joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Frank Eugene

Frank Eugene (* 19. septembra 1865 New York – † 16. decembra 1936 Mníchov, vlastným menom Frank Eugene Smith) bol americký fotograf, maliar a grafik, ktorý žil prevažne v Nemecku. Fotografoval v štýle impresionizmu a secesie. Bol portrétistom uznávaným v Európe i v Spojených štátoch.

V roku 1884 začal študovať v New Yorku maliarstvo, potom v štúdiu pokračoval od roku 1886 v nemeckom Mníchove. Počas štúdií ho zaujala tiež fotografia. Po dokončení štúdií sa vrátil v roku 1894 do New Yorku, kde pracoval ako scénický výtvarník a maliar portrétov. Roku 1900 odišiel opäť do Nemecka, kde sa venoval umeleckej fotografii.

V roku 1902 sa podieľal na založení fotografického spolku Photo-Secession. Od roku 1907 vyučoval fotografiu v Mnichove, v roku 1913 bol menovaný profesorom na Kráľovskej akadémii grafických umení v Lipsku.

Iné projekty

Literatúra

Referencie

Zdroj

Externé odkazy 
 Biografia Frank Eugene 

Fotografi USA
Nemeckí fotografi
Narodenia v 1865
Úmrtia v 1936
Gertrude Käsebierová

Gertrude Käsebierová (* 18. máj 1852, Des Moines, Iowa, USA – † 13. október 1934, New York, New York) bola americká fotografka.

Fotografovala najmä portréty a alegórie v štýle piktorializmu. Profesionálne sa venovala fotografovaniu od roku 1894, v roku 1897 otvorila v New Yorku portrétne štúdio. Bola zvolená prvou ženskou členkou fotografického spolku The Linked Ring Brotherhood. V roku 1902 sa stala zakladajúcou členkou združenia Photo-Secession.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy
 Getty Museum 
 Lee Galery 
 Spartacus Educational

Zdroj

Fotografi USA
Osobnosti z Des Moines
Clarence Hudson White

Clarence Hudson White (* 8. apríla 1871,  West Carlisle, Ohio – 7. júla 1925 Mexico) bol americký piktorialistický fotograf, spoluzakladateľ fotografických spolkov Photo-Secession a Pictorial Photographers of America.

Život a dielo 
Chcel byť maliarm, ale vyštudoval ekonómiu a pracoval v obchode. Začal fotografovať v roku 1894. V nasledujúcom desaťročí už vystavoval svoje snímky v Spojených štátoch i v Európe.

V roku 1902 sa stal členom novo založeného fotografického spolku Photo-Secession, ktorý združoval fotografov tvoriacich v štýle piktorializmu.

V roku 1906 sa presťahoval do New Yorku. Prednášal fotografiu na Columbijské univerzite a v roku 1914 založil vlastnú fotografickú školu. Medzi jeho žiakov patrili napr. Dorothea Langeová a Paul Outerbridge. Whiteova škola bola veľmi úspešná. Prednášali tu tiež fotografi Edward Steichen a Paul Strand a tiež ďalší umelci, napr. maliar Max Weber.

V roku 1916 založil s Gertrudou Käsebierovou a A. L. Coburnom spolok Pictorial Photographers of America a stal sa jeho predsedom.

Zomrel na embóliu v roku 1925 v Mexiku, kam sa vypravil so svojimi študentmi.

Referencie

Externé odkazy 
 A History of Photography 
 Clarence White Family History 
 Luminous Lint 
 Pictorial Photographers of America 
 Pictorialism into Modernism: The Clarence H. White School of Photography

Iné projekty

Zdroj

 
Narodenia v 1871
Úmrtia v 1925
Fotografi USA
Gymnázium (Myjava, Jablonská 5)

Gymnázium na Myjave bolo založené v roku 1944 ako evanjelické slovenské gymnázium. 
V súčasnosti má 3 formy štúdia a to 8 ročnú, 4 ročnú a 5 ročnú. Osemročná a štvorročná forma štúdia je bez zamerania, päťročná forma je bilingválneho charakteru, teda zameraná na cudzí jazyk - angličtinu, kde sú predmety ako napr. biológia alebo matematika vyučované v anglickom jazyku.
Škola poskytuje kvalitné vzdelanie najlepším študentom v regióne, úspešnosť absolventov školy pri prijímacích pohovoroch na vysokoškolské štúdium neklesla za posledné roky pod 90%. Škola je členom klimatickej aliancie, momentálne spolupracuje so strednými školami z Nórska, Fínska, Turecka a Maďarska a názov jej vzdelávacieho programu je: "Škola pre život".

Externé odkazy 
Oficiálna stránka školy

Gymnáziá na Slovensku
Myjava (mesto)
Školy v okrese Myjava
Anthony James Leggett

Anthony James Leggett (* 26. marec 1938, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský fyzik
žijúci v USA, ktorý sa zaoberá predovšetkým fyzikou nízkych teplôt. 

V roku 2003 dostal spolu s Vitalim Lazarevičom Ginzburgom a Alexejom Alexejevičom Abrikosovom Nobelovu cenu za fyziku za priekopnícke výsledky v oblasti teórie supravodivých a supratekutých látok.  Je tiež nositeľom Wolfovej ceny za fyziku (2002/2003).

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Biografia
 Schrödingers katze 

Osobnosti z Londýna
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Nositelia Wolfovej ceny za fyziku
Anglickí fyzici
Fyzici USA
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Členovia Ruskej akadémie vied
Absolventi Oxfordskej univerzity
Naturalizované osobnosti USA
Loikaemie

Loikaemie je nemecká kapela, ktorá začala hrať v roku 1996 a jej počiatky sa niesli jednoznačne v znamení úderného a jednoduchého Oi! s klasickými textami o priateľstve, alkohole a živote na uliciach. Vďaka svojmu nezameniteľnému štýlu si kapela získala veľkú obľubu u domáceho publika a čoskoro sa stala vlajkovou loďou nemeckej nerasistickej skinheadskej scény.

Druhá doska z roku 1999 viac ako potvrdila jej ambície a katapultovala kapelu do čela európskej Oi Punkovej scény. Skupina získala na tejto doske kompaktný a surový zvuk, ktorý nezaprel ľahké ovplyvnenie hardcorovou muzikou. Texty sa pomaly začínajú otáčať aj k vážnejším a politickým témam, ale nechýbali ani odľahčené veci, potvrdzujúce, že si kapela zachováva potrebný nadhľad.

Loikaemie začína hrať po celej Európe a jej obľuba stúpa. Obrovský hit z ich tretej dosky názvom "Good night, white pride" sa stal hymnou všetkých Punks a Skins, ktorí sa odmietli zmieriť s rovnicou skinhead = nacista a pre nemeckých antifašistov predstavuje Loikaemie kultovú záležitosť.

Zostava 
 Thomas - spev, gitara
 Eddie - basová gitara
 Paul - bicie

Diskografia

EP 
 1995 - Demotape
 1997 - Oi! That's yer lot
 1998 - Loikaemie / smegma split: "Oi! The split!"
 1998 - Loikaemie / Menace split

Albumy 
 1996-1999 - Ihr für uns und wir für euch
 2000 - Wir sind die Skins
 2002 - III
 2005 - 10 Jahre Power from the Eastside
 2007 - Loikaemie S / T

DVD 
 2005 - 10 Jahre Power from the Eastside

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Nemecké hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1994
Ki-Adi-Mundi

Ki-Adi-Mundi je fiktívna postava zo sveta Star Wars.

Ki-Adi-Mundi bol jeden z mála v rade Jedi. Jeho najnápadnejším znakom bola svätčená lebka obsahujúca binárny mozog podporovaný druhým srdcom. Narodil sa na odľahlej planéte Cerea. V štyroch rokoch bol prepravený na Coruscant do chrámu Jedi, kde podstúpil jediský výcvik. Trénoval ho majster Jedi Yoda. O dvadsať rokov neskôr sa ako rytier Jedi vrátil na Cereus a tam pôsobil ako dohliadač cereanských systémov.

Ki-Adi-Mundi po svojich objavoch na Tatooine zaujal trvalé miesto v rade Jedi, dostal titul Jedi.
Majster Mundi bol jeden z 212 Jediov poslaných na záchrannu akcii Obi-Wana Kenobiho, Anakina Skywalkera a senátorku Padmé Amidalu uväznených na Geonosise. Drojdská armáda zabila väčšinu poslaných Jediov, medzi prežitými Jedi bol aj Ki-Adi-Mundi. Ako mnoho Jediov sa aj Ki-Adi-Mundi stal generálom Republikovej armády. Bol zabitý počas rozkazu 66 Clone Troopermi, ktorý nariadil Darth Sidious.

Postavy Hviezdnych vojen

sv:Lista över jediriddare#Ki-Adi-Mundi
Pantera

Pantera je aj slovenský názov rodu Panthera, pozri Panthera (rod).

Pantera bola vplyvná americká groove metalová skupina z Arlingtonu v Texase, založená v roku 1981. Aj keď zo začiatku hrala pod vplyvom Glam metal/hardrockových skupín, či už thrash metalových skupín ako Slayer a Metallica, ale aj tradičných skupín ako Black Sabbath a Iron Maiden dokázala svoj vplyv na významnú zmenu žánru, ktorý Panteru postihol na konci 80. rokov. Následne sa stala kľúčovým tvorcom groove metalu - podžánru heavy metalu.

Prvým komerčným úspechom Pantery po deviatich rokoch od založenia bol až album Cowboys from Hell. Odvtedy sa Pantera stala jednou z najznámejších heavy metalových skupín 90. rokov. Napriek celkovo chladnému prijatiu prvých štyroch albumov museli kritici potom štýl skupiny chváliť; Jason Birchmeier z All Music Guide Panteru považuje za „pravdepodobne najväčšiu metalovú skupinu 90. rokov... jednu z najväčších a najvplyvnejších metalových skupín vôbec.“ Televízia VH1 zaradila Panteru na 45. pozíciu v rebríčku 100 Greatest Artists of Hard Rock a v rebríčku „Top 10 Greatest Heavy Metal Bands of All-Time“ televízie MTV sa umiestnila na piatom mieste.

Kvôli dlhodobým vnútorným konfliktom bola Pantera roku 2003 rozpustená. V nasledujúcom roku bol jej gitarista "Dimebag" Darrell Abbott počas vystúpenia svojej novej skupiny Damageplan zastrelený na pódiu.

Diskografia

Štúdiové albumy 
 Metal Magic (1983)
 Projects in the Jungle (1984)
 I Am the Night (1985)
 Power Metal (1988)
 Cowboys from Hell (1990)
 Vulgar Display of Power (1992)
 Far Beyond Driven (1994)
 The Great Southern Trendkill (1996)
 Reinventing the Steel (2000)

Výberové albumy 
 1990-2000: A Decade Of Domination (2010)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 officialpantera.com - Oficiálne stránky skupiny

Zdroj 
 

 
Heavymetalové hudobné skupiny USA
Základná škola sv. Augustína

Základná škola sv. Augustína je cirkevná základná škola v Považskej Bystrici. Škola má 11 tried (z každého ročníka jednu až dve), spolu 222 žiakov, 20 učiteľov a 3 vychovávateľov. Vyučuje sa v dvoch  budovách; priamo v budove školy a v budove Katolíckeho domu, ktorý stojí hneď vedľa. Škola používa učebný plán pre rozšírené vyučovanie jazykov. Keďže je to katolícka školy, žiaci majú dve hodiny rímskokatolíckeho náboženstva týždenne. Súčasťou školy je Školský klub detí a Školské stredisko záujmovej činnosti.

História 
Škola vznikla v 19. storočí, ale podľa starej školskej kroniky sa údajne nedá zistiť kedy presne, lebo staré spisy zhoreli. Budovou školy bol malý prízemný domček za kostolom. V rokoch 1937 – 1939 vybudovali novú školu pri cintoríne, v ktorej prebiehalo vyučovanie do konca druhej svetovej vojny. Potom škola prešla pod štátnu správu. Vyučovanie v katolíckom duchu v nej začalo po zmene režimu v roku 1991, keď získala samostatnú právnu subjektivitu.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka školy

Základné školy na Slovensku
Školy v Považskej Bystrici
.
Pedagogická a Sociálna akadémia sv. Márie Goretti

Pedagogická a sociálna akadémia sv. Márie Goretti (PaSA) v Čadci je stredná odborná škola. Vznikla v roku 1991. V súčasnosti patrí medzi cirkevné školy v zriaďovateľskej pôsobnosti Žilinskej diecézy, ktorá je najmladšou rímskokatolíckou diecézou na Slovensku. V budove školy sídli aj Stredná zdravotnícka škola sv. Františka z Assisi.

Vymedzenie základnej činnosti
Ide o výchovu a vzdelávanie stredoškolskej mládeže v duchu katolíckej viery. Štúdium je ukončené maturitnou skúškou. Absolvent získava úplné stredné odborné vzdelanie na úrovni ISCED 3A (stupeň vzdelania).

Študijné odbory
 7649 6 učiteľstvo pre materské školy a vychovávateľstvo (denná i večerná forma)
 7646 6 vychovávateľsko-opatrovateľská činnosť
 7661 6 sociálno-výchovný pracovník

História
 4. máj 1991 – zaradenie do siete škôl ministrom školstva SR pod číslom 8804/1990-26 (najskôr študijný odbor 76-45-3 opatrovateľka).
 28. jún 1991 – zriadenie školy a menovanie prvej riaditeľky (Mgr. Maristella Klimová), zriaďovaciu listinu vydal Biskupský úrad v Nitre pod číslom 1325/91. Pôvodný názov bol Dievčenská odborná škola Matky Terezy.
 1995 – vychádza prvé číslo školského časopisu Správny smer
 1. september 1998 zmena názvu na Stredná odborná škola sv. Márie Goretti
 1996 – študijný odbor vychovávateľsko-opatrovateľská činnosť (počas úvodného experimentu bol počiatočný názov odboru opatrovateľská a vychovávateľská činnosť) 
 školský rok 2002/2003 – súčasný názov školy
 2003 – započatie výstavby viacfunkčného objektu (jedáleň, internát, telocvičňa, vstup do školy)
 školský rok 2005/2006 – nový študijný odbor učiteľstvo pre materské školy a vychovávateľstvo

Externé odkazy
 Webová stránka školy
 Staršia (alternatívna) stránka školy
 Umiestnenie školy – škola na mape a satelitných snímkach (Google Maps)

Stredné odborné školy na Slovensku
Školy v Čadci
Katolícke stredné školy na Slovensku
Dopravná akadémia (Trenčín, Školská 66)

Dopravná akadémia v Trenčíne je typ strednej školy, ktorá poskytuje úplné stredné odborné vzdelanie na úrovni ISCED 3A.

Študijné odbory 
 3760 6  Prevádzka a ekonomika dopravy
 3767 6  Dopravná akadémia
 3792 4  Poštový manipulant
 6355 6  Služby v cestovnom ruchu
 6405 4  Pracovník marketingu

História 
V septembri v roku 1953 vzniklo Železničné odborné učilište (ŽOU) v Zavare pri Bratislave. V roku 1958 bolo ŽOU dislokované do Trenčína. ŽOU vychovávalo učňov profesií železničiar, strojný zámočník, zámočník koľajových vozidiel, mechanik motorových rušňov a vozňov, elektromontér a elektromechanik, traťový strojník. V roku 1980 bolo ŽOU zaradené do sústavy stredných odborných učilíšť - Stredné odborné učilište železničné (SOUŽ).

30. júna 1992 sa začala výstavba nového areálu SOUŽ Trenčín a jeho otvorenie sa uskutočnilo 2. septembra 1994. V súvislosti s Novým školským zákonom z 22. mája 2008 sa 1. septembra 2008 SOUŽ stalo strednou odbornou školou a vzápätí 1. októbra 2008 škola zmenila názov na Dopravná akadémia.

Úspešní absolventi školy 
 Lubomír Nádeníček
 Stanislav Buček
 Ján Kucharík
 Jaroslav Jeřábek
 Ján Kubica
 Branislav Kvetan
 Marián Hossa
 Peter Bohunický
 Michal Krúpa
 Martin Čakajík
 Branko Radivojevič
 Juraj Ančic
 Marcel Hossa
 Alena Murková
 Andrej Meszároš
 Ondrej Mihál

 Miroslav Husár

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka školy

Stredné školy na Slovensku
Školy v Trenčíne
Stredná priemyselná škola (Dubnica nad Váhom)

Stredná priemyselná škola Dubnica nad Váhom je odborná stredná škola s technickým zameraním.

História
Dňa 2. novembra 1948 Povereníctvo školstva v Bratislave povolilo otvorenie prvej triedy strojníckej priemyselnej majstrovskej školy popri zamestnaní. Najviac sa o to zaslúžilo vedenie závodu dubnickej Škodovky (Škodove závody, n. p., neskôr závod K. J. Vorošilova, neskôr ZŤS), najmä riaditeľ Karpíšek a vedúci školského oddelenia Jaroslav Baše. Oficiálny názov školy znel Vyššia priemyselná škola strojnícka Bratislava, expozitúra Dubnica nad Váhom. 
Prvá trieda denného štúdia štvorročného bola zriadená až v školskom roku 1950/1951; odbor strojnícky, smer konštrukčný. Študovať v nej začalo 45 študentov.

V školskom roku 1953/1954 skončilo školu prvých 34 maturantov denného štúdia, odbor strojníctvo – smer konštrukčný. Názov školy sa zmenil na Priemyselná škola strojnícka v Dubnici nad Váhom. V školskom roku 1956/1957 sa škola presťahovala do svojej novej budovy.

Každoročne opúšťa školu približne 150 študentov – maturantov, ktorých odbornú spôsobilosť už preverila prax i štúdium na vysokých školách.

Súčasnosť
Od školského roku 2003/2004 majú žiaci možnosť študovať v študijných odboroch: 
 strojárstvo
 elektrotechnika
 technické a informatické služby
 mechatronika

Známi absolventi
 Natália Prekopová – biatlonistka
 Peter Ondrúška – programátor
 Viliam Veteška – podpredseda a poslanec NR SR († 21. 04. 2009)]
 Mário Bližňák – reprezentant Slovenska v ľadovom hokeji (v súčasnosti (2012) – hrá za Slovan v KHL)
 Jaroslav Baška – bývalý minister obrany

Externé odkazy
 Oficiálna stránka školy
 Základné info v (pdf)

Stredné priemyselné školy na Slovensku
Dubnica nad Váhom
Školy v okrese Ilava
Jan Kefer

PhDr. Jan Kefer ( 31. január 1906 Nový Bydžov - 3. december 1941 koncentračný tábor Flossenbürg) bol významný český astrológ, hermetik a publicista medzivojnového obdobia 20. storočia.

Biografia
Narodil sa v novobydžovskej meštianskej rodine. Jeho otec pochádzal z Bavorska. Narodil sa ako nevidiaci, avšak v troch rokoch sa jeho vrodená porucha zraku upravila. V Prahe študoval na arcibiskupskom gymnáziu v triede slávneho mystika Jaroslava Ovečku. Absolvoval noviciát premonštrátskeho Strahovského kláštora, z radu však odišiel a vyštudoval filozofickú fakultu Karlovej univerzity.

Pracoval ako knihovník Národného múzea v Prahe, neskôr ako knihovník Strahovského kláštora a vo Vatikánskej knižnici. Bol dlhoročným sekretárom a neskôr aj predsedom spoločnosti československých hermetikov  Universalia a redaktorom časopisu Logos. Zaoberal sa astrológiou, kabalou, mágiou, alchýmiou a teurgiou. Je autorom rady prací o astrológii a hermetizme, v spoločnosti Universalia predniesol na tieto témy radu prednášok. Radu významných diel preložil do češtiny, napr. Tibetskú knihu mŕtvych a diela o mágii Eliphasa Léviho.

Bol zatknutý 18. júna 1941 gestapom za svoje prejevy proti okupačnej moci na pôde Universalie. Zomrel v koncentračnom tábore Flossenbürg. Predtým mu bola ponúknutá spoluúčasť v tíme astrológov Adolfa Hitlera, čo však odmietol.

Tvorba 
Syntetická magie - vychádzala od roku 1935 v zošitoch; celkom vyšlo 30 zošitov - nedokončené.
Theurgie - súkromý tisk 1935.
Theurgie magické evokace - lóžový tisk 1937
Praktická astrologie aneb umění předvídání a boje proti osudu - 1939
Encyklopedie zapomenutého vědění - 1940 - vyšli len dva zošity
Astrologická diagnostika - 1940 - vyšiel len jediný zošit.

Jeho kniha Praktická astrologie, ktorá vyšla v roku 1939 s podtitulom „Umění předvídání a boje proti osudu“, je takmer klasická, aj keď dnes ju rada astrológov považuje za prekonanú. Znovu vyšla v roku 1993 v nakladateľstve TRIGON.  Z ďalších prací Jana Kefera vyšlo v nakladateľstve TRIGON: Theurgie, Theurgie magické evokace, Syntetická Magie.

Referencie

Externé odkazy 
 Jan Kefer na zivotopisyonline.cz
 esoteric.mysteria.cz (link vedie na Nakonečného text z knihy Novodobý český hermetismus (Praha: Vodnář 1995))

Narodenia v 1906
Úmrtia v 1941
Českí astrológovia
Českí hermetici
Tyrolean Airways

Tyrolean Airways, oficiálne Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt GmbH, bola rakúska letecká spoločnosť so sídlom v Innsbrucku, ktorá bola členom Star Alliance a Austrian Airlines Group, v ktorej lietala pod značkou Austrian Arrows.

História 
Spoločnosť založili v roku 1978 Gernot Langes-Swarovski a Christian Schwemberger-Swarovski ako Aircraft Innsbruck. V roku 1979 bola spoločnosť premenovaná na Tyrolean Airways a v roku 1980 otvorila pravidelnú prevádzku so 48 miestnym lietadlom De Havilland Canada Dash 7 z Innsbrucku do Viedne a Zürichu. V roku 1994 kúpila podiel v spoločnosti Austrian Airlines. Následne došlo k čiastočnej obmene flotily a farebná úprava lietadiel sa priblížila k farbám materskej spoločnosti.

Destinácie 
Tyrolean Airways prevádzkuje 6 destinácií v Rakúsku a 74 destinácií v Európe.

Letisko Viedeň-Schwechat 
Amsterdam, Atény [sezónne], Barcelona [sezónne], Bazilej, Belehrad, Berlín-Tegel, Bologna, Bolzano, Brusel, Bukurešť-Otopeni [sezónne], Budapešť, Kišiňov, Kolín/Bonn, Kodaň, Dnipro, Doneck, Drážďany, Dubrovník [sezónne], Düsseldorf [sezónne], Florencia, Frankfurt, Ženeva, Göteborg-Landvetter, Graz, Hamburg [sezónne], Helsinki, Jasy, Innsbruck, Istanbul-Atatürk, Charkov, Kyjev-Borispol, Klagenfurt, Košice, Krakov, Krasnodar, Leipzig/Halle, Linz, Ľvov, Lyon, Miláno-Linate, Miláno-Malpensa [sezónne], Minsk, Mníchov, Nice, Oslo-Gardermoen, Podgorica, Praha, Priština [sezónne], Rostov nad Donom [sezónne], Salzburg, Sarajevo [sezónne], Sibiu, Skopje, Soči, Sofia [sezónne], St. Gallen-Altenrhein, Sankt Peterburg, Štokholm-Arlanda, Stuttgart, Tbilisi [sezónne], Solún [sezónne], Temešvár, Tirana, Tripolis, Varna, Benátky-Marco Polo, Vilnius, Varšava, Záhreb, Zürich [sezónne]

Flotila

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Austrian Arrows

Letecké spoločnosti Rakúska
Podniky založené v 1978
Hans Georg Dehmelt

Hans Georg Dehmelt (* 9. september 1922, Görlitz, Nemecko† 7. marec 2017, Seattle, Washington, USA) bol nemecko-americký fyzik.

V roku 1989 dostal spoločne s Wolfgangom Paulom Nobelovu cenu za fyziku za vývoj techniky tzv. iónovej pasce, ktorá sa využíva pri presnom meraní g-faktoru elektrónov. V tom istom roku dostal cenu aj Norman Foster Ramsey.

Referencie

Externé odkazy 
 Autobiografia
 Nobelova cena
 Stránka na University of Washington

Nemeckí fyzici
Fyzici USA
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Nositelia Nobelovej ceny z USA
Absolventi Duke University
Naturalizované osobnosti USA
Aristid Abafi

Aristid Abafi (Abaffy) - "Abaffy de Nagyabafalva et Felső-Lehota" (* 1. júl 1799, Horná Lehota – † 1861, Budapešť) bol stoličný hodnostár a statkár. Pochádzal z uhorskej šľachtickej rodiny Abafiovci. Propagoval zakladanie vzorových hospodárstiev, racionálny chov dobytka a moderne riadené hospodárstvo. Sám hospodáril na svojom majetku v Hornej Lehote.

Rodina 
 Otec: Adeodat Abafi
 Matka: Anna Berénÿi

Kariéra 
 1837 – 44  podžupan Oravskej stolice
 1860 komisár
 od 1860 predseda Učenej spoločnosti oravskej  
 1840 poslanec uhorského stavovského snemu
 1860 poslanec za Bobrovský volebný okres

Referencie

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrikefarnosti v Sedliackej Dubovej; pokrstený ako Adeodatus Aristides Abaffi

Abafiovci
Poslanci uhorského snemu
Narodenia v 1799
Úmrtia v 1861
Osobnosti z Hornej Lehoty (okres Dolný Kubín)
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Narodenia 1. júla
Constantin Brâncuși

Constantin Brâncuşi (* 19. február 1876, Hobiţa, Rumunsko – † 16. marec 1957, Paríž) bol pôvodom rumunský moderný sochár tvoriaci vo Francúzsku a radený k abstraktnému expresionizmu.

Umenie 

Pre Brâncuşiho dielo bolo typické zjednodušenie formy a radikálna vízia. Medzi jeho najznámejšie diela patrí séria 28 verzií Vtáka v priestore. So zjednodušením tiež súvisí aféra, kedy umelec žaloval amerických colných úradníkov, ktorí uvalili na jeho dielo vysoké clo, ktoré bolo určené pre priemyslové materiály a odmietli uznať tomuto predmetu status umeleckého diela bez cla.

Spoločenský život 
V Paríži žil bohatý spoločenský a bohémsky život. Stýkal sa s umeleckou smotánkou svojej doby ako bol Ezra Pound, Guillaume Apollinaire, Pablo Picasso, Marcel Duchamp, Amedeo Modigliani, Henri Rousseau alebo Fernand Léger. Tiež sa stýkal s radom Rumunov bývajúcich v Paríži. Napríklad s Eugènom Ionescom. Ako hostiteľ bol obľúbený, hral na husle a spieval rumunské piesne. Mal rád cigarety, víno a dámsku spoločnosť.

Brancusi zomrel 16. marca roku 1957 s viac ako 215 sochami a 1200 fotografiami na svedomí. Bol pochovaný na parížskom cintoríne Cimetière du Montparnasse.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Constantin Brâncuşi na artmuseum.cz

Zdroj 

Rumunskí sochári
Rumunskí fotografi
Francúzski sochári
Francúzski fotografi
Francúzske osobnosti rumunského pôvodu
Osobnosti na bankovkách
Bez ladu a skladu

Bez ladu a skladu je slovenská hudobná undergroundová skupina, ktorá vznikla v roku 1985 v Trenčíne. Je známa svojou rytmickou ale i kakofónickou hudbou a metaforickými textami pre ktoré bola v 80. rokoch typická odvážna kritika politického režimu. V r. 2009 ju americký denník New York Times zaradil medzi „skupiny, ktoré prispeli k pádu železnej opony“ v štátoch bývalého komunistického režimu a jej členov tiež nazval „hudobníkmi, ktorí vyčnievali spoza železnej opony“.

Špecifikom skupiny je aj vokál speváka a kľúčovej postavy Bez ladu a skladu, Michala Kaščáka, ktorý mal v čase vzniku zoskupenia iba 13 rokov. Skupina je známa aj svojou vizážou, ku ktorej patria čierne obleky, úzke kravaty, biele ponožky a tmavé okuliare, ku ktorým ich, rovnako ako hudobne, inšpirovala iná trenčianska undergroundová skupina Chór vážskych muzikantov.
  
Bez ladu a skladu hrávali aktívne až do roku 1997 a vydali tri štúdiové albumy. Neskôr sa z rozpadnutej formácie opäť zoskupila kapela Neuropa (M. Kaščák, P. Kohout, P. Slameň). Skupina v súčasnosti hráva už iba na príležitostných akciách a utajených koncertoch, zväčša na festivale Michala Kaščáka, Pohoda.

História
Skupina vznikla v r. 1985. Zakladateľmi skupiny boli Peter Kaščák spolu s Richardom Rybníčkom (bicie), Martinom Beďatšom (gitara) a Rasťom Kubicom (saxofón). Krátko na to sa k skupine pridal aj brat Petra Kaščáka, Michal (spev). Tvorba skupiny bola výrazne ovplyvnená trenčianskou hudobnou scénou: skupinou CHVM a pridruženými kapelami. „Na našom zvuku malo veľkú zásluhu aj to, ako málo sme ovládali hudobné nástroje.“

Skupina taktiež nenachádzala záujem o metalovú, či depešácku vlnu, klasický pop ani rock: „Vedeli sme iba, že nechceme spievať texty o láske a mieri, o čom vtedy spievali všetci.“

Skupina zaznamenala pozitívny ohlas už na svojom prvom koncerte. V r. 1986 absolvovali Bez ladu a skladu svoj prvý veľký koncert, sprostredkovaný manažérkou skupiny E, Lenkou Zogatovou, na ktorom si zahrali s Chórom vážskych muzikantov a spomínanou skupinou E. Na základe koncertu sa skupina dostala na pražský RockFest, ktorý jej pomohol odštartovať kariéru. V r. 1987 si Bez ladu a skladu zahrali na spoločnom koncerte spolu so svetovo uznávaným džezmenom Jiřím Stivínom, ktorý zorganizoval manažér a organizátor koncertov Ladislav „Agnes“ Snopko. V tom istom roku nahrali svoj prvý videoklip k skladbe Udavač a absolvovali poľské turné. Napriek istým koncertným činnostiam musela skupina neustále čeliť aj zákazom hrania. 

Po vydaní albumu Horúce Hlavy vystriedal Richarda Rybníčka za bicími Peter Slameň.

Diskografia

LP 
Štúdiové:
 Bez ladu a skladu (1990)
 Horúce hlavy (1991)
 Iba raz (1994)

Neoficiálne:
 Šanca '86: Koncert na Mladej garde 1986
 Live Klub Lúč Trenčín 1986
 Live Mladá Garda 17.3.1986
 Live 1986
Live Mix 1987 (S.T.C.V)
Live Čertovo Kolo 26.10.1987
Live Dolní Lhota u Ostravy 9.7.1988
 Live Vajnorská Bratislava 1991
Live Delta Ostrava 16.4.1993
Live Koprivnice 1995

DVD 
 8505 (2006)

Referencie

Slovenské rockové hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1985
Hudobné skupiny ukončené v roku 1997
Anna

Anna môže byť:
 v rímskej mytológii:
 starobylá rímska bohyňa, pozri Anna Perenna
 sestra kartáginskej kráľovnej Didony, pozri Anna (sestra Didony) 
 prvé meno, pozri Anna (prvé meno)
 Svätá Anna
 meno ruskej imperátorky, pozri Anna I. (Rusko)
 planétka, pozri 265 Anna
 singel amerického speváka Arthura Alexandra z r. 1962

Pozri aj 
 Anna (Go To Him), skladba od britskej skupiny Beatles z albumu Please Please Me
Ján Klinovský

Ing. Ján Klinovský (* 18. jún 1905, Bobrov – † 17. september 1944, Hájniky) bol slovenský národohospodár, predseda Obilnej spoločnosti pre Slovensko. 

Študoval komerčné inžinierstvo v Prahe. Spočiatku bol prívržencom Milana Hodžu a agrárnej strany, neskôr Karola Sidora, vďaka ktorému sa stal šéfom obilného syndikátu. V rokoch 19431944 zodpovedný redaktor hospodárskeho týždenníka Budovateľ. Za 2. svetovej vojny pomáhal poľským odbojárom a spolupracoval s občianskym odbojom.
Patril do okruhu sidorovskej opozície. Po vypuknutí SNP prišiel na povstalecké územie. 

Koncom augusta a začiatkom septembra 1944 bol v kúpeľoch Sliač, kde sa ho zmocnila skupina zdemoralizovaných partizánov a spolu s desiatimi ďalšími osobami ho zavraždili na moste nad riekou Hron v Hájnikoch. Udalosť vyvolala široký ohlas na povstaleckom území, odsúdila ju verejná mienka a Slovenská národná rada.

Zdroj 
 JABLONICKÝ, Jozef: Kto bol kto. Študijná pomôcka. In: JABLONICKÝ, Jozef: Samizdat o odboji. Zost. Norbert Kmeť . Bratislava : Kalligram, 2006. ISBN 80-7149-781-9
 Slovenský biografický slovník, III. zväzok. Martin : Matica slovenská, 1989. ISBN 80-7090-019-9
 GNIAZDOWSKI, Mateusz: Skupina gen. Stefana Hubického na Slovensku (1944 – 1945). In: Slovenská republika 1939 – 1945 očami mladých historikov V. Zost. Michal Šmigeľ, Peter Mičko, Marek Syrný. Univerzita Mateja Bela ; Štátna vedecká knižnica : Banská Bystrica, 2006, ISBN 80-8083-341-9, s. 112–122 dostupné online
 SEGEŠ, Dušan: Dvojkríž v siločiarach bieleho orla : slovenská otázka v politike poľskej exilovej vlády za 2. svetovej vojny. Bratislava : Veda, vydavateľstvo SAV, 2009. ISBN 978-80-224-1037-3

Externé zdroje 
 Oravská knižnica Antona Habovštiaka

Slovenské osobnosti druhej svetovej vojny 
Osobnosti SNP
Slovenskí ekonómovia 
Slovenskí novinári
Osobnosti z Bobrova
Drahomír Josef Růžička

Drahomír Josef Růžička (* 8. februára 1870 Trhová Kamenice – † 30. septembra 1960 New York), americký lekár a amatérsky fotograf českého pôvodu, významne ovplyvnil českú fotografiu 20. a 30. rokov.

Jeho rodičia s rodinou emigrovali do USA v roku 1876. D. J. Růžička neskôr vyštudoval medicínu vo Viedni. Vrátil sa späť do USA, kde vykonával lekársku prax. Začal fotografovať v roku 1909. Zameral sa na fotografovanie prostých každodenných vecí, krajinných motívov a New Yorku s jeho architektúrou. V roku 1916 sa podieľal na založení združenia Pictorial Photographers of America.

V roku 1921 navštívil D. J. Růžička Prahu a usporiadal tam výstavu svojich fotografií, kde zaujal puristickými ideami (puristický piktorializmus) členov skupiny Photo-Secession (Gertrude Käsebierová, Edward Steichen, Alfred Stieglitz, Clarence Hudson White a ďalší), ktorí odmietali zásahy do negatívov i pozitívov a presadzovali čistú fotografiu. D. J. Růžička ovplyvnil celý rad českých fotografov, napr. Jaromíra Funkeho, Jiřího Jeníčka, Jana Lauschmanna, Josefa Sudka, Aloise Zycha a ďalších.

Externé odkazy 

A2 kulturní týdeník 
Ateliér Josefa Sudka 
Galerie AmbrosianA 
Krajane.net 
Moravská galerie 
Joseph Bellows Gallery 
Pictorial Photographers of America

Zdroj

Českí fotografi
Fotografi USA
Narodenia v 1870
Úmrtia v 1960
Spolok priateľov Spiša

Spolok priateľov Spiša v Bratislave je združenie Spišiakov žijúcich v Bratislave a jej okolí. 

Registrovaný je od roku 1990, jeho korene siahajú až do roku 1968.

Externé odkazy
Stránka spolku

Spiš
Občianske združenia na Slovensku
Blažkov (Krásno nad Kysucou)

Blažkov je primestská časť mesta Krásno nad Kysucou v okrese Čadca od centra vzdialená približne 3-4 km na juhovýchod. Rozlohou je to najmenšia a zároveň aj najmenej zaľudnená mestská časť mesta Krásno nad Kysucou. Čo sa však týka historickej existencie, patrí ku najstarším častiam Krásna nad Kysucou. Založená bola už v roku 1470 na príkaz mešťanov Žiliny. Nachádza sa tu aj najstaršia kaplnka v Krásne, ktorá je ako všetky iné zasvätená Sedembolestnej Panne Márii. Postavená bola v roku 1818. V cca 70 domoch žilo na konci roku 2010 okolo 400 obyvateľov.

Členenie:
 Drozdov
 Michálkov (U Zbúnov)
 Vane

Hranice s mestskou časťou:

 Krásno nad Kysucou-mesto: rázcestie cesty I/11 so Žilinskou ulicou
 Krásno nad Kysucou-Zákysučie: most pre chodcov cez rieku Kysuca

Zdroj 
 Krásno nad Kysucou-prechádzky storočiami

Mestské časti Krásna nad Kysucou
Zakon sudnyj ľudem

Zakon sudnyj ľudem (prepisované aj Zakon sudnyj ľjudem, Zákon sudnyj ľjudem alebo nepresne Zakon sudnyj ljudem, Zákon sudnyj ljudem; po slovensky Súdny zákon(ník) pre svetských ľudí, Súdny zákon pre laikov, Zákon súdny pre svetských ľudí [laikmi sa myslia svetskí ľudia]) je najstarší (zachovaný) slovanský právny spis. Je to starosloviensky občiansky a trestný zákonník v 32 článkoch, ktorý vznikol v druhej polovici 9. storočia, a to (podľa použitého jazyka) na Veľkej Morave. Autorom je Konštantín-Cyril, možno spolu s Metodom.

Staršie sa usudzovalo, že vznikol v Macedónii alebo Bulharsku alebo že ide dokonca o staroruský text. Väčšina textu zákonníka je  preklad 17. kapitoly Eklogy z 8. stor. prispôsobený slovanskému a západorímskemu prostrediu (prípadne čiastočne priamo preklad rímskokatolíckeho práva). Tri kapitoly o zákaze pohanských obetí, prísahách a svedkoch pochádzajú z Mojžišovho zákona. Rovnako grécky originál neobsahuje: ustanovenie o počte svedkov, časť o rozdiele medzi svetským a božím právom a tresty pre podpaľačov. Texte je zmenený oproti originálu v dvoch smeroch:
 bolo pridané ustanovenie o trestoch za pohanské praktiky; podľa Justiniánovho kódexu
 nahradenie telesných trestov (mrzačenie) miernejšími - napr. pokánie
Zakon sudnyj ľudem sa na Veľkej Morave používal popri domácom obyčajovom práve. Nikdy sa však neplnil úlohu oficiálnej normy Veľkej Moravy. Po vyhnaní Metodových žiakov z Veľkej Moravy bol zákon prenesený do Bulharska. 

Text bol nájdený vo viacerých rukopisoch z 13. a 14. storočia, najznámejší je Novgorodskij spisok (1280, Rusko).

Ustanovenia Zakon sudnyj ľudem „poskytujú zaujímavý obraz o stupni sociálneho vývoja a rozverstvení veľkomoravskej spoločnosti (pokiaľ v ňom však nie sú vnesené aj niektoré prvky z omnoho vyspelejšieho sociálneho prostredia Byzancie) na prelome druhej a tretej tretiny 9. storočia.“

Poznámky

Referencie

Zdroje 
Podrobnejšie informácie + Text zákona 
MINÁRIK, Jozef. Stredoveká literatúra: svetová, česká, slovenská. 1. vyd. Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1977.
STANISLAV, Ján. Starosloviensky jazyk 1. Bratislava: Slovenské pedagogické nakladateľstvo, 1978.

Ďalšia literatúra

Pozri aj 
 nomokánon

Literatúra v staroslovienskom jazyku
Literatúra na Veľkej Morave
Občianske právo
Právne predpisy na Slovensku
Právne predpisy v Česku
Microsoft SQL Server

Microsoft SQL Server je relačný databázový systém (anglicky relational model database server) programovaný firmou Microsoft. Jeho hlavné dotazovacie jazyky sú T-SQL a ANSI SQL.

Externé odkazy 
Whitepaper Microsoft SQL 2008

Databázové systémy
Karol X. (Francúzsko)

Karol X. (* 9. október 1757, Versailles, Francúzsko – † 6. november 1836, Gorica, Taliansko) bol francúzsky kráľ z rodu Bourbonovcov vládnuci v rokoch 18241830.

Životopis 
Jeho otcom bol dauphin Ľudovít Ferdinand, syn kráľa Ľudovíta XV, matkou Mária Jozefa Saská. Mal niekoľko súrodencov, medzi nimi aj starších bratov Ľudovíta XVI. (popraveného počas Francúzskej revolúcie) a Ľudovíta XVIII.

Pôvodne mal titul Karol, vojvoda z Artois. Od počiatku Francúzskej revolúcie (1789) patril k jej odporcom a imigrantom a usiloval sa o znovunastolenie vlády Bourbonovcov. Po opätovnom nastolení vlády Bourbonovcov (1815) sa vrátil do Francúzska kde nastúpil na trón v roku 1824 po smrti svojho vládnuceho brata Ľudovíta XVIII. Viedol vládu opierajúc sa o klérus. Obmedzil slobodu tlače a volebné práva a to ho stálo trón po júlovej revolúcií v roku 1830.

Po strate trónu cestoval a žil v exile aj s rodinou a manželkou Máriou Teréziou Savojskou. Bol posledným panovníkom z hlavnej rodovej vetvy rodu Bourbonovcov. Júlová revolúcia vyniesla na trón Ľudovíta Filipa Orleánskeho z mladšej rodovej vetvy Bourbonovcov.

Genealógia

Iné projekty 

Bourbonovci
Králi Francúzska
Katolícki panovníci
Osobnosti z Versailles
Panovníci, ktorí abdikovali
ATR 72

ATR 72 je dvojmotorové turbovrtuľové dopravné lietadlo určené pre kratšie regionálne trate. Je výrobkom taliansko-francúzskej spoločnosti Aerei di Trasporto Regionale (Avions de Transport Régional, ATR).

Vývoj ATR 72 bol oznámený na parížskej leteckej prehliadke v roku 1985 a výroba začala v januári 1986. ATR 72 je zväčšenou verziou ATR 42. Odlišuje sa od nej silnejšími motormi, väčšou kapacitou palivových nádrží a väčšími rozmermi.

Verzie 
Lietadlo existuje v niekoľkých verziách. ATR 72-200 bol štandardnou verziou, ATR 72-210 sa odlišovalo iba silnejšími motormi.

ATR 72-500 výrazne modernizovaná verzia z konca 90. rokov. Odlišuje sa od predchádzajúcich modelov silnejšími motormi PW-127F so šesťlistými vrtuľami Hamilton Sundstrand.

Nehody 
 2. apríl  2012 v Ťumeň na Sibíri , 30 mŕtvych a 13 zranených.
 Dňa 31. októbra 1994 sa zrútil ATR 72-212 (let 4184 spoločnosti American Eagle Airlines) vplyvom extrémneho množstva námrazy na krídlach. Zahynulo všetkých 64 cestujúcich a 4 členovia posádky.
 Dňa 6. augusta 2005 sa ATR 72 letiaci z Bari v Taliansku do Džerby v Tunisku zrútil do vôd Stredozemného mora asi  od mesta Palermo. Počas núdzového pristátia na vodnú hladinu zomrelo 16 z 39 osôb na palube. Lietadlo patrilo spoločnosti Tuninter, dcérskej spoločnosti Tunisairu. Dôvodom zrútenia bol nedostatok paliva v motoroch - jednou z jeho príčin bola inštalácia chybných indikátorov množstva paliva.
 Dňa 17. mája 2012 stroj ATR 72, letiaci z Mníchova do Benátok, so 62 ľuďmi na palube, musel núdzovo pristáť krátko po štarte na mníchovskom letisku. Pilot lietadla patriaceho talianskej spoločnosti Air Dolomiti krátko po štarte zaregistroval v kabíne dym a rozhodol sa vrátiť na letisko. Pri tomto manévri sa 5 ľudí ľahko zranilo. Podľa stanoviska spoločnosti išlo o poruchu motora.
 4. februára 2015 sa stroj ATR 72-600 patriaci taiwanskej leteckej spoločnosti TransAsia Airways s 58 ľuďmi na palube zrútil štyri minúty po štarte z letiska v metropole Tchaj-pej. Havária si vyžiadala 32 mŕtvych.
 18. februára 2018 stroj ATR 72, letiaci z Teheránu do mesta Jásúdž, havaroval neďaleko horského mesta Semirom. Na palube bolo 60 cestujúcich a 6 členov posádky.

Zaujímavosti 
Medzi letecké spoločnosti, ktoré používali lietadlá ATR 72 patrila aj slovenská letecká spoločnosť Danube Wings. Danube Wings používajú typ ATR 72-202 (OM-VRA, OM-VRB, OM-VRC, OM-VRD). Lietadlá typu ATR 72-202 používali aj České aerolinie v počte štyroch kusov (OK-XFA, OK-XFB, OK-XFC, OK-XFD). ČSA svoje lietadlá typu ATR 72 vyradili v júni 2011.

Technické údaje

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.letadla.info - ATR-72
 Stránky Avions de Transport Regional
 airliners.net: ATR 72
 ATR 72 Českých aerolinií

Zdroj 
 

Medzinárodné projekty dopravných lietadiel
72
Herman Van Rompuy

Herman Van Rompuy , narodený ako Herman Achille Van Rompuy (* 31. október 1947, Etterbeek, Belgicko) je belgický politik, člen Kresťanskodemokratickej flámskej strany (CD&V). Od 30. decembra 2008 do 25. novembra 2009 bol ministerským predsedom Belgicka, kedy v tejto funkcii nahradil Yvesa Letermea. V minulosti zastával niekoľko ministerských funkcií, napríklad ministra financií.

19. novembra 2009 bol na mimoriadnom summite Európskej únie v Bruseli zvolený na 2,5-ročné funkčné obdobie do novovzniknutej funkcie, ktorú zaviedla Lisabonská zmluva, ktorej oficiálny názov je stály predseda Európskej rady, neoficiálny názov je prezident Európskej únie. Funkcie sa ujal 1. decembra 2009 a 30. novembra 2014 ju odovzdal Donaldovi Tuskovi. 

Vo funkcii premiéra Belgicka sa okrem miernenia dopadu hospodárskej krízy snažil upokojiť napätú situáciu medzi valónskou a flámskou časťou Belgicka. Je zástancom reštriktívnej rozpočtovej politiky, odporcom extrémizmu, zástancom federalistického smerovania Európskej únie a odporca vstupu Turecka do EÚ.

Okrem rodnej flámčiny hovorí aj po francúzsky a anglicky. Napísal niekoľko kníh o ekonómii a politike a píše básne v štýle japonského haiku. Zúčastňuje sa na zasadaniach Bilderbergskej skupiny.

Referencie

Literatúra 
 Paul Beliën: Seznamte se s prezidentem Evropy in Te Deum 6/2009, str. 10 - 11

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálnastránka
 iDNES.cz - Seznamte se: Herman Van Rompuy, možná i váš budoucí „prezident“ (2009/11/02)
 Aktuálně.cz - V čele EU stanul asketa, který rád medituje v klášteře (2009/11/21)

Zdroj 

Belgickí politici
Predsedovia Európskej rady 
Predsedovia vlády Belgicka
Politici Kresťanskodemokratickej flámskej strany
Catherine Ashtonová

Catherine Margaret Ashtonová, barónka Ashton of Upholland (; * 20. marec 1956; Upholland, Lancashire) je britská a európska politička, od októbra 2008  do decembra 2009 európska komisárka pre obchod, od 1. decembra 2009 do 1. novembra 2014 vysoká predstaviteľka únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku.

V roku 1999 bola povýšená na barónku a stala sa doživotnou členkou Snemovne lordov, hornej snemovne britského parlamentu, za Labouristickú stranu. V júni 2001 sa stala námestníčkou ministra školstva a v nasledujúcom roku ministerkou. 28. júna 2007 ju nový britský premiér Gordon Brown vybral za vodcu Snemovne lordov a predsedníčku štátnej rady a uviedol ju do kabinetu, okrem iného aj preto, že v Snemovni lordov vyjednávala o Lisabonskej zmluve a zaoberala sa riešením otázok v oblasti spravodlivosti a vnútorných vecí Európskej únie.

V októbri 2008 sa stala britskou členkou Európskej komisie na poste komisárky pre obchod, kde nahradila Petra Mandelsona.

19. novembra 2009 bola zvolená za prvú vysokú predstaviteľku únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku (ministerku zahraničných vecí EÚ) v histórii. V rámci pozície vysokej predstaviteľky únie pre zahraničné veci a bezpečnostnú politiku zastávala aj funkciu podpredsedníčky Európskej komisie (Vice President of European Commisssion) a zúčastňovala sa aj na zasadnutiach Európskej rady, kde predsedala Rade pre zahraničné veci (FAC).

Vyznamenanie 
  - barónka (Parlament Spojeného kráľovstva)
  - Order of St Michael and St George 
  - rad Bieleho dvojkríža

Iné projekty 

Britskí politici
Európski komisári
Laureáti Radu Bieleho dvojkríža II. triedy
Ženy v politike
Členovia Snemovne lordov
Max Vladimirovič Aľpert

Max Vladimirovič Aľpert (; * 18. marec 1899, Simferopoľ - † 30. november 1980, Moskva) bol sovietsky novinársky fotograf, jeden z priekopníkov sériovej reportážnej fotografie. Stál pri počiatkoch modernej fotožurnalistiky v dvadsiatych a tridsiatych rokoch v bývalom ZSSR. Spoločne s fotografmi ako boli Arkadij Šajchet, Alexander Rodčenko, Boris Ignatovič, Georgij Petrusov alebo Ivan Šagin sa stali nástrojom programovej, centrálne riadenej a didakticky zameranej propagandy.

Život 
Spolu so svojim bratom študoval fotografiu v Odese (1914). Po občianskej vojne, pracoval ako fotografický korešpondent v "Rabočej gazete" v Moskve. V dvadsiatych rokoch sa stal členom Asociácie fotografov v Moskve. V tridsiatych rokoch pracoval v časopisoch ZSSR na strojke, kde publikoval asi 50 fotoreportáží. Najvýznamnejšie diela tohoto obdobia boli zrealizované pri výstavbe elektrárne v Magnitogorsku (Magnitka), pri pokladaní Turksiba a pri stavbe Veľkého Ferganského kanála.

    

Alpert pracoval súčasne v novinách Pravda, kde robil portréty temer všetkých hlavných sovietskych a radu zahraničných politikov, vojakov, spisovateľov a hráčov. Počas Veľkej vlasteneckej vojny pracoval ako dopisovateľ pre TASS a Sovinformbjuro, Alpert pracoval na bojisku ako v tyle, tak v čelných bojových líniách. Je autorom práce Kombat, ktorá sa stala symbolom tejto vojny. 

Na konci vojny bol v Prahe a v Berlíne a fotografoval víťaznú prehliadku 24. júna 1945 v Moskve. V povojnových rokch pracoval v rôznych redakciách. Bol hlavným fotografickým korešpondentom tlačovej agentúry Novosti.

Spoločne s Arkadijom Šajchetom sa stal zakladateľom viaczáberových reportáží. Najznámejšia bola ich práca Rodina Filippových – 52 fotografií rozprávalo príbeh robotníka a jeho rodiny. Fotoreportáž bola tiež vytlačená v novinách nemeckých komunistov Arbeiter Illustrierte Zeitung a stretla sa na počiatku 30. rokov s veľkým ohlasom v Nemecku, Česko-Slovensku, i ďalších európskych krajinách. Vedľa významnej spoločenskej úlohy zohrala tiež dôležitú úlohu ako prvé významné dielo, ktoré dokázalo rovnocennosť a veľké potencionálne možnosti viaczáberových reportáží, sérií a fotofejtónov.

Vyznamenania 
Je nositeľom Radu červenej hviezdy, Radu Vlasteneckej vojny II. stupňa, dvomi Radmi červenej zástavy práce a ďalšími medailami. Je zaslúžilým pracovníkom kultúry RSFSR.
Rad jeho prác sa uchováva v zbierke negatívov v Národnom múzeu súčasnej histórie Ruska.

Knihy, na ktorých Alpert spolupracoval 
 "Antológia sovietskej fotografie, 1941-1945" Nakladateľstvo Planeta, Moskva 1987
 PROPAGANDA & DREAMS, Edition Stemmle 1999 ISBN 3-908161-80-0

Referencie

Literatúra 
 Max Alpert (G. Čudakov, Velká radost - práce), časopis Sovjetskoje foto roku 1979 №3

Externé odkazy 
 Макс Альперт. Возвращение из неволи 
 «Взгляд на войну через объектив» 
 Кто же был легендарным комбатом?

Zdroje 
 

Narodenia v 1899
Úmrtia v 1980
Ruskí fotografi
The Sims

The Sims je počítačová hra vyvinutá v štúdiách Maxis a vydaná spoločnosťou Electronic Arts s prvkami nového žánru, ktorý definovala - "simulátoru života". Za hrou stojí dizajnér a vývojár Will Wright známy napríklad vývojom hry SimCity.

K 7. februáru 2005 sa predalo 16 miliónov kópií hry čo ju označuje za najlepšie predávajúcu sa PC hru všetkých čias spolu s jej pokračovaním The Sims 2 na druhom mieste. (13 miliónov)

Referencie 

Počítačové hry
Astrachán

Astrachán (, tatársky Ästerxan) je mesto na juhu európskej časti Ruskej federácie blízko Kaspického mora. Leží v delte rieky Volgy, 1 270 km juhovýchodne od Moskvy. Astrachán má 510 000 obyvateľov (odhad 2005) a je správnym strediskom Astrachánskej oblasti.

Dejiny

Stredovek 
Prvá zmienka o meste je od cestovateľov, a to zo začiatku 13. storočia, kedy ešte stálo na pravom brehu Volgy pod názvom Xacitarxan [Chadžitarchan], ktorého skomolením sa postupne vyvinula dnešná podoba názvu Astrachán. Dobyvateľ Tamerlán ho počas svojich výbojov roku 1395 vypálil a zničil. Medzi rokmi 1459 a 1556 bolo mesto centrom astrachánskeho chanátu, tatárskeho štátu útočiaceho na Rusov. V roku 1556 bol dobytý Ivanom Hrozným, ktorý nechal roku 1558 postaviť o 12 km po prúde na pahorku nad Volgou, zvanom Zajačí alebo Dlhý vrch, novú pevnosť (kremeľ). Roku 1569 obliehali mesto vojská Osmanskej ríše, ktoré však mesto nedobyli a museli ustúpiť. O rok neskôr sa turecký sultán zriekol svojich práv na mesto, čo pomohlo otvoriť Volgu ruskému obchodu. V rokoch 1588 až 1589 sa zatiaľ drevený astrachánsky kremeľ dočkal prestavby na kamenné opevnenie s ôsmimi vežami; s plochou 11 ha a trojuholníkom hradieb s obvodom 1 544 m, ktoré je ozdobou Astrachánu dodnes. V 18. storočí sa mesto rozvíjalo ako ruská brána do orientu - prichádzali sem obchodníci z Arménska, Perzie a ďalších krajín a usadzovali sa tu.

Moderná doba 
Astrachán bol dejiskom povstaní v rokoch 1670 a 1671, kedy ho držal Stepan Razin a jeho armáda kozákov 17 mesiacov. K ďalšej mestskej vzbure došlo ešte v rokoch 1705 až 1706. V 18. storočí tu vďaka iniciatíve Petra Veľkého bola vybudovaná lodenica a prístav, ktorých účelom bola výstavba loďstva pre prípadný vpád do Perzie. Neskôr mesto získalo významné práva i od Kataríny Veľkej, vďaka čomu mohlo postupne budovať priemysel. Roku 1717 sa stalo centrom gubernie, roku 1719 bolo vypálené Peržanmi, 7. februára 1918 sa tu k moci dostali boľševici. Počas druhej svetovej vojny bolo mesto jedným z hlavných cieľov nemeckej ofenzívy jednak priamo počas operácie Barbarossa v roku 1941, ale aj počas bojov o Stalingrad (1942) bolo nemeckým cieľom dosiahnuť toku Volgy na tomto mieste.

Ekonomika 
Astrachán je centrom rybolovu a lodiarstva, spracováva sa tu ale aj trstina a chemikálie. V okolí mesta sa ťaží zemný plyn.

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka mesta 
 Slike, zgodovina in znamenitosti Astrakhan

Zdroj 

 
Mestá v Rusku
Sídla na Volge
Prístavné mestá v Rusku
Geografia Astrachánskej oblasti
Original War

Original War je počítačová hra z roku 2001 brnianskej firmy Altar Interactive. Ide o real-time stratégiu s prvkami hier na hrdinov, ktorá je kompletne v češtine, obsahuje dve kampane, niekoľko alternatívnych koncov a možnosť hrať v móde multiplayer. V hre je Sovietsky zväz pod nadvládou Spojených štátov amerických. Frustrácia sa zmení na pobúrenie, keď sovietski vedci nájdu stopy po americkom osídlení a minerály Alaskite, ktorý je zdrojom americkej moci v ďalekom Sibíri. Sovietska expedícia je vyslaná cez EON, nazývaný ako TAWAR, aby odrazila amerických zlodejov a zachovala to, čo právoplatne patrí im. Z uvedeného dôvodu je hra podľa Pan European Game Information určená len pre osoby staršie, ako 18 rokov s obsahom diskriminácie.

Námet 
Hra je voľne inšpirovaná sci-fi novelou Posledný deň stvorenia Wolfganga Jeschkeho. V knihe sú americké vojenské jednotky vyslané o pol milióna rokov naspäť strojom času, kde majú prečerpať všetku ropu z oblasti Blízkeho východu na americké územie. Dôvodom je strach z obrovských ziskov arabských krajín a ich ťažko kontrolovateľný fanatický nacionalizmus. Ale nápad takejto cesty v čase nemali len Američania.

Príbeh 
Počas prvej svetovej vojny Američania nájdu na Sibíri v blízkosti miesta dopadu Tunguzského meteoritu záhadný artefakt mimozemského pôvodu. Keďže nevedia čo to je odnesú ho do Oblasti 51 a začnú skúmať. Tento prístroj nazvú EON (Extraterrestrial Object Nexus) a palivo ktoré sa v ňom nachádza SIBERIT. Pri testoch sa zistilo že ide o stroj času ktorý všetko čo je doňho vložené prenesie o 2 000 000 rokov dozadu zhruba na to isté miesto. Lenže SIBERIT sa rýchlo míňa a zásoby tejto vzácnej látky sa nachádzajú na Sibíri v Rusku. Tak sa americká vláda rozhodne poslať niekoľko jednotiek do minulosti aby vyťažili SIBERIT a preniesli ho na Aljašku (Sibír a Aljaška boli vtedy spojené). Touto cestou Američania zmenili budúcnosť...

Sovietsky zväz sa nerozpadol a Rusi objavia na Sibíri zvláštny artefakt, pomenovali ho TAWAR (EON). Rusom sa podarí okrem EONu na Sibíri nájsť pozostatky amerických vozidiel a technológii. Taktiež zistia, že ložiská alaskitu (Siberitu) sú na Aljaške a vďaka svojim zisteniam si uvedomia, že ich Amerika obrala o túto surovinu. Ich odpoveďou je vyslanie svojich jednotiek do minulosti aby ochránili ložiská alaskitu a tak následne vypukne vojna medzi USA a Ruskom, 2 milióny rokov pred Kristom.

Referencie

Externé odkazy 
Oficiálne stránky hry  
Recenzia na Tiscali Games
Recenzia na Fox Axe
Oficiálny web celosvetovej komunity

Zdroj 
 

Počítačové hry z 2001
Strategické počítačové hry
České videohry
Počítačové hry