joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Miroslav Korba

Generálmajor Ing. Miroslav Korba (* 15. október 1963, Bardejov, Česko-Slovensko) je slovenský generál. V súčasnosti je pridelenec obrany na slovenskom veľvyslanectve vo Washingtone s pôsobnosťou pre USA a Kanadu. Od 15. septembra 2012 do 1. augusta 2017 pôsobil vo funkcii veliteľa Vzdušných síl OS SR. Do prvej generálskej hodnosti brigádny generál bol prezidentom Slovenskej republiky Ivanom Gašparovičom vymenovaný k 30. januáru 2013.

Život a vzdelanie 
Po absolvovaní Vojenského gymnázia Banská Bystrica v roku 1982 absolvoval Vysokú vojenskú leteckú školu Košice.

Vojenská kariéra

Začiatky 
V roku 1986 sa stal starším pilotom roja lietadiel L-39 – PVOŠ v Brne, v roku 1989 učiteľom lietania výcvikovej letky L-39 v Piešťanoch. Od roku 1992 bol starším pilom Su-25 v Piešťanoch a Trenčíne.

V Prešove 
V roku 1993 sa stal kapitánom vrtuľníka Leteckej základne Prešov. Na tomto mieste pôsobil až do roku 2012. V roku 1995 sa stal dôstojníkom streleckej a taktickej prípravy. Od roku 1996 bol veliteľom roja, od 1999 veliteľ letky a od roku 2005 veliteľ krídla LZ Prešov a veliteľ letekej základne generálplukovníka Jána Ambruša Prešov. V roku 2009 sa stal veliteľom Vrtuľníkového krídla generálplukovníka Jána Ambruša Prešov.

Veliteľ vzdušných síl OS SR 
Vo funkcii veliteľa Vzdušných síl SR pôsobil od 15. septembra 2012 do 1. augusta 2017. Jeho predchodcom bol Martin Babiak. Pred prevzatím funkcie povedal, že „bol by rád, keby sa podarilo zvýšiť schopnosť leteckej techniky na to, aby mohli plnohodnotne vykonávať aj letecký výcvik.“ 19. apríla 2016 bol prezidentom Andrejom Kiskom povýšený do hodnosti generálmajor. Počas výmeny veliteľa v júli 2017 Korba poznamenal: „Keďže som stále aktívny pilot, na jednej strane je mi ľúto, že budem musieť ukončiť svoju vojenskú leteckú kariéru, no na strane druhej, mám nesmiernu radosť z toho, že moje očakávania sa plnia a vzdušné sily sa začali prezbrojovať na novú leteckú techniku, ktorá výrazne pozdvihne kvalitatívnu úroveň spôsobilostí jednotiek vzdušných síl“.

Vojenská diplomacia 
Genmjr. Korba je pridelencom obrany pre USA a Kanadu na veľvyslanectve SR vo Washingtone, D.C.

Referencie

Externé odkazy 
 Životopis Miroslava Korbu

Osobnosti z Bardejova
Príslušníci Ozbrojených síl Slovenskej republiky
Absolventi Vysokej vojenskej leteckej školy Košice
Slovenskí generáli
Slovenskí letci
Slovenskí vojenskí diplomati
Velitelia Vrtuľníkového krídla generálplukovníka Jána Ambruša
Velitelia Vzdušných síl Slovenskej republiky
Imrich Lichtenfeld

Imrich "Imi" Lichtenfeld (* 26. máj 1910, Budapest, Rakúsko-Uhorsko† 9. január 1998, Netanya, Izrael) bol pôvodom maďarský žid, neskôr známy ako izraelský cvičiteľ a zakladateľ bojového umenia a systému sebaobrany Krav maga. Bol taktiež známy pod menom Imi Sde-Or, hebrejský doslovný preklad jeho mena, (kalk).

Životopis  
Lichtenfeld sa narodil 26. mája 1910, v Budapešti za čias Rakúsko-Uhorska do židovskej rodiny. Detstvo a dospievanie prežil v Bratislave. Jeho otec, Samuel Lichtenfeld, bol vrchným inšpektorom "pozsonyskej" polície a bývalým cirkusovým akrobatom. Lichtenfeld trénoval na Herculovom Gymnáziu, ktoré bolo vo vlastníctve jeho otca a kde vyučoval sebaobranu.

Lichtenfeld bol už od mladosti úspešný boxer, zápasník, a gymnasta. Súťažil na národných aj medzinárodných podujatiach a bol šampiónom a členom Slovenského národného zápasníckeho tímu. V roku 1928 zvíťazil na slovenskom šampionáte v zápasení, v kategórií mládeže, a v roku 1929 v kategórií dospelých na šampionáte v ľahkej a strednej váhe. V ten istý rok taktiež získal víťazstvo na národnom šampionáte v boxe a medzinárodnom šampionáte v gymnastike.

Vývoj Krav Maga 
V prvej polovici 40tych rokov ohrozovali židov žijúcich v Bratislave antisemitské povstania. Spolu s ďalšími židovskými boxermi a zápasníkmi pomáhal Lichtenfeld v obrane ich židovskej komunity proti rasistickým skupinám. Hneď ako si uvedomil, že šport má málo spoločného so skutočným bojom, začal s vývojom systému techník pre praktickú sebaobranu v život-ohrozujúcich situáciách. Lichtenfeld v Krav maga zostavil súbor techník z viacerých bojových umení (Karate,Judo, Box...) a zjednodušil ich tak aby sa dali použiť v akejkoľvek situácii a boli postačujúce na rýchlu a účinnú sebaobranu a elimináciu protivníka.

Referencie 

Maďarské osobnosti židovského pôvodu
Maďarskí boxeri
Izraelské osobnosti židovského pôvodu
Osobnosti z Budapešti
Slovenské osobnosti židovského pôvodu
Slovenskí boxeri
Slovenskí gymnasti
Slovenskí zápasníci
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2013

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2013 boli v poradí 15. MS tejto vekovej kategórie. Konali sa od 18. do 28. apríla 2013 v ruskom Soči. Družstvá boli rozdelené do dvoch skupín po 5 tímov. Prví štyria z každej skupiny postúpili do play-off, poslední hrali o udržanie.

Štadióny

Základné skupiny 

Všetky časy sú miestne. (Moskovský čas – UTC+04:00)

Skupina A 

|}

Skupina B 

|}

O záchranu 

 vyhralo 2:0 na zápasy a zachránilo sa v najvyššej divízii.  zostúpilo do I. A divízie.

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

Zápas o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

I. B divízia
Turnaj I. B divízie MS 2013 sa hral v Tychách v Poľsku od 14. do 20. apríla 2013.

|}

II. A divízia
Turnaj II. A divízie MS 2013 sa hral v Tallinne v Estónsku od 31. marca do 6. apríla 2013.

|}

II. B divízia
Turnaj II. B divízie MS 2013 sa hral v Belehrade v Srbsku od 9. do 15. marca 2013.

|}

III. A divízia
Turnaj III. A divízie MS 2013 sa hral v Tchaj-peji na Taiwane od 11. do 16. marca 2013.

|}

III. B divízia
Turnaj III. B divízie MS 2013 sa hral v İzmite v Turecku od 7. do 10. februára 2013.

|}

Referencie

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov
Ľadový hokej v 2013
Ľadový hokej v Rusku
Šport v Asiagu
Kostol najsvätejšieho mena Ježišovho (Atotonilco)

Kostol najsvätejšieho mena Ježišovho v Atotonilco () je jedinečný rímskokatolícky barokový kostol.

V roku 1994 bol zapísaný na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.

Nachádza sa v mexickom štáte Guanajuato približne 11 km severne od mesta San Miguel de Allende, ktorého historické jadro je pod spoločným zápisom s touto stavbou taktiež kultúrnym dedičstvom UNESCO.

Vznikol v 18. storočí. Jeho architektúra unikátnym spôsobom spája vtedajšiu európsku (španielsku), kreolskú a pôvodnú mezoamerickú kultúru a umenie v Novom Španielsku. Interiér chrámu v priebehu 20. storočia vyzdobil muralista Miguel Antonio Martínez de Pocasangre.

Fotogaléria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 El Clima.com
 De paseo.com
 Atotonilco el Viejo

Zdroj 

Kostoly v Mexiku
Kostoly zasvätené Ježišovi Kristovi
Lokality Svetového dedičstva v Mexiku
Eric Heiden

Eric Arthur Heiden (* 14. jún 1958, Madison, Wisconsin, USA) je bývalý americký rýchlokorčuliar a cyklista.

Životopis 
V roku 1975 sa prvýkrát zúčastnil na majstrovstvách sveta juniorov, na ktorom skončil na desiatom mieste, o rok neskôr už získal striebornú medailu. Na olympiáde v roku 1976 skončil ešte bez medaily.

V rokoch 19771979 úplne ovládol svetové rýchlokorčuliarske šampionáty, v rokoch 1977 a 1978 vyhral viacbojárske, šprintérske i juniorské majstrovstvá a v roku 1979 viacbojársky a šprintérsky šampionát. Záverečným a konečným vrcholom jeho kariéry bola sezóna 1979/1980 v ktorej zvíťazil na majstrovstvách sveta v šprinte, na majstrovstvách sveta vo viacboji získal striebro a v ktorej predovšetkým vybojoval na olympiáde v roku 1980 zlaté medaily vo všetkých piatich disciplínach 500 m, 1000 m, 1500 m, 5000 ma 10 000 m, čo sa nikdy žiadnemu inému rýchlokorčuliari v histórii nepodarilo. S piatimi zlatými je najúspešnejším športovcom jedného ročníka zimných olympijských hier.

Po ukončení rýchlokorčuliarskej kariéry začal pretekať ako profesionálny cyklista, zúčastnil sa aj pretekov Giro d’Italia 1985 a Tour de France 1986. Vyštudoval Leland Stanford Junior University, pracuje ako ortopéd a venuje sa športovému lekárstvu.

Jeho sestra Beth je tiež bývalou rýchlokorčuliarkou a cyklistkou.

V rokoch 1977, 1978, 1979 a 1980 dostal cenu Oscara Mathisena a je jediným pretekárom, ktorý toto rýchlokorčuliarske ocenenie získal štyrikrát.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Eric Heiden at SpeedSkatingStats.com
 PB's and a link to all his International Championships
 Eric Heiden's U.S. Olympic Team bio 
 Eric Heiden interview on 25th anniversary of Olympic heroics
 IOC 1980 Winter Olympics
 Current skaters comment on Heiden's legacy
 Race-by-race analysis by Heiden
 Scientific approach to find the best skater of all times, University of Groningen, The Netherlands (Dutch)
 Book Review of Faster, Better, Stronger at Letters on Pages

Zdroj 

Rýchlokorčuliari
Cyklisti USA
Olympijskí víťazi USA
Olympijskí víťazi v rýchlokorčuľovaní
Absolventi Stanford University
Osobnosti z Madisonu (Wisconsin)
Walter Kohn

Walter Kohn (* 9. marec 1923, Viedeň, Rakúsko – † 19. apríl 2016, Santa Barbara, Kalifornia, USA) bol americký chemik rakúskeho pôvodu.

Životopis 
Ako dieťa unikol pred nacistami z Rakúska v známom transporte detí do Anglicka, ale jeho rodičia zahynuli. Roku 1940 bol evakuovaný do Kanady, kde vyštudoval na University of Toronto fyziku a matematiku. Doktorát z fyziky získal roku 1948 na Harvarde.

V päťdesiatych rokoch pôsobil na Carnegie-Mellonovej univerzite a roku 1957 prijal občianstvo USA. Roku 1960 prešiel ako profesor fyziky na novo založenú Kalifornskú univerzitu v San Diegu, kde zostal do roku 1979. Potom sa stal prvým riaditeľom Kavliho inštitútu teoretickej fyziky v Santa Barbare. Roku 1984 prijal pozíciu profesora fyziky na Kalifornskej univerzite v Santa Barbare, kde pôsobil ako emeritný profesor.

V roku 1998 získal Nobelovej ceny za chémiu spolu s Johnom. A. Poplom za objavy, ktoré pomáhajú odhaliť tajomstvo obostierajúce štruktúru hmoty,, konkrétne za lepšie pochopenie elektrických vlastností hmoty.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Walter Kohn na University of California
 Biografia

Zdroj 

Osobnosti z Viedne
Fyzici USA
Chemici USA
Fyzici židovského pôvodu
Chemici židovského pôvodu
Vysokoškolskí pedagógovia USA
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu
Nositelia Nobelovej ceny z USA
Nositelia National Medal of Science
Osobnosti USA židovského pôvodu
Naturalizované osobnosti USA
Preživší holokaust
Absolventi University of Toronto
Absolventi Harvard University
Členovia United States National Academy of Sciences
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Členovia Ruskej akadémie vied
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Boky

Boky sú národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Poľana.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Budča a Tŕnie v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1964 na rozlohe 176,4900 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.

Predmetom ochrany je: CHÚ predstavuje jednu z najsevernejších lokalít xerotermných rastlinných a živočíšnych druhov s výskytom zaujímavých geologických výtvorov. CHÚ je využité ako vedecký objekt TU vo Zvolene pre fyto- a zoogeografické štúdium.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Boky, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Národné prírodné rezervácie v Banskobystrickom kraji
Chránené územia v okrese Zvolen
Budča
Tŕnie
Mláčik

Mláčik je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Poľana.

Nachádza sa v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1982 na rozlohe 147,2000 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.

Predmetom ochrany je: Chránené územie je zriadené na ochranu zachovaných spoločenstiev jedľovo-bukového lesného vegetačného stupňa s porastmi jelše a výskytom ďalších fytocenologicky významných druhov rastlín na vedeckovýskumné a kultúrno-výchovné ciele.

Referencie

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Mláčik, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Národné prírodné rezervácie v Banskobystrickom kraji
Chránené územia v okrese Zvolen
Železná Breznica
Sliač
Ponická dúbrava

Ponická dúbrava je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje CHKO Poľana.

Nachádza sa v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené a novelizované v rokoch 1895, 1933 a 1983 na rozlohe 13,3400 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.

Predmetom ochrany je: Chránené územie je zriadené na ochranu zachovalých prirodzených spoločenstiev kyslých dubových bučín na kremencoch na vedecko-výskumné ciele.

Spolu s národnou prírodnou rezerváciou Príboj bola Ponická dúbrava vyhlásená už v roku 1895 budapeštianskym Ministerstvom orby.

Referencie

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Ponická Dúbrava, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územie, štátnej ochrany prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Národné prírodné rezervácie v Banskobystrickom kraji
Chránené územia v okrese Banská Bystrica
Poniky
Rovienky

Rovienky, Dolina Rovienok, Dolina Rovienky, nesprávne  Rovienková dolina, (, , ) je bočná dolina Bielovodskej doliny vo Vysokých Tatrách. Tiahne sa v dĺžke  na ploche  spod hlavného hrebeňa Vysokých Tatier od Malého Javorového štítu po Svišťový štít. Zo strán je ohraničená rázsochou Širokej a vedľajším severozápadným hrebeňom Svišťového štítu.

Názov 
Je ľudového pôvodu. Poukazuje na plošinky, ktoré sú v doline. Poliaci rozlišujú štyri časti doliny. Lapszańskie Ogrody (Lapšanské záhrady), Skrajne Rówienky (Predné Rovienky), Pośrednie Rówienki (Prostredné Rovienky), Zadnie Rówienki (Zadné Rovienki).

Okolie 
Dolinu ohraničuje na severnej strane hrebeň začínajúci sa Štítom nad Zeleným, na východe Malým Javorovým štítom, na juhovýchode Hranatou vežou (za ktorými je Veľká Studená dolina) a na juhu Svišťovým štítom (rozdeľuje Veľkú Studenú dolinu a Svišťovú dolinu), z ktorého na západ vybieha hrebeň Svišťových veží. V hornej časti doliny je Rovienkové pleso

Turistika 
Do doliny nevedie turistický chodník. Je chránenou prírodnou rezerváciou.

Zaujímavosť 
Dolinu navštevovali už v 17. storočí hľadači pokladov. Neskôr tam pásli ovce. Na konci 19. storočia sa tu objavovali lovci kamzíkov. V medzivojnovom období sa v doline objavovali lyžiari.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Rovienky
Fotografia doliny Rovienky
Poloha na turistickej mape

Doliny Vysokých Tatier
Anna Kotočová

Anna Kotočová, rod. Janoštinová, (* 6. apríl 1968, Trstená) je bývalá slovenská basketbalistka, reprezentantka Česko-Slovenska a Slovenska.

Kariéra 
V roku 1990 vyhrala v drese Slávie PF Banská Bystrica česko-slovenskú ligu, bol to historicky prvý titul pre slovenský klub. V lige odohrala šesť sezón (19841990), nastrieľala 2 613 bodov. Od roku 1990 pôsobila vo Francúzsku v klube BAC Mirande a od roku 1994 v CJM Bourges. S týmto klubom sa stala šesťnásobnou majsterkou krajiny, trikrát vyhrala Euroligu a raz Pohár Liliany Ronchettiovej. Jej prednosťami boli výborné bránenie, pozičná hra a doskakovanie.

Česko-Slovensko reprezentovala v rokoch 1985 až 1992, odohrala 203 medzištátnych zápasov. Od roku 1993 reprezentovala Slovensko. Zúčastnila sa troch olympiád, štartovala na štyroch majstrovstvách sveta a na ôsmich majstrovstvách Európy. Na svetových šampionátoch obsadila s družstvom Česko-Slovenska dvakrát štvrté miesto, s reprezentáciou Slovenska bola na MS 1994 piata. Na majstrovstvách Európy získala dve strieborné a jednu bronzovú medailu, štyrikrát obsadila s družstvom štvrtú priečku.

V roku 2000 vyhrala anketu o Najlepšiu basketbalistku Slovenska v 20. storočí.

Úspechy 
 Oympijské hry
1988 – 8. 1992 – 6. 2000 – 7.
 Majstrovstvá sveta
1986 – 4., 1990 – 4., 1994 – 5., 1998 – 7.
 Majstrovstvá Európy
 1989, 1997
 1993
  víťazka Euroligy: 1997, 1998, 2001
  víťazka Pohára Liliany Ronchettiovej: 1995

Ocenenia 
 Basketbalistka 20. storočia na Slovensku
 Najlepšia basketbalistka Slovenska (1987, 1988, 1997, 2000)

Referencie

Externé odkazy 
 Anna Kotočová-Janoštinová na sports-reference.com
 Anna Kotočová-Janoštinová na fiba.com

Slovenské basketbalistky
Slovenskí olympionici
Česko-slovenskí olympionici
Osobnosti z Trstenej
Veľký prospekt Prahy z Petřína

Veľký prospekt Prahy z Petřína je lept Václava Hollara pozostávajúci z troch listov (dokopy majú rozmery 28 × 113,5 cm), v katalógu Hollarových výtlačkov uvádzaný pod číslom P880(a-c). Lept bol vydaný v Antverpách roku 1649 a vložený bol do Topographie Bohemiae, Moraviae et Silesiae (16. diel Topographia Germaniae), ktorá vyšla v 1650. Vyšiel nedlho po ďalšom Hollarovom veľkom pohľade, v roku 1647 bol vydaný jeho veľký pohľad na Londýn. Na strednom liste nad legendou sa nachádza podpis, kde Hollar uvádza, že lept vznikol na základe kresby, ktorú vydal roku 1636. Roku 1636 sa so svojím novým mecenášom Thomasom Howardom nakrátko vrátil z nemeckých krajín do Prahy a potom sa vydal do Anglicka. Predpokladá sa, že sa kresba dochovala a dnes je v držbe Národnej galérie v Prahe.

Pohľad je zachytený z vyvýšeného miesta na Petříne (Hora sv. Vavřince) a Praha je tu zachytená od Hradčian po Vyšehrad, naľavo je rámcom ruina (s priehľadom na Strahov), napravo potom Hladová zeď. Časti Prahy (Hradčany, Malá Strana, Staré Město a Nové Město) sú popísané a nad nimi sú mestské znaky (na strednom liste je ešte ríšsky a český znak). Vedľa toho sú v oreze niektoré dôležité miesta (budovy) popísané, dvadsať miest označených číslami a v legende popísaných (popisy sú česky, latinsky a nemecky).

Význam 
Hollarov pohľad možno porovnať s dvoma veľkými pohľadmi 17. storočia. Sadelerovým prospektom, kde vlastný pohľad kreslil Filip van den Bosche a roku 1606 vydal Aegidius Sadeler a prospektom Folperta van Ouden Allena z roku 1685.

Hollar k problému pristúpil realisticky, zatiaľ čo obidva spomínané prospekty vyšli z vedustickej tradície a zachytili Prahu idealizovane a hlavne z nadhľadu (teda z miesta, kde nemohol umelec byť). Práve Hollarove zachytenie pohľadu zo skutočného miesta si vyžiadalo, posunutie pohľadu na Petřín a zároveň sa mu podarilo zachytiť "reálny obraz mesta s jeho krajinným reliéfom aj jedinečnou atmosférou".

Galéria

Referencie

Literatúra 
 LAZAROVÁ, Markéta a LUKAS, Jiří. Praha: obraz města v 16. a 17. století: soupis grafických pohledů = Prague: picture of the town in the 16th and 17th centuries: list of views on graphic art pieces = Prag: Stadtbild im 16. und 17. Jahrhundert: Verzeichnis graphischer Ansichten. Praha: Argo, 2002. ISBN 80-7203-433-2.
 
 VOLRÁBOVÁ, Alena, ed. a BRIXOVÁ, Michaela. Václav Hollar 1607-1677 a Evropa mezi životem a zmarem: [Národní galerie v Praze - Sbírka grafiky a kresby, Sbírka starého umění: Palác Kinských, 12.10.2007-14.1.2008]. V Praze: Národní galerie, 2007. 370 s. ISBN 978-80-7035-361-5., s. 232–233.

Externé odkazy 
 Velký pohled na Prahu (Praga) – záznam diela v databáze diela Karla Škrétu a súčasníkov
 Great Prospect of Prague from Petřín Hill – záznam v projekte Europeana
 Velký prospekt Prahy z Petřína – záznam v projekte eSbírky

1649
Výtvarné umenie
Dejiny Prahy
Spismichalova dolina

Spismichalova dolina (, , ) je jedno z východných odvetví Bielovodskej doliny vo Vysokých Tatrách, ktoré ústím smeruje k severozápadu a je uzavreté vedľajšími severozápadnými hrebeňmi Horvátovho vrchu a Zámkov resp. úsekom hlavnej osi rázsochy Širokej medzi dvoma vrchmi. Dĺžka doliny je približne .

Názov 
V rokoch 15151525 bol v Novom Targu vojtom a teda aj administrátorom severného úpätia Vysokých Tatier  krakovský radný pán Michal Spis. Bol obchodníkom, pôvodom z Uhorska. Narodil sa v meste Jáger. Podnikal v baníctve vo Vysokých Tatrách a práve v tejto súvislosti jeho menom nazvali dolinu. Keď sa zabudlo na tento názov pastieri z Jurgova i z Repísk si povymýšľali rozprávku o tvrdom spáčovi, ktorého bolo treba stále budiť. Budili ho otázkou: „Spíš Michal, spíš“? A tak sa meno Michala Spisa dostalo v rôznych podobách do literatúry (Spies, Spiess, Spitz, Spisz, Spisch). Pomýlilo niektorých autorov tak ako napríklad Karola Englischa, ktorý napísal, že autormi názvu sú Spišiaci - horskí vodcovia. Mýlia sa dodnes niektorí autori turistických máp, ktorí ju nazývajú Špic-Michalova dolina alebo ju v mapách vynechávajú.

Jaskyňa 
Pod Horvátovým úplazom sa nachádza Spismichalova jaskyňa (). Ma veľký otvor, ale len malú asi  chodbu. Je dávno známa. Dávnejšie do nej kládli soľ na zimu pre kamzíkov. Názov je odvodený od Spismichalovej doliny. Jej otvor je v nadmorskej výške približne  V masíve Horvátovho vrchu bola 26. júna 2004 objavená jaskyňa Mesačný tieň, ktorá je svojou dĺžkou zatiaľ objavených priestorov  druhou najdlhšou jaskyňou na Slovensku. Hlboká je  a je treťou najhlbšou medzi slovenskými jaskyňami.

História 
Dolina tak ako aj mnohé iné v tejto časti Vysokých Tatier bola majetkom javorinského panstva grófa Chriatiána Hohenlohe. Turisti do nej zavítali veľmi málo, lebo bola jeho poľovným revírom.

Do doliny nevedie turistický chodník.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Poloha na turistickej mape

Doliny Vysokých Tatier
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2012

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2012 boli v poradí 14. MS tejto vekovej kategórie. Konali sa od 12. do 22. apríla 2012 v českých mestách Brno, Znojmo a Břeclav.

 po minuloročnom vypadnutí z najvyššej kategórie vyhralo bez straty bodu I. A divíziu.

Základné skupiny

Skupina A 

|}

Skupina B 

|}

Skupina o záchranu 

|}

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

Zápas o 5. miesto

Zápas o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Zápasy Slovenska

I. B divízia
Turnaj I. B divízie MS 2012 sa hral v Székesfehérvári v Maďarsku od 11. do 17. apríla 2012.

|}

II. A divízia
Turnaj II. A divízie MS 2012 sa hral v Heerenveene v Holandsku od 31. marca do 6. apríla 2012.

|}

II. B divízia
Turnaj II. B divízie MS 2012 sa hral v Novom Sade v Srbsku od 20. do 26. marca 2012.

|}

III. A divízia
Turnaj III. A divízie MS 2012 sa hral v Sofii v Bulharsku od 12. do 18. marca 2012.

|}

Referencie

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov
Ľadový hokej v 2012
Ľadový hokej v Česku
Komitas

Komitas (), alebo Komitas Vardapet, vlastným menom Soghomon Soghomonjan (* 8. október 1869, Kütahya† 22. október 1935, Paríž) bol arménsky hudobný skladateľ, folklorista, zakladateľ arménskej etnomuzikológie. Napísal významné teoretické práce o ľudovej hudbe, zbieral ľudové piesne a sám komponoval, zvlášť vokálne diela.

Život 
Už v jedenástich rokoch stratil oboch rodičov, načo vyrastal a vzdelával sa v Kevorkjanovom seminári v Ečmiadzine. Roku 1893 absolvoval a prijal meno Komitas (na počesť arménskeho spisovateľa zo 7. storočia).

V roku 1895 sa stal „ženatým kňazom“ (tzv. vardapetom – odtiaľ jeho občas používané priezvisko). Potom odišiel študovať hudobnú teóriu na Humboldtovú univerzitu do Berlína. Tu sa zdržiaval v rokoch 189699.

Počas pobytu v Európe dospel k presvedčeniu, že je potrebné vytvoriť moderný arménsky národ. Za jeho kultúrnu základňu považoval arménsku ľudovú kultúru. Počas výprav na arménsky vidiek (vtedy bolo Arménsko súčasťou Osmanskej ríše) nazbieral 3000 piesní, z ktorých sa bohužiaľ zachovalo len 1200. Jeho záujem o ľudovú kultúru sa neobmedzil len na tú arménsku; roku 1904 napríklad vydal prvú zbierku kurdských ľudových spevov v histórii.

K šíreniu zozbieraných pokladov avšak tiež svojich vlastných diel, predovšetkým vokálnych, založil spevácky zbor, s ktorým cestoval po celej Európe. Oceňoval ho okrem iných napríklad Claude Debussy.

Roku 1910 sa presťahoval do Istanbulu. Keď Turci začali arménsku genocídu (apríl 1915) bol Komitas zatknutý, rovnako ako stovky ďalších arménskych intelektuálov. Sám sa obeťou teroru nestal, ale potom, čo sa dopočul o masakroch, psychicky sa zrútil a už sa nikdy plne neuzdravil. Roku 1919 opustil Osmanskú ríšu a dožil v Paríži, v psychiatrickej liečebni.

Komitas je dnes arménskym národným hrdinom a je považovaný za jedného z otcov národa.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

Arménski hudobní skladatelia
Kresťanskí hudobní skladatelia
Skladatelia romantizmu
Folkloristi
Osobnosti na arménskych poštových známkach
Osobnosti na bankovkách
Avetik Isahakjan

Avetik Isahakjan ( * 19. október 1875, Gjumri† 17. október 1957, Jerevan) bol arménsky básnik. Pre vlastenecký obsah rady jeho veršov je v Arménsku považovaný za národného básnika. Mnoho jeho veršov bolo zhudobnených a tieto piesne nezriedka zľudoveli.

Život 
V rokoch 18891892 študoval na Kevorkianovom seminári v Ečmiadzine. Prvýkrát publikoval v roku 1892. O štyri roky neskôr bol zatknutý za proticársku aktivitu a poslaný do vyhnanstva do Odesy. V roku 1897 vydal prvú zbierku veršov, ktoré charakterizoval lyrizmus, emocionalita, muzikálnosť, smútok a vlastenectvo. Znovu bol zatknutý v roku 1908. Počas rokov 19091911 napísal dlhú filozofickú báseň Abul-Ala-Mahar popisujúcu stret silného jedinca s „krvilačnou silou“ zákona, súdov a morálky. Báseň bola cenzúrou zakázaná. Pretože sa tlak cárskeho režimu na neho stupňoval, roku 1911 emigroval. V exile sa jeho poézia epizovala, napísal tiež zbierku orientálnych legiend, pracoval aj na románe Usta Karo, ktorý však nikdy nedokončil. Počas prvej svetovej vojny napísal historickú baladu Naši predkovia (1917), oslavu nesmrteľnosti arménskeho národa. Roku 1926 sa rozhodol vrátiť do Arménska, vtedy už súčasti Sovietskeho zväzu. Roku 1930 znovu odišiel do zahraničia, pôsobil v Paríži. V roku 1936 sa nadobro vrátil do Arménska. Počas Veľkej vlasteneckej vojny (19411945) skladal vlastenecké a burcujúce verše, za ktoré roku 1946 dostal Štátnu cenu ZSSR. Od roku 1943 bol akademikom Akadémie vied arménskej SSR. V rokoch 19461957 potom pôsobil ako predseda arménskeho Zväzu spisovateľov.

Jeho portrét dnes zdobí arménsku bankovku v hodnote 10 000 dramov.

Referencie

Iné projekty 

Arménski spisovatelia
Arménski básnici
Sovietski básnici
Osobnosti na arménskych poštových známkach
Osobnosti na bankovkách
Botiansky luh

Botiansky luh je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S CHKO Latorica.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Boťany v okrese Trebišov v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1967 na rozlohe 40,6300 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.

Predmetom ochrany je: Lesné porasty na aluviálnej nive rieky Latorica tvorí prevažne dub letný (Quercus robur) s prímesou jaseňa štíhleho (Fraxinus excesior). Cieľom ochrany je umožniť porovnávanie zmien v dôsledku vodohospodárskych úprav na Východoslovenskej nížine.

Referencie

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Botiansky luh, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územie, štátnej ochrany prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Národné prírodné rezervácie v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Trebišov
Boťany
Brzotínske skaly

Brzotínske skaly sú národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-NP Slovenský kras.

Nachádzajú sa v katastrálnom území obcí Brzotín a Slavec v okrese Rožňava v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1984 na rozlohe 433,78 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.

Predmetom ochrany je: Komplex prirodzenej skalnej, lesostepnej, lesnej a sutinovej fauny a flóry Slovenského krasu so zastúpením zriedkavých endemických a reliktných spoločenstiev a taxónov na vedecko-výskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Brzotínske skaly, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územie, štátnej ochrany prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Národné prírodné rezervácie v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Rožňava
Brzotín (okres Rožňava)
Slavec
Devínske alúvium Moravy

Devínske alúvium Moravy je chránený areál, ktorý spravuje ŠOP - S-CHKO Záhorie.

Nachádza sa v okrese Bratislava IV v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1999 na rozlohe 253,1600 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.

Predmetom ochrany je: Ochrana prírodného prostredia inundačného pásma rieky Moravy s jej ramennou sústavou, ochrana lúčnych, močiarnych a lesných spoločenstiev s bohatstvom rastlinných a živočíšnych druhov, z ktorých sú mnohé vzácne a ohrozené. Dôvodom je aj zachovanie typického rázu nížinnej lužnej krajiny.

Referencie

Externé odkazy 
 Chránený areál Devínske alúvium Moravy, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územie, štátnej ochrany prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Chránené areály na Slovensku
Chránené územia v okrese Bratislava IV
Devínska Nová Ves
Devín
Charops z Élidy

Charops (Charops) bol olympijský víťaz v roku 56 pred Kr.

Charops, syn Télemacha (pradepodobne olympionika Télemacha) z Élidy, bol na 181. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v jazdeckom preteku (možno žrebcov). Dostihy (kelés) zaviedli v Olympii na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Krauxidas z Krannónu. 
   
Olympijské víťazstvo Charopa je uvedené na nápise (IvO 207, IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) kamenného podstavca (jeho nezachovanej sochy) v tvare dórskeho stĺpa objaveného na neznámom mieste v Olympii. Tento neobvyklý podstavec je umiestnený medzi epigrafickými pamiatkami v južnom krídle prízemia Národného archeologického múzea v Aténach.

Referencie a bibliografia

Pozri aj 
 Zoznam olympijských víťazov staroveku

Víťazi starovekých olympijských hier jazdeckých pretekov na koni
Starovekí športovci z Élidy
Jurské jazero

Jurské jazero je prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty. Predmet ochrany: Spoločenstvo brezových jelšín a horského rašeliniska v Malých Karpatoch.

Lokalita 
Nachádza sa v Svätom Jure, okres Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1988 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené.  Rezervácia je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území rezervácie platí 4. stupeň ochrany.

Dejiny 
V minulosti bolo veľa rašelinísk zničených alebo poškodených vplyvom človeka, najmä odvodňovaním a ťažbou rašeliny. Preto dnes takéto územia patria na Slovensku medzi najohrozenejšie biotopy.  Snahám o odvodnenie sa v minulosti nevyhla ani táto lokalita, už dávnejšie označovaná ako "Jazero". Našťastie sa časť rašeliniska zachovala až do 80. rokov 20. storočia, kedy bolo územie vyhlásené za prírodnú rezerváciu. V 90. rokoch boli odvodňovacie kanály z väčšej časti zasypané a zároveň bola vybudovaná hrádza na zadržiavanie vody v území.

Prírodné pomery 
Táto lokalita predstavuje špecifický typ mokrade, tzv. oligotrofné rašelinisko, ktoré je výsledkom kombinácie vhodnej morfológie terénu a geologickej skladby podložia. Rozsiahla terénna zníženina sústreďuje vodu zo zrážok a žulové podložie spôsobuje kyslú reakciu vody a pôdy. Tieto faktory umožňujú výskyt machov rašelinníkov Sphagnum sp. pričom z ich odumretých častí vzniká rašelina. 

Množstvo zrážkovej vody a doba zaplavenia územia počas roka závisia od zrážkových pomerov. Najviac vody býva spravidla na jar, po roztopení snehu. Neskoršie v sezóne voda väčšinou vyschne. V Malých Karpatoch sa rašeliniská tohto typu v súčasnosti vyskytujú iba na dvoch miestach. Okrem Jurského jazera je to ešte prírodná rezervácia Nad Šenkárkou, ktorá sa nachádza na hrebeni pohoria nad Limbachom.

Pozri aj 
 Veľký Javorník
 Malý Javorník
 Sakrakopec
 Prameň Vydrice

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Jurské jazero, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územie, štátnej ochrany prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Svätý Jur
Chránené územia v okrese Pezinok
Prírodné rezervácie v Bratislavskom kraji
Chránená krajinná oblasť Malé Karpaty
Limbašská vyvieračka

Limbašská vyvieračka je prírodná pamiatka, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty.

Nachádza sa na katastrálnom území obce Limbach v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1977 a novelizované v roku 1988 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené.  Je územnou súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území pamiatky platí 5. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany je: Významný krasový fenomén, ktorý dokumentuje špecifický vývoj krasovej hydrografie Borinského krasu. Chránené územie má veľký význam pre speleologický výskum, ako aj pre výchovno-vzdelávacie využitie.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Limbašská vyvieračka, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Prírodné pamiatky v Bratislavskom kraji
Chránené územia v okrese Pezinok
Chránená krajinná oblasť Malé Karpaty
Limbach
Lindava

Lindava je prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Budmerice v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1984 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany sú: Zachované lesné spoločenstvá 2. vegetačného stupňa z fytocenologického hľadiska s veľmi charakteristickými lesnými typmi na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodné rezervácie Lindava, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územie, štátnej ochrany prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Prírodné rezervácie v Bratislavskom kraji
Chránené územia v okrese Pezinok
Budmerice
Nad Šenkárkou

Nad Šenkárkou je prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Limbach v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1984 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Rezervácia je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany je: Jedinečná ukážka rašeliniska vo 4. vegetačnom stupni s lesnými porastami jelšovej breziny v hrebeňovej časti Pezinských Karpát na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Nad Šenkárkou, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územie, štátnej ochrany prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Prírodné rezervácie v Bratislavskom kraji
Chránené územia v okrese Pezinok
Chránená krajinná oblasť Malé Karpaty
Limbach
Svätojurské hradisko

Svätojurské hradisko je chránený areál, ktorý spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty. Jeho súčasťou je slovanské veľkomoravské hradisko Neštich nad rovnomennou mestskou časťou mesta Svätý Jur.

Nachádza sa v katastrálnom území mesta Svätý Jur v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2001 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Chránený areál je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území chráneného areálu platí 4. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany je: Významná populácia kriticky ohrozeného druhu Ruscus hypoglossum L. (listnatec jazykovitý).

Referencie

Externé odkazy 
 Chránený areál Svätojurské hradisko, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Svätý Jur
Chránené areály na Slovensku
Chránené územia v okrese Pezinok
Chránená krajinná oblasť Malé Karpaty
Hradiská Malých Karpát
Malé Karpaty
Tisové skaly

Tisové skaly sú prírodná pamiatka, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty.

Nachádza sa v katastrálnom území mesta Modra v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1977 a novelizované v roku 1988 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území pamiatky platí 5. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany je: Územie predstavuje významnú ukážku genézy Malých Karpát.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Tisové skaly, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Prírodné pamiatky v Bratislavskom kraji
Chránené územia v okrese Pezinok
Chránená krajinná oblasť Malé Karpaty
Modra
Zlatá studnička

Zlatá studnička je prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Malé Karpaty.

Nachádza sa v katastrálnom území mesta Pezinok a obce Limbach v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Malé Karpaty. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany je: Len na tomto území v rámci Malých Karpát sa nachádza jeden typ geobiocenóz. Okrem toho sa tu vyskytujú fragmenty extrémnych jedľových bučín s dubom. Územie poskytuje veľké možnosti pre botanický i zoologický výskum.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodné rezervácie Zlatá studnička, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Prírodné rezervácie v Bratislavskom kraji
Chránené územia v okrese Pezinok
Pezinok
Limbach
Smědá

Smědá (, ) je pravostranný prítok Lužickej Nisy v okrese Liberec v Libereckom kraji. Na území Poľska preteká Dolnosliezskym vojvodstvom. Celková dĺžka toku činí 51,9 km. Plocha povodia meria 331 km².

Priebeh toku 
Pramení ako Bílá Smědá v rašeliniskách medzi Smědavskou horou a Jizerou v Jizerských horách. Ďalšími zdrojnicami Smědej sú Černá Smědá prameniaca na predele v oblasti rašeliniska Černá jezírka a Hnedá Smědá prameniaca v rašelinisku U Studánky. Ako Smědá sa označuje od chaty na Smědave, kde sa všetky Smědé stekajú.

Pôvodný lužickosrbský názov rieky uvádzaný už v roku 1539 bol Wietew alebo Vietev, ukazujúc na skutočnosť, že je rieka pravostranným prítokom Lužickej Nisy. Z tohto mena bolo najprv odvodené jej nemeckej meno  a ešte len z neho staré české meno Vítka. Dnešné meno českej rieky je pripomienkou smědej, tmavej rašelinovej vody v nej.

Na Českom území má dĺžku 46 km a povodie má plochu 238 km² s priemernou nadmorskou výškou 573 m. Na tomto povodí spadne ročne 1 180 mm zrážok, priemer odtoku je 736 mm a je teda jedným z najvodnatejších povodí Česka. Pri svojom toku na českom území prekonáva prevýšenie 600 metrov. Na rieke leží prírodná rezervácia Meandry Smědé.

Na poľskom území bola asi kilometer od hraníc postavená rozľahlá vodná nádrž Witka (nazývaná tiež ). Asi dva kilometre pod hrádzou sa Smědá vlieva do Lužickej Nisy.

Mestá 
Bílý Potok, Hejnice, Raspenava, Frýdlant, Spytków, Niedów, Ręczyn, Radomierzyce

Väčšie prítoky 
 Ľavé - Biely potok, Černý potok, Sloupský potok, Holubí potok, Větrovský potok, Višňovský potok, Boreček
 Pravé - Hájený potok, Libverdský potok, Pekelský potok, Lomnice, Řasnice, Bulovský potok, Kočičí potok

Vodný režim 
Priemerný prietok v Předlánciach činí 4,27 m³/s.

Hlásne profily:

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Předlánce - aktuálny vodný stav
 Na infoglobe.sk

Zdroj 

Medzinárodné rieky v Európe
Rieky v Česku
Okres Liberec
Rieky v Jizerských horách
Frýdlantská pahorkatina
Rieky v Poľsku
Dolnosliezske vojvodstvo
 
 
Bílý Potok
Hejnice
Raspenava
Frýdlant
Kunratice (okres Liberec)
Višňová (okres Liberec)
Černousy
Kallias (syn Fainippa)

Kallias (Kallias) bol aténsky politik, dvojnásobný olympijský víťaz v 6. stor. pred Kr.

Kallia, syna Fainippa z Atén, na 54. olympijských hrách v roku 564 pred Kr. korunovali olivovým vencom za víťazstvá v tethrippe a v jazde na koni. Podľa starovekého historika Herodota dosiahol Kalias okrem dvoch olympijských triumfov ešte skôr aj víťazstvo v niektorej jazdeckej disciplíne na pýtických hrách v Delfách. Tethrippon (preteky dvojkolesových vozov so štvorzáprahom) zaviedli v Olympii na 25. hrách v roku 680 pred Kr. a dostihy (kelés) na 33. hrách v roku 648 pred Kr.

Jazdecký šport bol privilégom bohatých občanov (majiteľov vozov a koní), za ktorých v preteku váčšinou súťažil jazdec alebo vozataj, a to v mene svojho pána. Víťazný veniec si vždy odniesol iba majiteľ voza a koní. Kalias bol tiež jedným z najbohatších občanov, ako uvádza Herodotos, povestný svojou pýchou a márnivosťou, ale aj ako politik, ktorý vykonal v prospech Atén mnohé záslužné činy. Jeho syn Hipponikos, známy politik a vojvodca, sa tiež zúčastňoval na súťažiach v jazdeckých pretekoch. Svojim trom milovaným dcéram daroval mimoriadne bohaté vená a slobodnú vôľu vybrať si budúceho manžela.

Referencie a bibliografia

Pozri aj 
 Zoznam olympijských víťazov staroveku

Politici starovekého Grécka
Starovekí športovci z Atén
Víťazi starovekých olympijských hier v tethrippe
Víťazi starovekých olympijských hier jazdeckých pretekov na koni
Príboj (národná prírodná rezervácia)

Príboj je národná prírodná rezervácia v katastri Šalkovej (časť Banskej Bystrice) a Slovenskej Ľupči, v okrese Banská Bystrica.

Polohopis 
Národná prírodná rezervácia sa nachádza v približnej nadmorskej výške 400500 metrov., približne 4,3 km juhozápadne vzdušnou čiarou od stredu Slovenskej Ľupče a približne 800 m severovýchodne vzdušnou čiarou od železničnej stanici v Šalkovej. Územím NPR vedie hranica medzi Šalkovou (Banskou Bystricou) a Slovenskou Ľupčou. Po južnej strane územia vedie I/66 a železničná trať Banská BystricaČervená Skala. Neďaleko NPR je tiež areál farmaceutickej firmy Biotika.

Národná prírodná rezervácia 
Rozloha rezervácie je 109 600 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Ochranný stupeň je číslo 5. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1895 Ministerstvom orby v Budapešti čím je jedna z najstarších na Slovensku. Zároveň je najstaršia prírodná rezervácia v Nízkych Tatrách. Novelizovaná bola Úpravou Ministerstva kultúry SSR č. 1556/1983-32 z 31. marca 1983. Chránený areál spravuje Štátna ochrana prírody stredisko NAPANT v ktorého ochrannom pásme sa nachádza.

Ochrana 
Účelom je ochrana „prirodzeného súvislého porastu duba zimného (Quercus petraea L.) s prímesou duba cerového (Quercus cerris L.), ktorý tu rastie na S okraji svojho rozšírenia, na vedeckovýskumné a náučné ciele.“ Podľa Eleny Gregorovej, riaditeľky správy NAPANTu „Dôvodom ochrany je zachovanie fytogeografickej, lesníckej a historickej lokality pre vedecké a študijné účely. Smerovanie NPR do pozície pralesovitých štruktúr je nevyhnutným predpokladom spravovania tohto územia.“.

V NPR sa tiež vyskytujú, okrem iných tieto rastliny „drieň obyčajný (Cornus mas), vemenník dvojlistý (Platanthera bifolia), horčičník Wittmanov (Erysimum Wittmannii), zvonček okrúhlolistý (Campanula rotundifolia), vstavač bledý (Orchis pallens)“, z drevín „dub zimný (Quercus petraea) (cca 80 %). Okrem neho sa tu vyskytuje cer (Quercus cerris), hrab obyčajný (Carpinus betulus ), buk lesný (Fagus sylvatica ), jaseň štíhly (Fraxinus excelsior ), lipa malolistá (Tilia cordata), borovica lesná (Pinus sylvestris) a agát biely (Robinia pseudoacacia)“, „Fauna je zastúpená bežne sa vyskytujúcimi druhmi ako srnec lesný (Capreolus capreolus), zajac poľný (Lepus europeus), veverica stromová (Sciurus vulgaris), líška hrdzavá (Vulpes vulpes)“.

Referencie

Externé odkazy 
 Národná prírodná rezervácia Príboj na enviroportal.sk
 Príboj na stránke Správy TANAPu
 Poloha na turistickej mape

Národné prírodné rezervácie v Banskobystrickom kraji
Chránené územia v okrese Banská Bystrica
Šalková
Slovenská Ľupča
Geografia Banskej Bystrice
Chránené územia Národného parku Nízke Tatry
Bežnisko

Bežnisko je chránený areál, ktorý spravuje ŠOP - S-CHKO Záhorie.

Nachádza sa vo vojenskom obvode Záhorie v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2012 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Záhorie. Na území areálu platí 4. stupeň ochrany. 

Predmetom ochrany sú: Biotopy európskeho významu: Vnútrozemské panónske duny (2340), Vresoviská (4030) a Teplomilné ponticko-panónske dubové lesy na spraši a piesku (91IO), biotopy národného významu: Kyslomilné borovicové a dubovo-borovicové lesy, druhy európskeho významu a druhy národného významu.

Referencie

Externé odkazy 
 Chránený areál Bežnisko, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 Chránený areál Bežnisko, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR

Zdroj 

Chránené areály na Slovensku
Chránené územia v okrese Malacky
Záhorie (vojenský obvod)
Bogdalický vrch

Bogdalický vrch je prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Záhorie.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Suchohrad v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany sú: Zvyšky zachovalého lužného lesa s pestrou bylinnou vegetáciou. Nachádza sa na Záhorskej nížine na alúviu rieky Morava. Pôdnym typom je čiernica. Najviac sa vyskytuje jaseň štíhly, topoľ biely, dub letný a jelša lepkavá.

Galéria

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Bogdalický vrch, Štátny Zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroje 

 Maloplošné CHA, Bogdalický vrch

Prírodné rezervácie v Bratislavskom kraji
Chránené územia v okrese Malacky
Suchohrad
Ľupčiansky skalný hríb

Ľupčiansky skalný hríb je prírodná rezervácia v katastri Slovenskej Ľupči, v okrese Banská Bystrica.

Polohopis 
Národná prírodná rezervácia sa nachádza nad potokom Ľupčica v približnej nadmorskej výške 400440 metrov., približne 1,1 km severozápadne vzdušnou čiarou od stredu Slovenskej Ľupče K prírodnej rezervácii nevedie turistický ani náučný chodník.

Prírodná rezervácia 
Rozloha rezervácie je 21 300 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Ochranný stupeň je číslo 4. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1979 Okresným národným výborom Banská Bystrica Rozhodnutím Odboru kultúry ONV v Banskej Bystrici č. kult.123/1979-Ko z 15. marca 1979 a Rozhodnutím Rady ONV v BB č.42/1979 z 23. marca 1979 a Všeobecne záväznou vyhláškou Krajského úradu v Banskej Bystrici č. 6/2003 zo 4. marca 2003 - 4. stupeň ochrany. Chránený areál spravuje Štátna ochrana prírody stredisko NAPANT v ochrannom pásme ktorého sa nachádza.

Účelom prírodnej rezervácie je ochrana „hríbových útvarov tvorených eocénnymi zlepencami pre účely vedeckého výskumu, študijné a osvetovo-výchovné ciele.“ Z geologického hľadiska je „územie tvorené bazálnymi karbonatickými zlepencami súľovského typu, miestami prerušované menšími polohami vápencov a slieňov.“ Skalný hríb je podobný markušovskému a útvarom pri Súľove. Porast tvoria mladé borovice lesné (Pinus sylvestris).

Referencie

Externé odkazy 
 Ľupčiansky skalný hríb na enviroportal.sk
 Ľupčiansky skalný hríb na stránke Správy TANAPu
 Poloha na turistickej mape

Prírodné pamiatky v Banskobystrickom kraji
Chránené územia v okrese Banská Bystrica
Slovenská Ľupča
Skalné útvary na Slovensku
Geologické lokality na Slovensku
Chránené územia Národného parku Nízke Tatry
Hádzaná na Letných olympijských hrách 2016

Hádzaná na Letných olympijských hrách 2016 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 2016. Konal sa v Rio de Janeiro, v Brazílii v dňoch od 6.21. augusta 2016, za účasti 12 mužských a 12 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli mužské družstvo Kataru a ženské družstvá Argentíny a Holandska. Hádzanársky turnaj sa na hrách organizuje od roku 1936, a toto bolo jeho 13. vydanie. Zápasy sa hrali v novovybudovanej aréne Arena do Futuro.

V kategórii mužov získalo olympijský titul , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z . U žien získalo titul , ktoré vo finále vyhralo nad .

Kvalifikácia 
Muži

Ženy

Aréna

Nasadenie do výkonnostných košov 
Muži

Ženy

Vyžrebovanie družstiev do skupín sa uskutočnilo 29. apríla 2016.

Výsledky

Mužský turnaj

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play off

Štvrťfinále

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Ženský turnaj

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie 

Muži

Ženy

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Hádzaná na oficiálnej stránke Letných olympijských hier 2016 //
 Oficiálna stránka Medzinárodnej hádzanárskej federácie

Zdroje 
 LOH 2016 na stránke Medzinárodnej hádzanárskej federácie 
 Mužský a ženský hádzanársky turnaj LOH 2016 na stránke todor66.com 
 Mužský a ženský hádzanársky turnaj LOH 2016 na stránke the-sports.org 

Hádzaná v 2016
Hádzaná na Letných olympijských hrách
Športy na Letných olympijských hrách 2016