joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Šinigami

Šinigami (jap. 死神; znamená: Boh smrti alebo Anjel smrti) je v japonskej kultúre označenie pre personifikáciu smrti (v západnej kultúre to znamená zubatá).

Šinigami v náboženstve 
Je to označenie bohov, ktorí majú do činenia so smrťou. Ich úlohou je priviesť do sveta mŕtvych duše, ktoré sú ešte zviazané so svetom živých. Pritom sa musí brať na vedomie, že japonský výraz Kami treba chápať odlišne ako pojem boh v západnej kultúre. Preto sa pre šinigami hodí pomenovanie Boh smrti či Duch smrti. Šinigami sa nechápe ako všemohúci.

Šinigami v kultúre

Priame šinigami 
V japonskej populárnej kultúre vystupujú Šinigami predovšetkým ako postavy v anime a mangách. Objavujú sa v nasledujúcich dielach:
 Bleach
 Death Note
 Fullmoon vo Sagašite
 Ge Ge Ge no Kitaro
 It's a Wonderful World
 Jami no Macuei
 Jú Jú Hakušo
 Kappa no Sanpei
 Kuroshitsuji
 Murder Princess
 Naruto
 Omiši Magical Theater: Risky Safety
 Princezná Mononoke
 Rozen Maiden
 Šin Megami Tensei hry
 Šinigami no Ballad
 Zombie-Loan

Nepriame šinigami 
Postavy spájané so smrťou sú tiež bežne prezývané šinigami v nasledujúcich dielach:
 Castlevania (video hry) - postava Akumajó Dracula
 Gundam - najmenej tri postavy tu majú prezývku šinigami: Kyral Mekirel (G Gundam), Duo Maxwell (Gundam Wing), Terry Sanders Jr. (Mobile Suit Gundam: The 8th MS Team)
 Hellsing (manga) - postava Walter Dornez
 Zombie Powder (manga) - postava Gamma Akutabi, prezývaný čierno vyzbrojený šinigami (týka sa to čierneho brnenia, ktoré má transplantované na jednej ruke)

Externé odkazy 
 Shinigami - Aneb bohové mrtvých... 
 Všetko o Shinigami - Boh smrti 
 From Japan: "Grim Reaper" Boom in Novels & Manga 

Manga a anime
Božské, duchovné a mýtické bytosti
Japonská mytológia
Božstvá smrti
Gorica

Gorica () je talianske historické mesto v regióne Furlansko-Júlske Benátky, v provincii Udine na úpätí Álp. 

Do roku 1918 to bola metropola rakúskej korunnej krajiny Kniežacie grófstvo Gorica a Gradisca, a mala zároveň postavenie štatutárneho mesta. Po skončení prvej svetovej vojny mesto i s celou korunnou krajinou získalo  Taliansko. V roku 1947 bolo mesto na základe Parížskej zmluvy rozdelené medzi Juhosláviu, ktorá získala malú čať na východe a začlenila ju do Slovinska (tu bolo vybudované nové mesto Nova Gorica), a Taliansko, ktorému zostala väčšina pôvodného mesta.

Osobnosti mesta 
 Karol X. (* 1757 - † 1836), francúzsky kráľ 
 Carlo Rubbia (* 1934, taliansky časticový fyzik, nositeľ Nobelovej ceny

Partnerské mestá 
  Klagenfurt am Wörthersee, Rakúsko
  Lienz, Rakúsko
  Venlo, Holandsko
  Zalaegerszeg, Maďarsko

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka

Mestá v regióne Furlansko-Júlske Benátky
Anna Andrejevna Achmatovová

Anna Andrejevna Achmatovová, ; pôvodným menom Anna Andrejevna Gorenková,  (* 23. jún 1889, Odesa, Ruské impérium, dnes Ukrajina – † 5. marec 1966, Domodedovo, blízko Moskvy, ZSSR, dnes Rusko) bola významná ruská poetka a prekladateľka. Známa ako najvýznamnejšia ruská poetka 20. storočia.

Život 
Anna Achmatovová sa narodila v dobre situovanej rodine. Na začiatku života prežívala pokojné obdobie. Študovala v ruskom Petrohrade. Avšak po Októbrovej revolúcii začala byť ako spisovateľka prenasledovaná a cenzúra zakázala vydávať jej diela. Režim odsúdil jej manžela na smrť za velezradu a jej syna uväznil. Nasledoval úplný zákaz písania, Achmatovová sa uzavrela do seba a začala písať hlbšie diela.

Dielo 
Achmatovová je predstaviteľka modernistického básnického smeru, tzv. akméizmu. Spočiatku písala predovšetkým milostnú a vlasteneckú lyriku. Potom vytvárala postsymbolické básne a neskôr v nadväznosti na dianie v krajine tragické lyrické básne o stalinskom terore.

 Biely kŕdeľ (prvé vydanie v roku 1917, zbierka básní s prevládajúcou témou lásky a domova);
 Vrcholiaca luna  
 Ľúbostný denník 
 Modrý večer

Pozri aj 
 Ruská literatúra
 Akméizmus
 Anna Achmatovová: Vrcholiaca luna. Výber zostavil, predslov a poznámky napísal Ján Zambor. Preložili Ján Zambor a Marta Zamborová. Bratislava: Tatran 1986. 312 strán.

Iné projekty 

Ruskí básnici
Ruskí prekladatelia
Ruskí spisovatelia
Osobnosti z Odesy
Koper

Koper (, ) je pobrežné mesto v Slovinsku pri Jadranskom mori a najvýznamnejší prístav v krajine. Celá obec má rozlohu 311,2 km² a žije tu 25319 obyvateľov.

Nachádza sa tu Pretoriánsky palác z 15. storočia v benátskom gotickom štýle, Karmínová rotunda z 12. storočia a katedrála svätého Nazariusa s vežou zo 14. storočia.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta 

 
Mestá v Slovinsku
Prístavné mestá Jadranského mora
Sensitive Pornograph

Sensitive Pornograph (jap.: センシティブ・ポルノグラフ, Senšitibu Porunogurafu) je japonská manga od mangaky Ašiky Sakurovej, publikovaná spoločnosťou Digital Manga Publishing. Na jej podnet vzniklo aj jednodielne OVA anime. Žánrovo sa zaraďuje do jaoi.

Príbeh 
Anime sa skladá z dvoch samostatných príbehov.

Prvý príbeh 

Prvý príbeh je o mladom nádejnom mangakovi Seidžim, ktorý sa stretne so svojím vzorom – o 10 rokov starším Sonom. Seiji je prekvapený, pretože si vždy myslel, a to nielen on, že Sono je žena a ešte viac ho prekvapí skutočnosť, že Sono Hanasaki vôbec nevyzerá na svojich tridsať dva rokov. Sono ho pozve na pohárik, čo Seiji s radosťou prijme a nakoniec skončia u Sona doma.

Druhý príbeh 
Jednou z hlavných postáv druhého príbehu je študent Ueno, privyrábajúci si vo voľnom čase strážením domácich zvierat. Raz je poslaný na miesto, kde má byť králik Aki, ktorý je vraj osamotený a potrebuje spoločnosť. Ukáže sa však, že je ním zviazaný chlapec, ktorého nájde v šatníku, a ktorého majiteľ si potrpí na zvláštne hry.

Postavy 
Seiji Jamada – hlas: Keniči Suzumura
Sono Hanasaki – hlas: Kišó Tanijama
Aki – hlas: Nobujuki Hijama
Ueno Koji – hlas: Šindži Kawada

Externé odkazy 
oficiálna stránka anime 
anidb.net 
animenfo.com 
animenewsnetwork.com 

Anime
Anime OVA
Anime z roku 2004
Manga
Fly for fun

Fly for fun (skr. Flyff) je kórejská freewarová MMORPG.

Povolania 
Vagrant (Tulák,potulný) - Základne povolanie až po 15 level. Bojuje s mečom alebo sekerou. Používa štít.

First class Job´s 
Na 15 leveli je potrebné vybrať si jedno z týchto 4 povolaní.

Mercenary (Žoldnier) - V podstate pokračovanie vagranta. Bojuje s mečom a sekerou. Používa štít. Oblečenie zo začiatku modré neskôr zelené. Potrebuje hlavne silu. Na leveli 60 možnosť zmeny na Blade alebo Knight.

Acrobat Používa luk alebo Yo-Yo(niečo ako bumerang). Nemôže používať štít. Oblečenie: odtiene čiernej a červenej. Potrebuje všetky schopnosti čiže silu, staminu, inteligenciu a DEX. Na leveli 60 možnosť zmeny na Jester alebo Ranger.

Magician (Mág :)) Používa Staff (veľká palica na boj - obojručná) alebo Wand (prútik - jedno ručná). Štít používa len keď má Wand. Oblečenie: odtiene modrej. Potrebuje hlavne inteligenciu. Na leveli 60 možnosť zmeny na Elementora alebo Psykeeper.

Assist: Používa Knuckle(niečo ako boxerská rukavica) a Stick (obojručná palica). Oblečenie: odtiene ružovej a červenej. Štít používa len keď má Knuckle. Assist môže buď bojovať, vtedy je najlepšia Knuckle a zlepšovanie Staminy a Sily, alebo môže chodiť do party, používať Stick a dávať Buffy. Buffy zlepšujú schopnosti Attack, Defence atď. Na leveli 60 možnosť zmeny na Billposter alebo Ringmaster.

Second class Job´s

Blade 
Blade môže mať dva meče alebo dve sekery. Je známy obrovskou rýchlosťou útoku a veľkými hitmi. Má čierne, neskôr červené oblečenie.

Knight 
Je niečo ako rytier , používa veľkú sekeru alebo meč. Môže zobrať aj viacero príšer naraz.

Lietanie 
Od levelu 20 je možné lietať(Po zakúpení metly alebo boardu.)
Ceny sú :
3000,15000,50000,200000
Počas boja na vás nemôžu útočiť pozemné obludy ani vy na nich.

Externé odkazy
Oficiálna stránka

MMORPG
Vitalij Michajlovič Žolobov

Vitalij Michajlovič Žolobov (; ; * 18. jún 1937, Staraja Zburievka) je bývalý sovietsky kozmonaut. Roku 1976 sa zúčastnil na lete kozmickej lode Sojuz 21 a strávil 49 d v orbitálnej stanici Saľut 5.  

Narodenia v 1937
Sovietski kozmonauti
Ukrajinskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Viktor Vasilievič Gorbatko

Viktor Vasilievič Gorbatko (; * 3. december 1934, Vency-Zaria – † 17. máj 2017, Moskva) bol sovietsky kozmonaut. Roku 1969 velil kozmickej lodi Sojuz 7 (skupinový let 3 lodí), roku 1977 Sojuzu 24 s pobytom v Saľute 5 a roku 1980 Sojuzu 37 v rámci programu Interkozmos s pobytom v Saľute 6.

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Držitelia Radu Priateľstva
Ritný kanál

Ritný kanál alebo análny kanál (alebo nepresne anus či riť; lat. canalis analis) je koncová časť konečníka (resp. pri inej terminológii pokračovanie konečníka) cicavcov. Končí sa ritným otvorom. 

U človeka je dlhý 2-4 cm a obopínajú ho dva svaly - vnútorné a vonkajšie zvierače, ktorými sa ovláda odchod stolice a plynov.

Externé odkazy

Anatómia
Invázia (seriál)

Invázia (orig. Invasion) je americký dramatický sci-fi seriál, ktorý mal premiéru začiatkom septembra 2005 na televíznej stanici ABC. Rozpráva príbeh malého mesta na Floride, ktoré sa spamätáva zo škôd, ktoré v ňom spôsobil hurikán a ktoré musí čeliť faktu, že v miestnych vodách žijú mimozemské bytosti, ktoré unášajú jeho obyvateľov a nahrádzajú ich klonmi.

Externé odkazy
 Invasion na stránke ABC 
 Invasion na IMDB 
 Invasion na TV.com 

Televízne seriály USA
Vedecko-fantastické televízne seriály
Televízne seriály z roku 2005
Televízne seriály ABC
Jurij Viktorovič Romanenko

Jurij Viktorovič Romanenko (; * 1. august 1944, Koltubanovskij) je bývalý sovietsky kozmonaut. Roku 1977 velil kozmickej lodi Sojuz 26 a absolvoval dlhodobý pobyt v orbitálnej stanici Saľut 6. Roku 1980 velil Sojuzu 38 (pobyt v Saľute 6) v rámci programu Interkozmos. V roku 1987 sa zúčastnil na dlhodobom pobyte na stanici Mir.

Jeho syn Roman Romanenko je takisto ruským kozmonautom.

Narodenia v 1944
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Vladimir Vasilievič Kovaľonok

Vladimir Vasilievič Kovaľonok (, ; * 3. marec 1942, Bieloje) je bývalý sovietsky kozmonaut. V roku 1977 velil kozmickej lodi Sojuz 25. Roku 1978 Sojuzu 29, z ktorého prestúpil na orbitálnu stanicu Saľut 6, roku 1981 velil Sojuzu T-4 a na Saľute 6 strávil 75 d.

Narodenia v 1942
Sovietski kozmonauti
Bieloruskí kozmonauti
Sovietski letci
Bieloruskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Leonid Ivanovič Popov

Leonid Ivanovič Popov (; ; * 31. august 1945, Alexandrija) je bývalý sovietsky kozmonaut. V roku 1980 bol veliteľom kozmickej lode Sojuz 35 (dlhodo­bý pobyt v kozmickej stanici Saľut 6), roku 1981 velil Sojuzu 40 (ďalší pobyt v Saľute 6) a roku 1982 velil Sojuzu T7 (pobyt v Saľute 7).  

Narodenia v 1945
Sovietski kozmonauti
Ukrajinskí kozmonauti
Sovietski letci
Ukrajinskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Leonid Denisovič Kizim

Leonid Denisovič Kizim (; ; * 5. august 1941, Krasnyj Lyman – † 14. jún 2010, Moskva) bol sovietsky kozmonaut. V roku 1980 bol veliteľom kozmickej lode Sojuz T-3, s ktorou sa dostal na orbitálnu stanicu Saľut 6, v roku 1984 velil Sojuzu T-10 a zúčastnil sa dlhodobého pobytu na orbitálnej stanici Saľut 7 a v roku 1986 velil Sojuzu T-15, prvej expedícii na stanicu Mir.

Životopis 
Už ako chlapec bol očarený lietadlami, bol odhodlaný stať sa letcom a venoval sa leteckému modelárstva. Mal dobrý školský prospech a v siedmej triede si podal prihlášku do Vorošilovskej špeciálnej školy vojenského letectva. Vzápätí potom bola zrušená, podal teda prihlášku na inú podobnú a v roku 1959 bol na druhýkrát prijatý na Černigovské vojenské letecké učilište. Študoval všetko čo mohol o kozmonautike. V roku 1965 sa dostal do Hviezdneho mestečka, kde bol prijatý do oddielu kozmonautov. Celých 15 rokov bol len náhradníkom, členom sprievodných skupín, až v roku 1980 bol aj on na štarte v Bajkonure.

Lety do vesmíru 
Spolu s Leonidom Kizimom v Sojuze T-3 v roku 1980 leteli Oleg Makarov a Gennadij Strekalov. Cieľom letu bola orbitálna stanica Saľut 6, tu strávili 14 dní plnením zadaných úloh. Deň pred návratom sa od stanice odpojila aj nákladná loď Progress 11. Pristáli ako všetky Sojuzy v kabíne na padákoch v Kazachstane..

O štyri roky neskôr absolvoval dlhodobý let so Sojuzom T-10 na novšiu stanicu Saľut 7 ako člen jej tretej základnej posádky. Vtedy to bol svetový rekord v dĺžke letu, navyše okorenený faktom, že v čase letu sa Leonid Kizim stal otcom dcéry Tatiany. Bolo to prvýkrát, kedy sa narodilo dieťa, keď bol otec na obežnej dráhe. Počas letu prijali množstvo nákladných lodí Progress aj niekoľko ďalších Sojuzov s kozmonautmi.

V roku 1986 letel do vesmíru po tretíkrát. Na kozmickej lodi Sojuz T-15 odštartoval s Vladimirom Soloviovom k novej orbitálnej stanici Mir, kde obaja kozmonauti pracovali ako prvá stála posádka. Počas pobytu sa uskutočnil aj historicky prvý prelet medzi kozmickými stanicami. Obaja kozmonauti 5. mája 1986 v Sojuze T-15 preleteli z Miru k neobývanej vesmírnej stanici Saľut 7. Tu pracovali 50 dní a potom sa vrátili späť na Mir. Misia bola úspešne zakončená 16. júla 1986 pristátím v Kazachstane.

Počas troch letov strávil vo vesmíre viac ako rok života.

 Sojuz T-3 (27. november 1980 - 10. december 1980)
 Sojuz T-10, Sojuz T-11 (8. február 1984 - 2. október 1984)
 Sojuz T-15 (13. marec 1986 - 16. júl 1986)

Po letoch 
Postupne v armáde povýšil, v roku 1995 dosiahol hodnosť generál-plukovník. V roku 1996 bol vymenovaný za veliteľa Možajského vojenskej vesmírnej akadémie v Petrohrade.

Referencie

Zdroj 

Sovietski kozmonauti
Ukrajinskí kozmonauti
Sovietski letci
Ukrajinskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Držitelia Radu Priateľstva
Kenzaburó Óe

Kenzaburó Óe (; * 31. január 1935, Učiko, Japonsko) je japonský spisovateľ. V roku 1994 získal Nobelovu cenu za literatúru.

Pochádzal z bohatej rodiny, ktorá stratila väčšinu majetku v povojnových reformách. V roku 1954 nastúpil na Tokijskú univerzitu. Už počas štúdia bol označovaný za najsľubnejšieho spisovateľa od čias Mishima Yukia. Prvýkrát si vyslúžil pozornosť spisovateľskej verejnosti dielom Shisha no ogori 1957.

Dielo

Ocenenia 
 1958 – cena Akutagawa za Memushiri kouchi
 1967 – cena Tanizaki
 1994 – Nobelova cena za literatúru

Referencie

Externé odkazy 
 Biografia a dielo

Japonskí spisovatelia
Nositelia Nobelovej ceny za literatúru
Japonskí nositelia Nobelovej ceny
Absolventi Tokijskej univerzity
Nokia 6280

Nokia 6280 je 3G mobilný telefón od spoločnosti Nokia. Je to 3G sestra 2G modelu Nokia 6270. Má dve kamery, zadnú dvojmegapixelovú s 8-násobným digitálnym priblížením s bleskom a prednú VGA pre videohovory. Má rozšíriteľnú pamäť pomocou pamäťových kariet miniSD. Používa mobilnú platformu série 40 a môže byť zamknutá pomocou zamkíňacieho mechanizmu base band 5. Je k dispozícii v 5 farbách, čiernej, slivkovej, oranžovej a striebornej.

Je trochu väčší ako 2G verzia, Nokia 6270, má rozmery 100 x 46 x 21 mm a hmotnosť 115 g.

Video 
Dokáže prehrávať MPEG-4 videosúbory a súbory pre iPod. AVI súbory môžu byť prekonvertované pomocou softvéru iSquint pre Macintosh alebo Videora pre PC. Počas prehrávania sa zvykne zastaviť zvuk po 20 minútach. Na vyriešenie tohto problému je možné rozdeliť mp4 súbory na viac častí pomocou programu MP4Box a YAMB.

Aktualizácia firmvéru 
Bolo vydaných mnoho verzíí firmvéru, ktoré opravujú chyby prechádzajúcich verzií. Pôvodná verzia zvykla spadnúť bez varovania. Existuje aj problém s tichým režimom telefónu. Nová verzia vyriešila niektoré chyby a pridala novú funkcionalitu prehrávača hudby a možnosť pre stereo bluetooth. Novšie verzie firmvéru sú podobné verzii z Nokia 6288. Novú verzie firmvéru nie je možné nahrať priamo používateľom, ale treba telefón zobrať k predajcovi. Nokia ponúka možnosť záručnej výmeny firmvéru, ak sa používateľ sťažuje na problémy s telefónom. Posledná verzia je 6.84.

Špecifikácie

Referencie 
 Nokia 6280 fórum

Zdroje

Iné projekty

Externé odkazy 
 Nokia 6280
 Nokia 6280 v Múzeu Mobilov

6280
Franz Paul Rigler

Franz Paul Rigler (celým menom Franz Xaver Paul Rigler)  alebo František Pavol Rigler (* 1748?, Viedeň – † 17. október 1796, Viedeň) bol hudobný skladateľ, pedagóg a klavirista.

Asi od roku 1775 žil v Bratislave, kde založil v roku 1779 hudobnú školu. Medzi jej žiakov patril aj otec Franza Liszta, Adam Liszt.  V školskej reforme Ratio educationis (1777) zodpovedal za oblasť hudby. Je autorom učebnice Anleitung zum Klavier (1779), ktorá vyšla v prepracovanej podobe pod názvom Anleitung zum Gesange (1798). Jeho žiakom bol aj Ján Nepomuk Hummel.

Externé odkazy 
 Scriptorium.sk

Úmrtia v 1797
Rakúski hudobní skladatelia
Rakúski hudobní pedagógovia
Druhý list Solúnčanom

Druhý list Solúnčanom (iné názvy: Druhý list apoštola Pavla Tesalonickým, Druhý list Tesaloničanom, Druhý list Solúnskym; skratka 2 Sol alebo 2Tes) je kniha Nového zákona Biblie.

Autorstvo sa pripisuje Pavlovi okolo roku 50 po Kr., ktorý bol adresovaný do zboru v Solúne (Thessaloniki). Niektorí biblisti kvôli odlišnostiam medzi Prvým a Druhým listom Solúnčanom popierajú Pavlovo autorstvo listu avšak forma a obsah je v súlade s jeho ostatnými listami. Väčšina biblistov tvrdí že oba listy solúnčanom napísal Pavol. Iný zdroj uvádza: „Autorstvo a datácia 2. listu Solúnčanom sú ešte stále predmetom sporu. Zástanci Pavlovho autorstva musia napísanie datovať do blízkosti 1. listu Solúnčanom, pričom sa niekedy predpokladá obrátené poradie (2 Sol1 Sol). Pretože však ide o deuteropavlovský list vznikol 2. list Solúnčanom až po Pavlovej smrti.“ Pravdepodobne ku koncu 1. storočia.

Obsah 
Prvý list Solúnčanom, ktorý poslal Pavol si v zbore mylne vyložili. Pavol sa časom dozvedel o ich nesprávnom pochopení a očakávaní Kristovho príchodu, ako by mal nastať už v čo najkratšom čase. Preto v 2.liste opravuje názory Solúnčanov.

V 2.liste píše o predznakoch, určitých udalostiach, ktoré nastanú ešte pred druhým príchodom Ježiša Krista.

Ako znamenia pre druhým príchodom Ježiša Krista spomína odpadnutie od viery, príchod antikrista a jeho posadenie sa v chráme Božom, odstránenie toho, čo zadržiava jeho úplné zjavenie a napokon príchod Pána, ktorý antikrista zahubí.

Štruktúra listu je nasledujúca:
 Úvod listu s pozdravom
 Vyjadrenie starosti o Solúnčanov
 O Pánovom príchode
 Rôzne povzbudenia
 Záver

Poznámky

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Druhý list Solúnčanom, iný link - rímskokatolícky preklad, obsahuje úvod s informáciami o liste
 2. Tesalonickým - evanjelický preklad

Nový zákon
Camden

Camden môže označovať:

Miesto 

V Anglicku:
 londýnsky obvod, pozri Camden (Londýnsky obvod)
 Camden Town

V Austrálii:
 Camden (Nový Južný Wales)

V Spojených štátoch amerických:
Camden, Alabama 
Camden, Arkansas 
Camden, Delaware 
Camden, Illinois 
Camden, Indiana 
Camden (Južná Karolína)
Camden, Maine 
Camden, Michigan 
Camden, Minneapolis 
Camden, New Jersey 
Camden, New York
Camden, Ohio
Camden, Severná Karolína

Osobnosti 
 Archie Camden, britský hudobník
 Johnson N. Camden, americký politik
 Peter G. Camden (1801-1873), primátor St. Louis, Missouri 
 William Camden , anglický historik

Lode 
USS Camden (AS 6)
USS Camden (AOE-2)
Roberto Carlos da Silva

Roberto Carlos da Silva Rocha (* 10. apríl, 1973, Garça, São Paulo), známejší pod menom Roberto Carlos, je bývalý brazílsky futbalista, ktorý naposledy hral za ruský klub Anži Machačkala. Carlos bol členom Brazílskeho národného mužstva na troch Majstrovstvách sveta vo futbale, pomohol reprezentácií dostať sa do finále v roku 1998 a vyhrať turnaj v roku 2002.

Roberto Carlos hrával na pozícii ľavého obrancu a bol známy svojou tvrdou strelou. Pred príchodom do ruského klubu hrával 11 rokov za Real Madrid a Fenerbahçe SK. V drese Realu dosiahol viaceré úspechy; štyrikrát vyhral ligu, trikrát Ligu majstrov a dvakrát Interkontinentálny pohár. Je tiež jedným z piatich hráčov, ktorí odohrali v Lige majstrov vyše 100 zápasov. 

Roberto Carlos pred časom pripustil, že by sa do Realu Madrid mohol vrátiť. Najnovšie vyjadrenia samotného hráča však hovoria o jeho zotrvaní v Anži, kde bude pokračovať ako funkcionár.

Referencie 

Brazílski futbalisti
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1998
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2002
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2006
Hráči Serie A
Hráči FC Internazionale Miláno
Hráči Real Madrid CF
Hráči Fenerbahçe SK
Hráči Corinthians
Majstri sveta vo futbale
Rivaldo

Rivaldo Vítor Borba Ferreira (* 19. apríl, 1972, Paulista, Pernambuco), známy ako Rivaldo, je považovaný za jedného z najlepších brazílskych futbalistov. V súčasnosti je hráčom uzbekistanského klubu FC Bunyodkor do ktorého prestúpil z gréckeho klubu AEK Atény. Odohral 5 sezón za klub FC Barcelona, s ktorým vyhral v rokoch 1998 a 1999 titul v španielskej lige a v roku 1998 vyhral Španielsky pohár. V roku 1999 získal ocenenie FIFA hráč roku a Zlatú loptu. 

V rokoch 1993 až 2003, Rivaldo odohral 74 zápasov v ktorých strelil 34 gólov za Brazílske národné futbalové mužstvo (A Seleção), a bol významnou súčasťou víťazného tímu na Majstrovstvách sveta v roku 2002.

Brazílski futbalisti
Hráči Deportivo La Coruña
Hráči Corinthians
Hráči FC Barcelona
Hráči AC Miláno
Hráči Olympiakos FC
Hráči AEK Atény FC
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1998
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2002
Majstri sveta vo futbale
Gabriel Omar Batistuta

Gabriel Omar Batistuta (* 1. február, 1969, Reconquista, Argentína), prezývaný Batigol, je bývalý argentínsky futbalista, útočník. 

Väčšinu svojej kariéry hral za klub AC Fiorentina v Taliansku, a je ôsmym najlepším strelcom v histórii Serie A s 184 gólmi v 318 zápasoch v rokoch 1991 až 2003. Na medzinárodnej scéne je s 56 gólmi najlepším strelcom národného mužstva a reprezentoval Argentínu na troch Majstrovstvách sveta vo futbale. 

Pelé ho v roku 2004 zaradil medzi 125 najlepších žijúcich futbalistov.

Reprezentačné zápasy

Úspechy 
 Majster Talianska: 2000-01
 Coppa Italia: 1995-96
 Copa América: 1991, 1993
 Pohár konfederácií FIFA: 1992
 Najlepší strelec Serie A: 1995
 Argentínsky futbalista roka: 1998

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Karriereeinsatzdaten von Batistuta auf rsssf.com
 Bilanz und Statistik bei FIFA-Turnieren
 Länderspieleinsatzdaten auf rsssf.com

Argentínski futbalisti
Hráči AC Fiorentina
Hráči AS Rím
Hráči FC Internazionale Miláno
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1994
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1998
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2002
Stefanov-Boltzmannov zákon

Stefanov-Boltzmannov zákon popisuje celkovú intenzitu žiarenia absolútne čierneho telesa. Bol publikovaný v roku 1879 Ludwigom Boltzmannom a Josefom Stefanom.

Formulácia zákonu 
Stefanov-Boltzmannov zákon dáva do súvisu celkovú intenzitu žiarenia čierneho telesa, označenú I,  a jeho termodynamickú teplotu T nasledujúcim spôsobom:

pričom  je Stefanova-Boltzmannova konštanta. V prípade nedokonalého čierneho telesa (takzvaného šedého telesa) je Stefanov-Boltzmannov zákon modifikovaný pomocou premennej  vyjadrujúcou emisivitu povrchu šedého telesa. V tomto prípade znie zákon pre vyžarovanie nasledujúco:

Príklady intenzity tepelného žiarenia

Referencie

Pozri aj 
 Absolútne čierne teleso
 Infračervené žiarenie
 Planckov vyžarovací zákon
 Wienov posuvný zákon

Zdroj 
 

Fyzikálne zákony
Louis van Gaal

Aloysius Paulus Maria van Gaal (* 8. august 1951, Amsterdam, Holandsko) je bývalý holandský futbalový tréner a futbalista. 

V rokoch 2000 až 2002 a 2012 - 2014 bol trénerom holandského národného futbalového mužstva.
Viedol holandskú reprezentáciu na Mistrovstvách sveta 2014 v Brazílii, kde Holanďania vyhrali 3:0 v súboji o bronz proti Brazílii.

V januári 2017 ukončil trenérsku kariéru.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka 
Profile and stats 
CV Louis van Gaal 
Van Gaal: My football philosophy
Profile and stats on RAFC History

Osobnosti z Amsterdamu
Holandskí futbalisti
Holandskí futbaloví tréneri
Nancy (mesto)

Nancy (vyslovuj: nɑ̃si; archaická nemčina: Nanzig; luxemburčina: Nanzeg) je mesto a obec v departemente Meurthe-et-Moselle, v regióne Grand Est v severovýchodnom Francúzsku.

Nancy je hlavným mestom (préfecture) departementu Meurthe-et-Moselle. Mestská oblasť (aire urbaine) mesta Nancy zahŕňa 410 509 obyvateľov (podľa sčítania v roku 1999): z toho 103 602 tých, ktorí žili v meste (podľa odhadov z roku 2004 okolo 105 100 obyvateľov).

Poloha 
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený  a najnižší bod

Obyvateľstvo 
Počet obyvateľov obce je  ().

Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.

Vzdelanie 
 ICN Business School

Osobnosti 
 Lambert-Sigisbert Adam (* 1700 – 1759), sochár
 František Štefan I. Lotrinský (* 1708 – 1756), cisár
 Jean-Baptiste Isabey (* 1767 – † 1855), maliar
 Mathieu de Dombasle (* 1777 – † 1843), francúzsky agronóm
 Edmond de Goncourt (* 1822 – † 1896), spisovateľ, kritik, nakladateľ, zakladateľ Prix Goncourt
 Henri Poincaré (* 1854 – † 1912), francúzsky matematik, fyzik, astronóm a filozof, člen Francúzskej akadémie
 Lucien Febvre (* 1878 – † 1956), francúzsky historik
 Henri Cartan (* 1904 – † 2008), matematik
 Pierre Schaeffer (* 1910 – † 1995), hudobný skladateľ
 Éric Rohmer (* 1920), filmový kritik, scenárista a režisér
 Virginie Despentesová (* 1969), spisovateľka

Partnerské mestá 
  Cincinnati, USA, 1991
  Kanazawa, Japonsko, 1973
  Karlsruhe, Nemecko, 1955
  Kirjat Šmona, Izrael, 1984
  Liège, Belgicko, 1954
  Lublin, Poľsko, 1988
  Newcastle upon Tyne, Spojené kráľovstvo, 1954
  Padova, Taliansko, 1964

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam obcí departementu Meurthe-et-Moselle

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Fotografie Nancy od Gregora Jacquiereho
 Place Stanislas

 
Mestá v regióne Grand Est
Obce v departemente Meurthe-et-Moselle
Sídla na Mosele
Viktor Petrovič Savinych

Viktor Petrovič Savinych (; * 7. marec 1940, Beriozkiny) je bývalý sovietsky kozmonaut. Roku 1981 sa zúčastnil na lete kozmickej lode Sojuz T-4, absolvoval pobyt v orbitálnej stanici Saľut 6. V roku 1985 bol letovým inžinierom misie Sojuz T-13 s dlhodobým pobytom na stanici Saľut 7 a v roku 1988 letovým inžinierom misie Sojuz TM-5 s pobytom na stanici Mir.

Život 
Jeho otec bojoval počas celej vojny a po nej celá rodina vrátane malého Viktora pracovala v kolchoze. S úspechom dokončil desaťročnú školu a nastúpil na permské technické učilište so zameraním na železnicu. Na jedlo si musel privyrábať nočnými brigádami. Potom nastúpil na zúrodňovacie práce na celinách, jazdil traktorom aj na kombajne. Vojenskú uniformu obliekol, až keď získal diplom technika. Najprv pracoval u topografov a neskôr u železničného vojska. Naučil sa stavať vlečky v močariskách tajgy. Potom začal študovat na moskovskom inštitúte inženierskej geodézie , leteckého snímkovania a kartografie. V roku 1957 obhájil diplomovú prácu a nastúpil do konštrukčnej kancelárie. V roku 1978 sa ocitl medzi kandidátmi na kozmonautov. Do vesmíru odštartoval o dva roky neskôr ako stý kozmonaut. Letel na Sojuze T-4 s Kovaľonokom, spojili sa so Saľutom 6 a v rámci programu Interkozmos tu spolupracovali s medzinárodnými posádkami. Na Zem sa obaja vrátili o 2,5 mesiaca s vedomím, že boli na Saľute 6 poslední. O štyri roky neskôr štartoval po druhýkrát na Sojuze T-13 s Džabenikovom , aby pracovali ako štvrtá základná posádka na orbitálnej stanici Saľut 7 viac ako päť mesiacov. Dole sa vrátil v inej lodi, Sojuze T-14. Od 1. decembra 1978 do 9. februára 1989 bol civilným inžinierom v NPO Energija. Naposledy letel v roku 1988, a to v lodi Sojuz TM-5, v posádke mal bulharského kozmonauta A. Alexandrova, časť z deväťdennej cesty strávili na orbitálnej stanici Mir. Na Zem sa vrátil v lodi TM-4.  Vo vesmíre strávil 252 dní.

Viktor Savinych bol dvakrát ocenený titulom Hrdina Sovietskeho zväzu (26. mája 1981 a 20. decembra 1985).

Zdroje 

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Jurij Vasilievič Malyšev

Jurij Vasilievič Malyšev () (* 27. august 1941, Nikolajevsk – † 8. november 1999, Hviezdne mestečko) bol sovietsky kozmonaut. Roku 1980 veliteľ prvej posádky na zdokonalenom type kozmickej lode Sojuz T-2; roku 1984 veliteľ kozmickej lode Sojuz T-11 (pobyt v kozmickej stanici Saľut 7; sovietsko-indický program).

Narodenia v 1941
Úmrtia v 1999
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Špagety

Špageta (z tal. spaghetto, mn. č. spaghetti) je cestovina tenkého a podlhovastého tvaru, zvyčajne  hrubá a  dlhá v nevarenom stave. Existuje viac druhov špagiet podľa hrúbky. Spravidla sa konzumujú špagety s hrúbkou , existujú však aj , tzv. cappellini (vlásočky) a aj hrubšia . Zo špagiet sa ďalej vyvinuli ďalšie cestovinové druhy, ktoré sa konzumujú s omáčkami, aké sa používajú aj na špagety (napr. penne rigate, alebo tagliatelle). Existujú i špagety s dierkou (bucatini).

Špagety sa v predajniach potravín zvyčajne predávajú v baleniach o hmotnosti približne 500 g. Pripravujú sa varením v slanej vode, doba varenia je podľa druhu špagiet približne 5 až 10 minút. 

Pri príprave omáčky na špagety urobíme základ na olivovom oleji a cesnaku, alebo cibuli. Cesnak a cibuľa nesmú byť v jednej omáčke. Na väčšinu druhov omáčok sa dáva strúhaný syr parmezán (parmigiano), na cestoviny druhu amatriciana by sa mal dávať strúhaný ovčí syr.

Najznámejšie talianske omáčky na špagety sú:
 Arrabbiata (nahnevaná) – je to paradajková pikantná omáčka
 Aglio olio e peperoncino (cesnak, olej a štipľavá paprička)
 Marinara (námornícke) – paradajková omáčka s petržlenom
 Ragù Bolognese (Bolonské ragú) – paradajková omáčka a mleté mäso
 Amatriciana – paradajková omáčka a slanina
 Carbonara – s vajcovou omáčkou
 Al pesto – s bylinkovou omáčkou pripravenou z čerstvej bazalky, píniových orieškov a olivového oleja
 Con basilico – s paradajkovou omáčkou a bazalkou
Existujú aj špagety s fazuľou, ktoré sú obľúbené hlavne v Neapole.

Špagety sa niekedy využívajú k iným účelom, napríklad počas súťaží v stavaní mostov z neuvarených špagiet.

Poznámky

Pozri aj 
bolonské špagety

Iné projekty 

 

Talianska kuchyňa
Cestoviny
Špagety
Maurice Béjart

Maurice Béjart (pôvodným menom Maurice-Jean Berger, * 1. január 1927, Marseille, Francúzsko – † 21. november 2007, Lausanne, Švajčiarsko) bol francúzsky choreograf.

Tancoval v Marseille, v Medzinárodnom balete v Londýne a vo Švédskom kráľovskom balete. Po choreografickom pôsobení vo Francúzsku a v Belgicku (kde založil slávny súbor Ballet XXe Siécle) sa presťahoval do Lausanne, kde od roku 1987 až do svojej smrti viedol Béjart Ballet Lausanne. Založil aj niekoľko baletných škôl.

Medzi jeho najvýznamnejšie diela patrí napríklad prelomové Svätenie jari z roku 1959, Bolero (1961), Vták Ohnivák, nová verzia baletu Luskáčik, A la recherche de Don Juan alebo Nijinsky, Clown de Dieu.

Bol nositeľom rady ocenení, vrátane Ceny Nadácie mieru od pápeža Jána Pavla II. (1995) a štátnych vyznamenaní v Belgicku, Japonsku, Spojenom kráľovstve a ďalších.

Externé odkazy 
 Oficiálna biografia 

Francúzski choreografi
Osobnosti z Marseille
Place Stanislas

Place Stanislas, hovorovo place Stan', je obrovské pešie námestie v lotrinskom meste Nancy vo Francúzsku. Od roku 1983 je architektonický celok zahŕňajúci Place Stanislas a rozšírenie jeho osi, Place de la Carrière a Place d'Alliance, na zozname svetového dedičstva UNESCO.

História 
Námestie bolo hlavným projektom mestského plánu vytvoreného Stanisławom Leszczyńskim, lotrinským vojvodom a bývalým poľským kráľom, ako spojka medzi stredovekým starým mestom Nancy a novopostaveným mestom za vlády Karola III. v 17. storočí. Námestie môže byť tiež aj place royale (kráľovské námestie) na počesť jeho zaťa, Ľudovíta XV. Plán spájal dve pekné budovy, ktoré ešte existujú: Hôtel de Ville, teraz umiestnený na jeho vlastnom veľkom námestí, a Hôtel du Gouvernement. Miesto mestskej vlády a miesto vojvodskej vlády sú k sebe čelne otočené ako doplnky cez série racionálnych, symetrických, už rozdielnych mestských priestranstiev, vtedy v Európe neprekonaných.

Námestie a okolité budovy navrhol kráľovský architekt Emmanuel Héré de Corny (17051763). Výstavba začala v marci 1752 a skončila v novembri 1755. Barthélémy Guibal a Paul-Louis Cyfflé vytvorili bronzovú sochu Ľudovíta XV., ktorá stála v strede námestia až kým nebola počas Revolúcie odstránená a nahradená jednoduchou okrídlenou figúrou. Námestie bolo premenované na "Place du Peuple" (Námestie ľudu) a neskôr na "Place Napoléon". V roku 1831 bola do stredu umiestnená bronzová socha Stanisława (Stanislasa po francúzsky); odvtedy je námestie známe ako "Place Stanislas".

Námestie bolo vždy používané pre verejné zhromaždenia a slávnosti, ale podstúpilo niekoľko prestavieb v jeho histórii, dokonca slúžilo dlho ako parkovisko v rokoch 1958 a 1983. V roku 2004 a 2005 námestie prešlo masívnou rekonštrukciou inšpirovanou originálnymi plánmi z 18. storočia. Desaťmesačný projekt stál približne 9 miliónov €. Predstavenie nového Place Stanislas v máji 2005 splývalo s oslavami 250. výročia námestia.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Place Stanislas 
 Webkamera na Place Stanislas

Lokality Svetového dedičstva vo Francúzsku
Historické pamiatky vo Francúzsku
Rieky ostrova Sachalin

Riečna sieť ostrova Sachalin patrí úmoriam Ochotského a Japonského mora.

Celkovo územím ostrova preteká 10 riek, najhlavnejšie z nich sú  Tym (330 km) a Poronaj (350 km). Rieka Tym je splavná ľahkými loďami 80 km od ústia. Ostatné rieky sú krátke, ale zato veľmi vodnaté.

Režim sachalinských riek je kolísavý. Množstvo vody v riekach tečúcich polostrovom závisí od topiaceho sa snehu v období jari a leta. V polovici júla bývajú v tejto oblasti veľké záplavy, ktoré sú príčinou vplyvu monzúnu.

Zdroj 
 Rieky ostrova Sachalin 

Sachalin
Henrik Böhm

Henrik Böhm  (* 10. apríl 1867, Várpalota – † 23. október 1936, Budapešť) budapeštiansky architekt, predstaviteľ  monumentálneho historizmu ovplyvnený maďarskou a wagnerovskou secesiou.

Štúdium 
Strednú školu navštevoval v Stoličnom Belehrade a dokončil ju v Budapešti. V roku 1890 získal diplom stavebného inžiniera na Technickej univerzite v Budapešti. Ďalšie roky študoval na školách v Rakúsku, Holandsku, Švédsku, Dánsku a Nemecku.

Prax  
V roku 1896 otvorili spolu s Hegedűs Ármin-om ateliér. Jeho najkrajšou navrhnutou budovou bolo Csáktornyai kasíno, ktoré bolo postavené v roku 1904. S Hegedűsom obaja prijímali zákazky aj samostatne. No vo väčšine prípadov navrhovali spolu.

Tvorba na území Maďarska  
 Mestský úrad Ujpest , 1899 
 Török-bankház budova banky, doslovne „Turecká budova banky“, Budapes – nám. Szervitta, 1905
 Mestský úrad v Pestszenterzsébet, 1906
 Vágóhíd Ujpest, 1911 
Ubytovňa v Budapesti nám. Horváth Mihály-a, prvá budova v Maďarsku z čisto oceľovej nosnej konštrukcie, 1925
 Szülőotthon (pôrodnica, domov pôrodníctva), Ujpest, 1928
 Pesti Izraelita Hitközség Alapítványi Gimnáziuma (tento projekt už bol navrhnuté, Henrik Böhm len prepracoval pôvodné návrhy Vojtecha Lajtu, Budapešť, 1931

Mestský úrad v Pestszenterzsébet 
Pri vystavení projektu Mestského úradu verejnosti sa našlo veľa kritikov. Hoci budova ešte ani nestála, mnoho ľudí sa obávalo, že budova bude o pár rokov nevhodná, príp. úzka. Iní sa zase obávali, že navrhovatelia budovy chcú prízemie prenajať podnikateľom na obchody a pod. Dokonca sa kritici obávali, že na fasáde je mnoho estetických výstrelkov, ktoré sa vplyvom počasia rýchlo zničia. A tým pádom budú nutné časté rekonštrukcie. Kritici sa však takmer vo všetkom mýlili. Budova je dostatočne široká, a čo sa týka počasia a jeho vplyvu na budovu, aj po viac ako 100 rokoch budova prijíma návštevníkov a za túto dobu nebola nutná žiadna vážnejšia rekonštrukcia. Azda jediná vec, v ktorej sa kritici nemýlili je, že prízemie je naozaj prenajaté pre rozmanité účely. 
Stavba budovy sa začala 13.5.1899. A v stavbe sa pokračovalo tak extrémnou rýchlosťou, že 28.mája toho roku sa už v denníkoch objavili prvé fotky pohľadníc s motívom tejto budovy. 
Do budovy sa mohli nasťahovať jej užívatelia už 1.8.1900.
Dnešným požiadavkám už budova nevyhovuje a preto sa po viac ako 100 rokoch postavil nový mestský úrad v Ujpesti oproti starému mestskému úradu.

Tvorba na území Slovenska 
V Piešťanoch realizovali s architektom Árminom Hegedüsom niekoľko významných kúpeľných budov:
 Irma balneoterapia, Piešťany, Kúpeľný ostrov 4, realizácia trvala od roku 1909 do roku 1912
 Thermia Palace, Piešťany, Kúpeľný ostrov 12, realizácia projektu prebiehala v rokoch 1909 až 1912
 Kúpeľná budova Pro Patria, Piešťany, Kúpeľný ostrov 18, realizácia projektu sa začala v roku 1915 a skončila rok na to.

Zdroje
 Dulla, Moravčíková: Architektúra Slovenska v 20.storočí, Slovart 2002
 regi.ujpest.hu

Narodenia v 1867
Úmrtia v 1936
Maďarskí architekti
Sado (provincia)

Provincia Sado () bola stará japonská provincia až do konca 19. storočia, keď sa súčasťou prefektúry Niigata. Provincia sa nachádzala na rovnomennom ostrove Sado, pri pobreží prefektúry Niigata  (resp. provincie Ečigo).
 
Sado je jedným z najodľahlejších území Japonska a tak sa stalo často miestom exilu šľachty a aristokracie, keď sa dostala do nemilosti. Ľudia boli tu tiež posielaní do baní na striebro a zlato.  V období Kamakura bola provincia priradená klanu Honma z Honšú a jeho nadvláda nad Sado pokračovala aj do roku 1589, keď ostrov prevzal Kagekacu Uesugi z provincie Ečigo. Tokugawaský šóguni si neskoršie vytvorili zo Sado vlastné léno (po Sekigahare) a prevzali priamu vládu nad jeho baňami. 

V súčasnosti je celý ostrov mestom Sado.

Dejiny

Bývalé okresy
Hamoči (羽茂郡)
Kamo (賀茂郡)
Sawata (雑太郡)

Staré provincie v Japonsku
David Chase

David Chase (vlastným menom David DeCesare, * 22. august 1945, Mount Vernon, New York, USA) je  americký scenárista, režisér a producent. Jeho najznámejším dielom je vysoko oceňovaný seriál z produkcie HBO, Sopranovci, za ktorý získla niekoľko cien Emmy.

Referencie

Externé odkazy  
 
 Darstellung des Autors auf HBO.com (englisch)
 Stanford Alumni David Chase (englisch)
 „Chasing Tony“ – Porträt David Chase

 
Filmoví režiséri USA
Filmoví scenáristi USA
Filmoví producenti USA
Osobnosti z Mount Vernonu (New York)
Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları

Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları (skr. TCDD, doslova Železnice Tureckej republiky) je štátna spoločnosť prevádzkujúca železnice v Turecku.

Založená bola v roku 1927.

TCDD v súčasnosti prevádzkujú trate rozsahu vyše 10 991 kilometrov (2008).

Vysokorýchlostné trate a vlaky 

V Turecku je budovaná vysokorýchlostná trať pre prevádzku rýchlosťou 250 km/h. Pre ich obsluhu zakúpili TCDD 12 súprav radu HT650 (založených na súpravách radu 120 RENFE) zakúpených od španielskeho výrobcu CAF. Každá súprava má 6 vozňov; v prípade potreby je možné spojením 2 súprav vytvoriť 12-vozňový vlak.

Výstavba trate Ankara - Konya (300 km) začala v r. 2006. Cestovný čas 70 minút je projektovaný pre túto trať, ktorá bude napojená na trať Ankara - Eskişehir v Polatlı. 

Trať zo Sincan, pri Ankare do Inonu, západne od Eskişehir dlhá 206 km bola sprevádzkovaná 13. marca 2009, je časťou 533 km dlhej trate Ankara - Istanbul s plánovaným sprevádzkovaním v r. 2012.

Výstavba trate Ankara - Yozgat - Sivas (466 km) začala v r. 2008.

Ďalšie projektované vysokorýchlostné trate:
Ankara - Afyon - Uşak - İzmir (časť trate Ankara - Konya)
Ankara - Kayseri (časť trate Ankara - Sivas)
Istanbul - Bursa (časť trate Istanbul - Ankara)
Ankara - Bursa (časť trate Istanbul - Ankara)
Istanbul - Kapıkule (bulharská hranica)
Konya - Mersin - Adana
Eskişehir - Afyon - Antalya
Sivas - Erzincan - Erzurum - Kars

Referencie

Zdroj

Externé odkazy 
 stránka TCDD (TR, EN)
 stránka Tureckej železničnej spoločnosti (TÜVASAŞ)
 HT650 NA CAF (EN)
 Krátka história železníc Turecka - vrátane máp
 DECEV
 Ministerstvo kutúry Turecka - Železničné múzeum v Ankare
 Ministerstvo dopravy Turecka

Železničné spoločnosti
Železnica v Turecku
Podniky v Turecku
Wisława Szymborská

Wisława Szymborská (; * 2. júl 1923, Prowent, Poľsko – † 1. február 2012, Krakov) bola poľská poetka, esejistka, literárna kritička a prekladateľka francúzskej literatúry, laureátka Nobelovej ceny za literatúru za rok 1996.

Preklady do slovenčiny 
 Volanie na Yetiho (preložil Vojtech Mihálik) Bratislava, Slovenský spisovateľ, 1966
 49 básní (preložil Vlastimil Kovalčík, Bratislava : Q 111, 1999)
 Chvíľa, Drewo a srd, 2003
Neprítomnosť, Občianske združenie Slniečkovo, 2009

Ocenenie 
V roku 2011 obdržala na Waweli z rúk poľského prezidenta Bronisława Komorowského najvyššie poľské štátne vyznamenanie Rad bielej orlice ('Order Orła Białego').

Referencie

Iné projekty 
 

Poľskí spisovatelia
Poľskí básnici
Poľskí prekladatelia
Nositelia Nobelovej ceny za literatúru
Poľskí nositelia Nobelovej ceny
Nositeľky Nobelovej ceny
Georgij Stepanovič Šonin

Georgij Stepanovič Šonin (; * 3. august 1935, Roveňky – † 7. apríl 1997, Hviezdne mestečko) bol sovietsky kozmonaut. 

Zúčastnil sa na misii Sojuz 6. Vo vesmíre celkovo strávil skoro 5 dní.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Šonin na Space

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Scatman John

John Paul Larkin, (13. marec, 1942, El Monte, Kalifornia, USA – 3. december, 1999, Los Angeles), známy skôr ako Scatman John bol slávny džezový hudobník, ktorý dokázal vo svojej tvorbe spojiť scatový spev a pop. 

Jeho najznámejším medzinárodným hitom je skladba "Scatman (Ski Ba Bop Ba Dop Bop)" z roku 1994. Od detstva trpel zajakávaním. Neskôr rád hovorieval, že sa mu v živote podarilo zmeniť svoj najväčší problém na svoj najväčší klad. Počas života Scatman John získal za svoje albumy a single 14-krát zlato a 18-krát platinu.

John Paul Larkin zomrel vo svojom dome v Los Angeles v Kalifornii vo veku 57 rokov na rakovinu pľúc.

Diskografia 
[*] = vydané iba v Japonsku

Hudobné albumy 
 John Larkin (1986) - Nebol komerčne vydaný
 Scatman's World (1995) #2 Japonsko (40 týž.), #6 Nemecko (17 týž.), #104 UK
 Everybody Jam! (1996) #17 Japonsko
 Take Your Time (1999)
 Listen to the Scatman (2001)
 The Best of Scatman John [*] (2006)
' Old time perty radio vol. 1'(2014
'Old time perty radio vol. 2'
(2014)

 Single 
 „Scatman (Ski-Ba-Bop-Ba-Dop-Bop)“ (1994) #1 Škandinávia, #1 Belgicko, #2 Holandsko, #1 Švajčiarsko, #1 Rakúsko, #1 Taliansko, #1 Španielsko, #1 Turecko, #1 Francúzsko, #36 Japonsko, #2 Nemecko, #1 Írsko, #3 UK, #7 Austrália, #60 USA, #10 USA Dance, #4 Brazília, #1 Portugalsko, #1 Kanada Použitá vo filme Nie je čo stratiť(1997)
 „Scatman's World“ (1995) #10 UK, #45 Japonsko, #1 Francúzsko, #1 Nemecko, #3 Holandsko, #1 Španielsko.
 „Song of Scatland“ (1995) #46 Nemecko, #39 Francúzsko
 „Only You“ [*] (1995)
 „Scat Paradise“ (EP) [*] (1995) #45 Japonsko
 „Su Su Su Super キ・レ・イ“ [*] (1996) #16 Japonsko
 „Pripri Scat“ (3") [*] (1996) #28 Japonsko
 „Everybody Jam!“ (1996) #46 Nemecko, #44 USA Dance
 „Let It Go“ (1997)
 „Scatmambo“ (1998)
 „The Chickadee Song“ (1999)
 „Take Your Time“ (1999)
 „I Love Samba“ [*]'(1999)
 „Ichi, Ni, San... Go!“ (1999)
 „sing now“
Greing stengh-reinbow series(2006)

Zdroj 

Speváci USA
Džezoví hudobníci USA
Elektronickí hudobníci USA
Eurodance hudobníci
Osobnosti z Los Angeles
Zoznam operačných systémov

Toto je zoznam operačných systémov.

Operačné systémy osobných počítačov typu PC 
 Unix
 vetva AT&T - Unix System V
 AIX
 HP-UX
 Solaris
 
 vetva BSD
 BSD/OS
 FreeBSD
 NetBSD
 OpenBSD
 GNU
 Linux 
 Hurd
 Plan 9
 CP/M
 DOS
 Microsoft Windows
 nadstavby nad MS-DOS (od verzie 95 je DOSové prostredie skryté)
 Windows 1.0 a 1.01
 Windows 2.0, 2.1/286 a 2.1/386
 Windows 3.0, 3.1 a 3.11
 Windows 95
 Windows 98 a 98 SE
 Windows Me
 s jadrom Windows NT
 Windows NT
 Windows 2000 (interne označovaný ako Windows NT 5.0)
 Windows XP (interne označovaný ako Windows NT 5.1)
 Windows Vista
 Windows 7
 Windows 8
 Windows 10
 Windows 11
 ReactOS (jadro Win32 API pod GNU/GPL)
 IBM OS/2

Operačné systémy osobných počítačov Apple 
Apple / Apple Computer
 prvé kroky, 1984 - 1987:
 Systém 1, Systém 2, Systém 3, Systém 4
1988 - 1999:
 Systém 5 (multitasking)
 Systém 6 (32bit)
 Systém 7 (7.5 s označením Mac OS)
 Mac OS 8 (HFS+)
 Mac OS 9 (APIs, Carbon)
 aktuálny:
 Mac OS X (na báze NeXTSTEP, Unix)s „Classic“, Mac OS 9.2, pre staršie programy
ďalšie
 Linux

Operačné systémy na iných platformách

AmigaOS 
Operačný systém počítačov Amiga, založených na procesore Motorola 68k.

Android OS
Android je operačný systém pre mobilné telefóny ako aj pre smartphóny a tablety. Je vytvorený firmou Open Handset Alliance vedenú spoločnosťou Google.

CP/M 
Historický diskovo (presnejšie disketovo) orientovaný OS pre počítače postavené na procesore Z80, ktorý bol inšpiráciou pre mnohé iné operačné systémy, najmä DOS. Pre Microcomputers ho vytvoril Gary Kildall v 1976.

PALM OS 
Používaný v handheldoch typu Palm. Single-task. Verzie 1 až 3 boli určené pre pôvodne používaný procesor Motorola Dragonball (68034), aktuálna verzia 5 („Garnet“) je určená pre procesor ARM.

Symbian OS 
Používaný v mobilných telefónoch značky Nokia  a Sony-Ericsson (UIQ verzie využívajúce dotykový display telefónu). V nedávnej dobe najrozšírenejší a konkuroval Microsoft Windows Mobile Edition. Avšak Microsoft s uvedením Windows Phone 7 (neskôr Windows Phone 8) prakticky odsúdil Symbian OS k zániku a spoločnosť Nokia, prevzala Windows Phone ako výhradný operačný systém pre svoje telefóny. Malo to katastrofálny dopad nielen na Nokiu samotnú, ale aj na Symbian OS, ktorý tak stratil veľkého obchodného partnera a aj pod tlakom Androidu ustúpil do zabudnutia.
V roku 2013 Microsoft kúpil spoločnosť Nokia.

 
Informatické zoznamy
Richard Scheibner

Richard Scheibner (* 19.3.1880, Piešťany - miesto a dátum úmrtia neznáme) bol architekt pôsobiaci prevažne v Berlíne. Narodil sa v Hornom Uhorsku v obci Pöstyén - teraz Slovensko.

Práce 
Berlínskymi realizáciami Richarda Scheibnera sú Marmorhaus (Berlin-Charlottenburg, Kurfürstendamm 236), projektované spolu s Hugóm Pálom: 19121913 a Policajná stanica (Berlin-Charlottenburg, Flatowallee 22), projektované: 19301931. V roku 1913 sa úspešne zúčastnil súťaže na budovu nemeckého veľvyslanectva vo Washingtone (jeden z troch odmenených návrhov).

Do svojho rodiska v roku 1910 navrhol stavbu "Hotel Slávia" (Winterova 24) a neskôr aj  rodinnú vilu Scheibnerovcov (Teplická 83). Objekt synagóga v Trenčíne, (Štúrovo námestie 127), sa realizovala podľa projektu Richarda Scheibnera vytvoreného spolu s Hugóm Pálom 19111912. V polovici dvadsiatych rokov 20. storočia vytvoril projekt adaptácie pôvodnej klasicistickej budovy Obecného úradu pre potreby Okresného súdu v Piešťanoch (Štefánikova 119).

Dr. Ing. Richard Scheibner je autorom publikácie Das Städtische Burgerhaus Niedersachsens vydavateľstvo Kuhtmann, Drážďany 1910, 159 strán, 131 obrázkov.

Poznámka 
 1. zdroj v ktorom sa uvádza meno Rudolf /nie Richard/ Scheibner –  Bořutová, D.: Architektúra a urbanizmus, časopis pre teóriu architektúry a urbanizmu, ročník XXXII, 1998, číslo 3-4, STU v Bratislave, strana 86
 2. zdroj v ktorom sa uvádzajú Piešťany ako rodné mesto R. Scheibnera – Kusý, M.: Architektúra na Slovensku 19481918, BRALO, 1995 Bratislava, strana 37
 Dr. Richard Scheibner v období 1. sv. vojny zastával pozíciu - "Pruský kráľovský vládny architekt".

Zdroje 
 1. Bořutová, D.: Architektúra a urbanizmus, časopis pre teóriu architektúry a urbanizmu, ročník XXXII, 1998, číslo 3-4, STU v Bratislave, strana 86
 2.Kusý, M.: Architektúra na Slovensku 1948-1918, BRALO, 1995 Bratislava, strana 37, počet strán 152
 3. Toran, E.: Architektúra druhej polovice 19. stor. na Slovensku
 4. http://www.af-bauservice.de/html/marmorhaus.html
 5. http://architekturmuseum.ub.tu-berlin.de/index.php?set=1&p=79&Daten=156936
 6.http://www.bigshops.de/heuberger/inhalt.asm?sessionid=5a39e26870e6ffbda767f14b0cbe0a45&OPTNAME=KATALOG&CATEGORY=HEUBERGER&KAP_X=Deutsche%20Orts-%20und%20Landeskunde&KAP_XX=SCHEIBNER%2C%20RICHARD.&KAP_XXX=&SEARCHDEF1=scheibner&SEARCHDEF2=&SEARCHDEF3=&FROMKAT=
 7. http://www.piestany.sk/index.php?id=260&L=0
 8. https://www.familysearch.org/ark:/61903/3:1:939F-YNZ6-Y?i=44&wc=9P37-HZ4%3A107654001%2C111658101%2C111714001%2C111719001&cc=1554443

Narodenia v 1880
Úmrtia v 20. storočí
Nemeckí architekti