, pre súťaže v ľadovom hokeji. Po skončení olympijských hier by sa mal štadión využívať ako multifunkčné športové, koncertné a zábavné centrum.

Charakteristika 
Štadión bol navrhnutý tak, aby pripomínal zamrznutú kvapku vody. Základnými stavebnými materiálmi budovy sú betón, kov a sklo. Nachádzajú sa v nej okrem hlavnej športovej haly, ktorá pojme 12 000 divákov, aj veľkorysé priestory technického a technologického zázemia, tréningová hala, telocvične, hráčske kabíny, VIP priestory, kancelárie, bufety, reštaurácie a parkovisko, pričom časť priestorov je umiestnená v podzemí. Vďaka multifunkčnosti je možné kapacitu hlavnej arény rozšíriť v závislosti od typu podujatia na maximálne 15 000 sediacich divákov. Štadión pokrýva plochu 230 x , jeho celková výška vrátane podzemných častí je . Budova je pokrytá sférickou strechou s prevládajúcim perlovo-sivým až striebristým sfarbením. Celá jej plocha  v noci vďaka zabudovanému diódovému osvetleniu môže meniť farbu, alebo vytvárať rôznorodé obrazce. Počas dňa sklenené plochy bočných stien a strechy umožňujú prienik denného svetla, pričom zvonku sa javia ako zrkadlá. Večer sú sklenené plochy naopak priehľadné a umožňujú okoloidúcim nahliadnuť do interiérov štadióna.

Vzhľadom ku geografickej polohe štadióna je stavba konštrukčne navrhnutá tak, aby odolala zemským otrasom do hodnoty 9 stupňov Richterovej stupnice. Výstavba trvala 3,5 roka a stála 224,5 milióna eur. Na vybudovanie bolo použitých približne  betónu, z čoho 40% pohltili mohutné základy. 

Okrem hokejových turnajov je možné budovu upraviť pre účely konaní rôznorodých športových, či kultúrnych podujatí.

Názov 
Názov štadióna má evokovať dva hlavné významy. Primárne podčiarkuje zámer, že štadión predstavuje a bude predstavovať centrum masových športových a kultúrnych podujatí (, boľšoj = veľký). Zároveň má názov stavať na hlboko zakorenenej asociácii slova „boľšoj“ s Ruskom. „Boľšoj“ predstavuje v mnohých jazykoch ustálené slovné spojenie, ktoré označuje ruský Boľšoj teatr ako celosvetovo uznávanú známku najvyššej umeleckej kvality.

Dejiny 
Prvým testovacím podujatím, ktoré sa uskutočnilo na štadióne „Boľšoj“, bola krasokorčuliarska revue pod vedením Iliu Averbucha.

Významné podujatia konané na štadióne 
 Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2013 (18. - 28. apríl 2013)
 Hokejový turnaj na Zimných olympijských hrách 2014 (8. - 23. február 2014)

Referencie

Pozri aj 
 Zimné olympijské hry 2014

Iné projekty

Externé odkazy 
 Štadión „Boľšoj“ na oficiálnej stránke Zimných olympijských hier 2014
 O projekte výstavby štadióna
 Dokument o technológiách použitých v štadióne „Boľšoj“ 

Hokejové štadióny v Rusku
Športoviská na Zimných olympijských hrách 2014
Architektúra z 2012
Šport v Soči
Hokejové štadióny KHL
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002

Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na MS 2002, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 3.30. augusta 2001 formou troch turnajov a zúčastnilo sa jej 12 družstiev. Tie súťažili o 5 postupových miest na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Argentíne. Jediným nováčikom ázijskej kvalifikácie na MS bolo družstvo .

Výsledky

Skupina C 
 Alma-Ata

Skupina D 
 Dauha

Skupina E 
 Macao

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Ázijskej volejbalovej konfederácie

Zdroje 
 Kvalifikácia na oficiálnej stránke Medzinárodnej volejbalovej federácie 
 Kvalifikácia na stránke todor66.com 

Volejbal v 2001
Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002
Železničná stanica Leopoldov

Železničná stanica Leopoldov je železničná stanica tvoriaca významný železničný uzol na západnom Slovensku.

História 
Stanica vznikla na trati Trnava - Nové Mesto nad Váhom, na ktorej bola prevádzka otvorená 2. júna 1876. V tom čase však bol Leopoldov len stanicou na šírej trati. Odbočnou sa stala až 20. júla 1885, keď sem bola predĺžená trať zo Serede. Poslednou traťou zaústenou do stanice sa stala trať z Lužianok, ktorá bola sprevádzkovaná 31. marca 1898.

Trate a doprava 
Železničná trať Bratislava – Žilina
Železničná trať Galanta – Leopoldov
Železničná trať Leopoldov – Kozárovce

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Leopoldov
Leopoldov
Doprava v okrese Hlohovec
Stavby v okrese Hlohovec
Patmos

Patmos (, ) je malý grécky ostrov v Egejskom mori. Je jedným z najsevernejších Dodekanézskych ostrovov. Má 3 044 obyvateľov a rozkladá sa na ploche 34.05 km2. Historické centrum (Chorá) s monastierom sv. Jána a jaskyne Apokalypsy sú od roku 1999 zapísané na zozname lokalít Svetového dedičstva UNESCO. Zomrel tu apoštol Ján približne okolo roku 85 po Kr.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Ostrovy Grécka
Lokality Svetového dedičstva v Grécku
Pútnické miesta
Frasier Crane

Frasier Winslow Crane, M.D., Ph.D., Ed.D., A.P.A. je fiktívny americký psychiater, postava amerických televíznych sitkomov Na zdravie a Frasier, ktorú stvárnil americký herec Kelsey Grammer. Grammer za stvárnenie Frasiera vyhral päť cien Emmy, pričom ako prvý televízny herec získal viacero nominácií na cenu Emmy za stvárnenie tej istej postavy v troch rôznych seriáloch (2x za účinkovanie v Na zdravie, raz ako hosť v sitkome Wings (1992) a deväťkrát za účinkovanie v sitkome Frasier).

Na zdravie 

Postava sa prvý raz predstavila v epizóde seriálu Na zdravie v roku 1984, vystupoval tu ako objekt citov Diane Chambersovej, čím tak zamotal vzťah medzi Diane a Samom Malonom. Pôvodne sa Frasierovo vystúpenie malo obmedziť len na niekoľko epizód, vďaka Grammerovým hereckým výkonom, ktorého chválili producenti, sa z Frasiera stala postupne jedna z hlavných postáv a stály zákazník baru Cheers. Neskôr sa v sitkome Na zdravie oženil s psychiatričkou Lilith Sterninovou (Bebe Neuwirthová) a zanedlho sa im narodí syn Frederick Crane. Sitkom Na zdravie sa odohrával v Bostone, kde Frasier aj s rodinou býval. Po skončení seriálu Na zdravie sa postava Frasiera stala hlavným protagonistom spin-off seriálu Frasier, vďaka čomu sa postava Frasiera Crana objavovala na obrazovkách dokopy 20 rokov.

Frasier 

V spin-offe sa Frasier po rozvode s Lilith presťahuje do svojho rodiska, ktorým je americký Seattle, pričom Frederick je zverený do opatery jeho exmanželke. Tu sa zvíta so svojou rodinou (bola vytvorená pre sitkom Frasier, v seriály Na zdravie Frasier vravel, že je jedináčik a obaja rodičia mu zomreli): s otcom Martinom (policajt na dôchodku), s ktorým sa odcudzil, a so svojím puntičkárskym a upätým mladším bratom Nilesom, pod ktorého vplyvom sa z Frasiera stáva snob. Sitkom Frasier bol vysielaný v rokoch 1993 – 2004, na jeho konci Frasier odmieta pracovnú ponuku v San Franciscu a nasleduje Charlotte, do ktorej sa zaľúbil.

Referencie

Externé odkazy

Zdroj 

Televízne postavy
Frasier
Fiktívne postavy
Ferrari F355

Ferrari F355 (Typ F129) je športový automobil, ktorý od mája 1994 do roku 1999 vyrábala talianska automobilka Ferrari. Je evolúciou modelu Ferrari 348 a nahradený bol modelom Ferrari 360. Je to automobil s motorom V8 pred zadnou nápravou a zadným náhonom, pričom sa vyrábal v karosárskych variantoch kupé, targa alebo kabriolet.

Špecifikácie
Odhliadnuc od zväčšenia objemu z 3,4 na 3,5 litra, hlavnou zmenou medzi motorom V8 v modeli 348 a F355 je použitie 5-ventilovej hlavy valcov. Tento nový dizajn hlavy valcov umožnil lepšie nasávanie vzduchu do motora, čo malo za následok zvýšenie výkonu na 279 kW/380 koní. Kompresný pomer motora je 11:1 a riadenie motora zaobstarávala v roku 1995 riadiaca jednotka Bosch Motronic M2.7, ktorá bola neskôr v roku 1996 nahradená verziou M5.2.

Rám je oceľový monokok so zadným pomocným trubkovým rámom a s nezávislým predným a zadným odpružením s rozdielne dlhými priečnymi trojuholníkovými ramenami a s teleskopickými plynovými tlmičmi a vinutými pružinami. Pruženie je nastaviteľné v dvoch stupňoch: "Comfort" a "Sport". automobilka Ferrari vybavila všetky sériové F355 pneumatikami Pirelli, s rozmermi 225/40ZR 18 vpredu a 265/40 ZR 18 vzadu.

Aerodynamický dizajn modelu F355 sa testoval v aerodynamickom tuneli viac ako 1300 hodín. Pri uvedení boli k dispozícii dve verzie: kupé Berlinetta a targa GTS. Verzia Spider (kabriolet) bola uvedená v roku 1995. V roku 1997 bola na modeli F355 F1 uvedená elektrohydraulická manuálna prevodovka s radením pádlami pod volantom.

Celkovo sa vyrobilo 11 273 automobilov Ferrari F355.

Výkony
 Maximálny výkon pri ot/min: 279 kW/380 koní pri 8250*
 Pomer koní/liter: 109 koní/l
 Krútiaci moment pri ot/min: 363 Nm pri 6000
 0–96 km/h: 4,6 s
 0–100 km/h: 4,7 s
 0–160 km/h: 10,8 s
 Štvrť míle: 12,9 s
 0–1000 m: 23,7 s
 Maximálna rýchlosť: 295 km/h

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy
 Ferrari 355 Parts & Production Guides
 Ferrari 355 Register
 Oficiálna webstránka Ferrari

Zdroj

Automobily Ferrari
Športové automobily
Automobily so zadným náhonom
Targy
Kupé
Kabriolety
Provisorium (album)

Provisorium je prvý štúdiový album slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho z roku 1973. Zostava hudobníkov tu vystupuje pod názvom Provisorium.

Zoznam skladieb

A1 
Christmas Time / Čas Vánoc / Čas Vianoc (19:40)

B1 
Looking For The Place To Spend Next Summer / Hledám místo, kde strávím příští léto / Hľadám miesto, kde strávim budúce leto (06:00)

B2 
Apple Tree In Winter / Jabloň v zimě / Jabloň v zime (04:50)

B3 
I Have Found / Pochopil jsem / Pochopil som (07:55)

Poznámky 
Album sa nahrával 5. — 21. júna 1972 v pražskom štúdiu Supraphonu v Dejviciach.

Ďalšie verzie albumu 
Supraphon (1 13 1380) 1975 (exportná verzia pre Artia)
Supraphon  (1 13 1380) 1979 (exportná verzia pre Artia)
Bonton Music 1995 (CD)
OPUS (912840-2) 2012 (2CD, + Dežo Ursiny: Pevnina detstva)

Albumy Deža Ursinyho
Hudobné albumy z 1973
Ján Vilikovský

Ján Vilikovský (* 13. júl 1937, Palúdzka) je slovenský prekladateľ, teoretik prekladu a pedagóg. 

Pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, neskôr ako šéfredaktor a riaditeľ vydavateľstva Tatran. Taktiež dlhé roky prednášal americkú literatúru a dejiny na Univerzite Komenského. Pôsobil aj ako veľvyslanec SR v Spojenom kráľovstve. Následne viedol Literárne informačné centrum a stal sa docentom a neskôr dekanom na Filozofickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.

Do slovenčiny preložil mnohé z najvýznamnejších diel prevažne americkej literatúry od autorov ako Norman Mailer, William Faulkner, Ernest Hemingway, či Francis Scott Fitzgerald. Je považovaný za historicky najvýznamnejšieho slovenského prekladateľa anglicky písanej literatúry a je nositeľom mnohých ocenení za umelecký preklad, napr. Ceny Jána Hollého.

V roku 1984 mu vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, v edícii Studia litteraria vyšlo literárnovedecké dielo Preklad ako tvorba, ktoré bolo nedávno znova vydané v českom preklade. 

Je bratom spisovateľa Pavla Vilikovského.

Externé odkazy 
 

Slovenskí prekladatelia
Slovenskí diplomati
Veľvyslanci Slovenska v Spojenom kráľovstve
Súrodenci v literatúre
Laureáti Ceny Jána Hollého
Dekani Filozofickej fakulty Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici
Vyučujúci na Univerzite Komenského v Bratislave
Osobnosti z Liptovského Mikuláša
Zimné paralympijské hry 2014

XI. zimné paralympijské hry sa konali od 7. do 16. marca 2014 v Soči. Rozhodlo o tom hlasovanie Medzinárodného olympijského výboru dňa 4. júla 2007.

O 72 medailových sád bojovalo 547 športovcov zo 45 krajín.

Športy 
  Biatlon
  Beh na lyžiach
  Curling
  Sledge hokej
  Alpské lyžovanie

Termíny súťaží

Slovenskí športovci 
Slovensko na hrách reprezentovalo 24 športovcov, čo bolo najviac na paralympiádach. Svoj sľub zložili do rúk prezidenta 24. februára 2014. Po prvýkrát mohli diváci sledovať priamy prenos aj mimo otvorenia. RTVS ponúkla prenosy zo súťaží v zjazdovom lyžovaní, kde malo Slovensko adeptov na medailové umiestnenie. Celkovo slovenskí športovci získali 3 zlaté, dve strieborné a dve bronzové medaily.

Slovenskí športovci súťažili:
 curlingu na vozíku
 Radoslav Ďuriš
 Branislav Jakubec
 Alena Kánová
 Monika Kunkelová
 Dušan Pitoňák

 alpskom lyžovaní
 Michal Beladič (B2)
 Daniel Cintula (B3)
 Radomír Dudáš (B2)
 Henrieta Farkašová (B3)
 Miroslav Haraus (B2)
 Norbert Holík (B3)
 Jakub Krako (B2)
 Marek Kubačka (B1)
 Petra Smaržová (B3)

 bežeckom lyžovaní
 Vladimír Gajdičiar

 a parasnoubordingu 
 Marek Hlavina

Slovenskí medailisti 

Slovenskí športovci získali medaily hneď v prvý deň súťaží. V zjazdárskej súťaži zrakovo postihnutých v stredisku Krasnaja Poľana sa Henrieta Farkašová spolu s navádzačkou Natáliou Šubrtovou umiestnila na prvom mieste. Pred druhou umiestnenou mala náskok 2,73 sekundy. Miroslav Haraus s navádzačom Marošom Hudíkom obsadil v rovnakej disciplíne druhé miesto, so stratou na víťaza len 0,25 sekundy. Jakub Krako skončil na štvrtom mieste, Radomír Dudáš na desiatom a Michal Beladič na jedenástom. Najúspešnejšou športovkyňou sa stala Henrieta Farkašová, ktorá s navádzačkou Natáliou Šubrtovou získala dve zlaté a jednu bronzovú medailu. Druhé zlato získala v obrovskom slalome, bronz v slalome. Petra Smaržová získala bronz rovnako v slalome a piate miesto v obrovskom slalome. Jakub Krako pridal striebro v obrovskom slalome a cenné, aj keď nie pódiové umiestnenia si zapísali aj Radomír Dudáš, či premiérovo štartujúci tím curlerov.

Maskoti 

Maskotmi Zimných paralympijských hier 2014 boli dve nadprirodzené postavičky - ohnivý chlapček „Lučik“ a snehové dievčatko „Snežinka“. Verejnosti boli návrhy predstavené 7. februára 2011 a 26. februára 2011 sa oficiálne stali maskotmi Hier.

Referencie

Pozri aj 
 Zimné olympijské hry 2014

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka hier 
 Hry na stránke Slovenského paralympijského výboru
 Oficiálna webstránka MOV 

 
Šport v 2014
2014
Paralympiáda
2014 v Rusku
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2002

Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2002 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na MS 2002, ktorú organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konala sa od 18. januára2. septembra 2001 a zúčastnilo sa jej 9 družstiev. Tie súťažili o 5 postupových miest na záverečný turnaj MS, ktoré sa uskutočnili v Nemecku. Jediným nováčikom ázijskej kvalifikácie na MS bolo družstvo . 

Kvalifikácia pozostávala z 2 kvalifikačných kôl. Z jedinej skupiny 1. kola postúpili 2 družstvá do druhého kola. To pozostávalo z 2 skupín, z ktorých 2 družstvá v každej skupine a najlepšie družstvo z tretích miest sa kvalifikovali na MS.

Výsledky

1. kolo

Podskupina B 
 Kolombo

2. kolo

Skupina C 
 Bangkok

Skupina D 
 Macao

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Ázijskej volejbalovej konfederácie

Zdroje 
 Kvalifikácia na oficiálnej stránke Medzinárodnej volejbalovej federácie 
 Kvalifikácia na stránke todor66.com 

Volejbal v 2001
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2002
Prci, prci, prcičky (séria)

Séria filmov Prci, prci, prcičky je séria teenagerských komédií spoločnosti Universal Pictures. Séria zahŕňa pôvodný film Prci, prci, prcičky a jeho tri priame pokračovania a ďalšie štyri spin-off filmy.

Filmy

Filmy s pôvodnými hercami 
 Prci, prci, prcičky (American Pie; 1999)
 Prci, prci, prcičky 2: Pikantné pokušenie (American Pie 2; 2001)
 Prci, prci, prcičky 3: Svadba (American Wedding; 2003)
 Prci, prci, prcičky: Stretávka (American Pie: Reunion; 2012, s hlavnými hercami z pôvodnej série)

Ďalšie pokračovanie s vedľajšími hercami 
 Prci, prci, prcičky: V tábore (American Pie Presents: Band Camp; 2005)
 Prci, prci, prcičky: Nahá míľa (American Pie Presents: The Naked Mile; 2006)
 Prci, prci, prcičky: Kozy, bobry a iné zvery (American Pie Presents: Beta House; 2007)
 Prci, prci, prcičky: Kniha lásky (American Pie Presents: The Book of Love; 2009)

Hlavné postavy 
Prvé tri diely sa točia okolo Jima Levensteina (Jason Biggs), ktorý v prvom filme príde o panictvo, v druhom sa snaží si nezáväzne užívať a v treťom sa rozhodne oženiť so svojou vyvolenou. Dôležitou postavou týchto filmov je tiež Steve Stifler (Seann William Scott). Prostredníctvom jeho príbuzných je vysvetlená nadväznosť filmov. Hlavným hrdinom štvrtého dielu je jeho brat Matt (Tad Hilgenbrink), ktorý vyznáva rovnakú filozofiu ako Steve (túžia neustále po sexe a zábave). Vo filmoch Nahá míľa a Kozy, bobry a iné zvery je ústrednou postavou jeho bratranec Erik (John White), ktorý nie je "správny" Stifler, pretože na začiatku je ešte panic. V týchto filmoch reprezentuje "stiflerovský spôsob života" ďalší bratranec Dwight (Steve Talley). Posledný diel Stretávka sa opäť točí okolo postáv z pôvodnej trilógie. Jedinou postavou, ktorá sa objaví vo všetkých filmoch, je Jimov otec (Eugene Levy).

Zdroj 

Filmové série
Neológia (judaizmus)

Neológia je reformný smer v judaizme, ktorý vznikol v 19. storočí, na území Uhorska.

Všeobecne 
V roku 1840 uhorská vláda zákonom č. 29/1840, známym ako Deákov zákon, povolila Židom na celom území Uhorského kráľovstva usadiť sa v mestách, vykonávať živnosť a vlastniť továrenské podniky. Z pohľadu Židov to tiež znamenalo, že mohli začať aj ich zápas za emancipáciu. Pritom plná občianska rovnoprávnosť Židov bola formálne deklarovaná v roku 1867, po rakúsko-uhorskom vyrovnaní. 19. storočie tak v dejinách židovskej spoločnosti predstavuje obdobie ich zápasu o vnútornú, náboženskú reformu, ktorá vychádzala z myšlienkových prúdov osvietenstva.

Rozdielnosť 
Reformné kruhy do polovice 19. storočia bojovali za zavedenie nových prvkov do bohoslužieb, alebo rozmiestnenia sakrálnych predmetov v synagógach. Neológovia sa snažili o zrušenie partikularizmu a separatizmu. Podľa ich predstáv sa mali Židia zmeniť na Maďarov mojžišskej konfesie. Neológia judaizmus ponímala v zmysle , že Žid je veriacim z dôvodu, že takým chce byť. V druhej polovici 19. storočia v Uhorsku pôsobili tri druhy židovských náboženských obcí: ortodoxné, neologické a status quo ante. V roku 1865 sa stretlo 21 ortodoxných rabínov v Michalovciach, kde padlo rozhodnutie postaviť sa voči reformám neológov.

Uzákonenie rozluky 
Na kongrese, ktorý sa konal v Pešti od 14. decembra 1868 do 24. februára 1869 boli prijaté základné organizačné smernice pre náboženské obce a školstvo, ktoré boli predzvesťou rozluky židovských náboženských obcí v Uhorsku. Oficiálne uhorská vláda povolila rozluku židovských náboženských obcí až v roku 1872.

V roku 1895 zrovnoprávnil uhorský parlament judaizmus s ostatnými uznávanými náboženstvami Uhorska. Ortodoxia zamietala sionizmus z teologických príčin a neológia z národnostných dôvodov. Sionisti predstavovali Židov nacionalistov, a neológovia sa považovali za „Maďarov mojžišského vyznania“. Z tohto dôvodu sa od sionistov odkláňali. Treba poznamenať, že myšlienky neologického smeru boli zhodné so záujmami uhorskej vlády.

Iné projekty

Použitá literatúra 
 BÁRKÁNY , E. –DOJČ, Ľ.: Židovské náboženské obce na Slovensku. Vesna, Bratislava 1991, s. 438.
 JELÍNEK, J.: Židia na Slovensku v 19. a 20. storočí. Zborník  statí, časť I., Bratislava 1999.

Judaizmus
Dejiny Uhorska
SYMA Rendezvény és Kongresszusi Központ

SYMA Rendezvény és Kongresszusi Központ je výstavný a kongresový komplex v maďarskom hlavnom meste Budapešť. Ide o jedno z najmodernejších centier v Maďarsku, v ktorom sa konajú významné športové, výstavné a kultúrne podujatia. Komplex bol otvorený v roku 2000 na mieste pôvodnej budapeštianskej športovej haly, ktorá vyhorela v roku 1999 a aktuálne pozostáva z troch samostatných multifunkčných hál s celkovou plochou .

V januári 2014 sa tu konali Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2014, vo februári 2014 tu budú prebiehať tenisové súťaže 1. skupiny Fed Cupu.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka  

Stavby v Budapešti