joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Angelo Scola

Angelo kardinál Scola (* 7. november 1941, Malgrate v Lombardii) je taliansky rímskokatolícky duchovný, teológ, kardinál, významná osobnosť hnutia Comunione e Liberazione, bývalý patriarcha benátsky a arcibiskup milánsky.

Stručný životopis 
Pri štúdiu filozofie na Katolíckej univerzite Božského Srdca v Miláne sa spriatelil s donom Luigi Giussanim. Na tejto univerzite získal doktorát z filozofie, až potom sa rozhodol k vstupu do seminára milánskej arcidiecézy. Vzhľadom k tomu, že bol súčasťou hnutia Comunione e Liberazione, ho rektor seminára neodporučil ku sväteniu a preto bol roku 1970 vysvätený pre diecézu Teramo. Po svojom kňazskom svätení spolupracoval s významnými katolíckymi teológmi ako Henri de Lubac alebo Hans Urs von Balthasar, najmä pri založení medzinárodnej teologickej revue Communio.

Teológiu začal vyučovať na švajčiarskej Univerzite vo Freiburgu. Potom bol od r. 1982 profesorom na teologickej fakulte Pápežskej lateránskej univerzity v Ríme. V rokoch 1986 – 1991 bol konzultorom Kongregácie pre náuku viery, ktorú vtedy viedol kardinál Joseph Ratzinger, neskorší pápež Benedikt XVI.

Roku 1991 bol menovaný sídelným biskupom v Grosseto, konsekrovaný bol kardinálom Gantinem v rímskej Bazilike Panny Márie Snežnej dňa 21. septembra 1991. Na úrad diecézneho biskupa rezignoval v roku 1995, kedy sa stal rektorom Lateránskej univerzity (do r. 2002). Dňa 5. januára 2002 bol investovaný ako patriarcha benátsky, ktorým bol až do roku 2011. V konzistóriu dňa 21.októbra 2003 bol pápežom Jánom Pavlom II. menovaný kardinálom a dostal pridelenú titulárnu baziliku Santi XII Apostoli.

Pápež Benedikt XVI. menoval kardinála Scolu dňa 28. júna 2011 arcibiskupom milánskym. Milánska arcidiecéza je počtom veriacich najväčšia v Taliansku. V dňoch pred konkláve na ktorom sa volil nástupca Benedikta XVI., ktoré začalo 12. marca 2013, bol Scola medzi tými cirkevnými hodnostármi, ktoré komentátori najčastejšie uvádzali ako možného budúceho pápeža a rímskeho biskupa.

Dielo 
 Avvenimento e Tradizione. Question di ecclesiologia 
 Question di antropologia teologica.
 Il Mistero nuziale, vol. 1. Uomo-donna, vol. 2. Matrimonio-famiglia.
 L'esperienza Elementary. La vena Profond del Magister di Giovanni Paolo II, 2003
 Un Pensiero sorgivo. Sugli Scritti di Luigi Giussani, 2004
 Chi è la Chiesa? Una Chiavi antropologica e sacramentale per l'ecclesiologia, 2005
 Stupor eucaristico. Conversazione dal Sinodo, 2006.
V jeho bibliografii nájdeme viac ako 120 odborných článkov.

Pozri aj 
 Zoznam žijúcich kardinálov
 Zoznam kardinálov vymenovaných Jánom Pavlom II.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránky Angela Scolu
 Publicistika o kardinálovi Scola 
 Angelo Scola v biografickom slovníku kardinálov Salvatora Mirandy
 Životopis Angela Scolu na stránkach Vatikánu
 Scolov kardinálsky znak 
 Štúdium Generale Marcianum
 Centro Internazionale di Studi e Ricerche «Oasis»
 Biografické heslo na catholic-hierarchy.org

Zdroj 

|-

|-

|-

|-

Talianski teológovia
Talianski kardináli
Patriarchovia Benátskeho patriarchátu
Arcibiskupi Milánskej arcidiecézy
Donecká ľudová republika

Donecká ľudová republika, skrátene DĽR, alebo zriedkavo Donecká národná republika (, ) je samozvaná republika na území Doneckej oblasti na východe Ukrajiny. Uznaná je iba jedným členským štátom Organizácie Spojených národov, a to Ruskom a taktiež je uznaná dvoma ďalšími medzinárodne neuznanými krajinami – susediacou Luhanskou ľudovou republikou a Južným Osetskom.  Ukrajina označuje Doneckú ľudovú republiku za teroristov a od vyhlásenia nezávislosti sa snaží dostať územie DĽR späť pod kontrolu centrálnej vlády v Kyjeve.

Donecká ľudová republika vyhlásila svoju nezávislosť 7. apríla 2014, keď boli proruskými separatistami obsadené vládne úrady v Donecku. 11. mája 2014 bolo v Doneckej oblasti vyhlásené referendum, či obyvatelia súhlasia s vyhlásením Doneckej ľudovej republiky a oddelením sa od Ukrajiny. V máji 2014 DĽR podpísala s Luhanskou ľudovou republikou dohodu o vytvorení konfederácie, tzv. Novoruska. Nové Rusko je historický názov používaný pre oblasť južnej a východnej Ukrajiny v 18. storočí, po jeho dobytí Ruskou ríšou. 

Po ruskej invázii na Ukrajinu v roku 2022 sa ruským silám a proruským separatistom do leta 2022 podarilo postupne vytláčať ukrajinské sily z oblasti. V septembri 2022 ukrajinské sily začali ofenzívu v Charkovskej oblasti a spôsobili významné straty ruským silám. Ruská okupačná správa z obáv pred ďalším nepredvídateľným vývojom narýchlo zorganizovala v okupovaných oblastiach vrátane Doneckej a Luhanskej ľudovej republiky referendá o pripojení k Rusku, ktoré začali 23. septembra 2022. Zmanipulované referendá skončili podľa proruskej správy oblastí, tak že prevažná väčšina obyvateľov hlasovala za odtrhnutie od Ukrajiny a za pripojenie k Rusku. Napriek nelegitímnosti referend ruský prezident Vladimir Putin rozhodol 29. septembra 2022 o anexii štyroch ukrajinských oblastí vrátane Doneckej ľudovej republiky.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Максим Калашников: ДОНЕЦКАЯ ФЕДЕРАТИВНАЯ РЕСПУБЛИКА - globoscope.ru
 В Донецке создана федеративная республика
 Федеративная Республика Донецк - vovremya.info
 В Донецке создана федеративная республика - Crimea-Board.net
 Донецкая Федеративная Республика "Донецкая Русь" - €uromaidan Live net 

Sporné územia
Donecká oblasť
Neuznané štáty
Rusko-ukrajinská vojna
Martin Kaprálik

Martin Kaprálik (* 11. apríl 1976, Bratislava) je slovenský divadelný a televízny herec a dabér.

Životopis  
Herectvo vyštudoval na konzervatóriu v rodnej Bratislave. Už počas školy sa venoval herectvu. V dnešnej dobe pôsobí najmä v divadle a veľmi často taktiež dabuje. V televízii sa objavuje pomenej. Pôsobil v Divadle Andreja Bagara v Nitre, v Divadle Nová scéna, v Mestskom divadle P. O. Hviezdoslava a v Divadle Malá scéna STU.

Rodina 
Martin Kaprálik pochádza z hereckej rodiny. Jeho starý otec bol Elo Romančík. Jeho otcom je Dušan Kaprálik. Má troch súrodencov sestru Zuzanu, brata Ondreja a sestru Danku. Ivan Romančík je jeho strýko.

Filmografia 
 2009: V mene zákona (seriál)
 2008: Panelák (seriál)
 1997: Tu žijú levy

Dabing 
Herci, ktorých Martin Kaprálik často dabuje (v zátvorke sú uvedené príklady filmy, v ktorých daného herca nadaboval): 
 Keanu Reeves (John Wick,Dom pri jazere, Deň keď sa zastavila Zem, ...)
 Chris Tucker (séria Križovatka smrti, ...)
 Dwayne Johnson (Vitajte v džungli, Cesta na tajomný ostrov, ...)
 Nicolas Cage (séria Lovci pokladov, Proroctvo: Koniec sveta, ...)
 Hugh Jackman (séria X-Men, Austrália, ...)
 Christian Bale (séria Temný rytier, Terminator Salvation)
 Jamie Foxx (Divoký Django, Šéfovia na zabitie, ...)
 Vin Diesel (Cumlikátor, Dokážte mi vinu, Rýchlo a zbesilo 5, ...)
Okrem týchto hercov nadaboval postavy Modlivka v sérii Kung Fu Panda, Dr. Sheldon Hawkes (Hill Harper) v seriáli C.S.I. New York, Dr. Lawrence Kutner (Kal Pen) v seriáli Dr. House a mnohých ďalších.

Zdroje 
 http://www.csfd.cz/tvurce/150453-martin-kapralik/zajimavosti/
 http://www.dabingforum.sk/viewtopic.php?f=173&t=1381
 http://www.nova-scena.sk/umelci/detail/martin-kapralik-12.html

Slovenskí divadelní herci
Slovenskí televízni herci
Slovenskí dabingoví herci
Členovia Divadla Andreja Bagara
Nová scéna
Osobnosti z Bratislavy
Luhanská ľudová republika

Luhanská ľudová republika, skratka LĽR (, ) je samozvaná republika na východe Ukrajiny. Uznaná je iba jedným členským štátom Organizácie Spojených národov, a to Ruskom a taktiež je uznaná dvoma ďalšími medzinárodne neuznanými krajinami – susediacou Doneckou ľudovou republikou a Južným Osetskom.  Ukrajina označuje Luhanskú ľudovú republiku za teroristov a vedie proti nim protiteroristickú operáciu. V máji 2014 Luhanská ľudová republika podpísala s Doneckou ľudovou republikou dohodu o vytvorení konfederácii tzv. Nové Rusko. Nové Rusko je historický názov používaný pre oblasť južnej a východnej Ukrajiny v 18. storočí, po jeho dobytí Ruskou ríšou. Luhanská ľudová republika vyhlásila svoju nezávislosť 27. apríla 2014 po proruských protestoch v meste Luhansk.  11. mája 2014 bolo v Luhanskej oblasti vyhlásené referendum o tom, či obyvatelia súhlasia s vyhlásením Luhanskej ľudovej republiky a oddelením sa od Ukrajiny.

Po ruskej invázii na Ukrajinu v roku 2022 sa ruským silám do leta 2022 podarilo obsadiť takmer celé územie pôvodnej Luhanskej oblasti. V septembri 2022 ukrajinské sily začali ofenzívu v Charkovskej oblasti, pričom úspešne vytlačili ruské sily aj z časti Luhanskej oblasti. Proruské sily preto po dohode s Kremľom narýchlo zorganizovali 23. septembra 2022 v okupovaných oblastiach referendá o pripojení k Rusku. Zmanipulované referendá skončili podľa proruskej správy oblastí, tak že prevažná väčšina obyvateľov hlasovala za odtrhnutie od Ukrajiny a za pripojenie k Rusku. Napriek nelegitímnosti referend ruský prezident Vladimir Putin rozhodol 29. septembra 2022 o anexii štyroch ukrajinských oblastí vrátane Luhanskej ľudovej republiky.

Referencie 

Sporné územia
Luhanská oblasť
Neuznané štáty
Rusko-ukrajinská vojna
Philippe Leclerc de Hauteclocque

Philippe François Marie de Hauteclocque (* 22. november 1902, Belloy-Saint-Léonard, Francúzsko† 28. november 1947, Bechar, Alžírsko), vo francúzskom odboji za 2. svetovej vojny známy ako Jacques-Philippe Leclerc, bol francúzsky vojak, generál francúzskej armády počas druhej svetovej vojny. Po smrti bol vyhlásený maršalom Francúzska.

Životopis 
Vyštudoval École spéciale militaire v Saint-Cyr. Absolvoval roka 1924. Vstúpil do armády a po porážke Francúzska roka 1940 sa pridal k hnutiu odporu a bojoval pod velením generála de Gaule. Prijal krycie meno Leclerc, aby jeho manželka a deti neboli ohrozené, ak by sa jeho meno objavilo v novinách. Bol poslaný do Afriky kde bojoval proti spojencom Vichystického režimu. Po jeho velením francúzskej jednotky dobyli Kufra, kde zložil so svojimi mužmi prísahu známu ako de Serment Koufra, v ktorej sľúbil bojovať až do vyvesenia vlajky nad štrasburgskú katedrálu. Po vylodení v Normandii 1. augusta 1944 sa jeho jednotka, známa ako L Force, začlenila do 2e Division Blindée a zúčastnila sa bojov v Európe. Leclerc patril k osloboditeľom Paríža, keď jeho 2. obrnená divízia bola súčasťou oslobodzujúcej tretej Pattonovej armády. 

Po skončení bojov v Európe bol odvelený na Ďaleký východ, kde sa zapojil do bojov s Japonskom. Reprezentoval Francúzsko pri podpise kapitulácie Japonska. Potom sa neúspešne pokúšal jednaním zabrániť konfliktu v Indočíne, kde vietnamskí nacionalisti pod vedením Ho Či Mina vyhlásili nezávislosť. V neobyčajne ťažkej pozícii takmer dosiahol dohodu. Jeho nadriadený dosadený generálom de Gaule ho skritizoval, že "velitelia francúzskych vojsk sa miesto bojovanie pokúšajú vyjednávať". Leclerc bol odvolaný a jeho nástupca Jean-Étienne Valluy sa pokúsil bývalú francúzsku kolóniu obnoviť aj za cenu veľkých obetí na oboch stranách. Leclerc odišiel do Paríža, kde varoval, že problém v Indočíne nie je sporom s komunizmom, ale s vietnamským nacionalizmom, nebol však vypočutý. 

Zahynul pri leteckej havárii v Alžírsku.

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Raids in the Fezzan
 Profil na stránkach Paríža
 Mémorial Leclerc 
 ordredelaliberation.fr

Zdroj 

Francúzski generáli
Francúzski maršali
Francúzske osobnosti druhej svetovej vojny
Obete leteckých katastrof
Claude François

Claude François (* 1. február 1939, Al-Ismáílíja, Egypt† 11. marec 1978, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky spevák, hudobný skladateľ a tanečník. Jeho najslávnejším dielom je pieseň „Comme d'habitude“, z roku 1967, ktorú neskôr preslávil v anglickej coververzii Frank Sinatra pod názvom My Way.

Životopis 
Narodil sa v egyptskom meste Al-Ismáílíja talianskej matke a francúzskemu otcovi. Počas Suezskej krízy v roku 1956 sa rodina presťahovala do Monaka.

Spevácky začínal ako hotelový spevák na francúzskej riviére, jeho kariéra však odštartovala najmä po presťahovaní do Paríža. Tu uvádzal do francúzskeho kultúrneho okruhu rad vplyvov anglosaskej hudby (twist, rock), čo mu v 60. rokoch prinieslo mimoriadnu popularitu najmä medzi mládežou, ktorej sa páčil aj jeho dynamický pohyb po javisku. Niekedy bol nazývaný tiež francúzskym Elvisom Presleym. Preslávil sa predovšetkým coververziami amerických hitov.
V 70. rokoch plynulo prešiel od rokenrolu k nastupujúcemu disko štýlu. V tejto ére si získal takisto kredit usporadúvaním charitatívnych koncertov. V roku 1975 tesne unikol smrti pri bombovom útoku teroristickej organizácie IRA v Londýne, rok potom čelil pokusu o vraždu, keď na neho vystrelil neznámy muž pri vystupovaní z auta. Aj tentoraz však vyviazol. Napriek tomu onedlho, v roku 1978, zomrel za zvláštnych okolností: pri kúpeli vo vani sa pokúšal opraviť pokazené svietidlo na stene a zabil ho elektrický prúd.

Smrť populárneho umelca v 39 rokoch Francúzsko silno zasiahla a vzbudila vlnu záujmu o jeho dielo. Aj preto v roku 2005 skončil v ankete Najväčší Francúz na 36. mieste.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Profil na Radio France International
 Oficiálna stránka

Zdroj 

Francúzski popoví speváci
Francúzski skladatelia modernej hudby
Francúzski tanečníci
Francúzske osobnosti talianskeho pôvodu
Susan Brownell Anthonyová

Susan Brownell Anthonyová (* 15. február 1820, Adams, Massachusetts, USA† 13. marec 1906, Rochester, New York, USA) bola americká aktivistka, kľúčová postava hnutia za práva žien v 19. storočí v USA. Bola spoluzakladateľkou Women's Temperance Movement a jeho časopisu The Revolution. Hrala tiež významnú úlohu v boji proti otroctvu.

Pro-life feministka 
Susan Brownell Anthonyová bola rovnako ako väčšina amerických feministiek 19. a prvej polovice 20. storočia pro-life. Umelý potrat považovala za vraždu dieťaťa a odmietala myšlienku, že by bol ženským právom.

Tento postoj medzi americkými feministkami prevažoval až do 60. rokov 20. storočia (tzv. Feministky prvej vlny). V priebehu 60. rokov naopak väčšina feministického hnutia prijala myšlienku umelých potratov za svoju a začala usilovať o ich legalizáciu (tzv. Feministky druhej vlny). Od 70. rokov tvoria pro-life feministky v rámci feministického hnutia v USA výraznú menšinu.

Súčasné pro-life feministky sa hlásia k odkazu zakladateliek feministického hnutia (vrátane Susan B. Anthony), ktoré umelé potraty odmietali, a podporu umelých potratov zo strany súčasného feministického mainstreamu vnímajú ako zradu pôvodných feministických myšlienok a ideálov.

Susan B. Anthony List je americká pro-life organizácia nadväzujúca na myšlienky Susan B. Anthony, ktorá sa zameriava predovšetkým na podporu pro-life žien v politike.

Referencie

Literatúra 
 Baker, Jean H. Sisters: The Lives of America 's Suffragists. Hill and Wang, New York, 2005. ISBN 0-8090-9528-9.
 Derr, Mary Krane ProLife Feminism: Yesterday and Today Sulzburger & amp; Graham Publishing Ltd, 1995. ISBN 0-945819-62-5

Externé odkazy 
 Heslo na Find a grave
 Susan B. Anthonyová List 
 Rodný dom Susan B. Anthonyovej, dnes múzeum

Zdroj 

Politici USA
Aktivisti USA
Feministky USA
Kvakeri
Členovia Republikánskej strany (USA)
Osobnosti z Massachusetts
Majstrovstvá sveta v curlingu žien 2015

Majstrovstvá sveta v curlingu žien 2015 boli v poradí 37. Majstrovstvá sveta v curlingu žien, ktoré organizuje Svetová curlingová federácia (WCF). Konali sa v Sapporu, v Japonsku od 14.22. marca 2015, za účasti 12 tímov. Titul obhájilo  a stalo sa tak piatykrát majstrom sveta.

Japonsko organizovalo ženský šampionát druhýkrát, predtým hostilo turnaj v roku 2007, v Aomori. Dejiskom všetkých zápasov bola aréna Sapporo Tsukisamu Gymnasium s kapacitou 2 300 miest.

Kvalifikácia 

Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku WCF v decembri 2014.

Aréna

Výsledky

Základná skupina

Tie break

Play-off

Play-off medzi 1. a 2.

Play-off medzi 3. a 4.

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá sveta v curlingu mužov 2015

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka MS 2015 
 MS 2015 na štatistickej stránke Svetovej curlingovej federácie 

Curling v 2015
Ženy
Curling
Šport v Sappore
2015 v Japonsku
Noříčí (prírodná rezervácia)

Noříčí je prírodná rezervácia ev. č. 275 rozkladajúca sa vo vrcholovej časti Nořičej hory, juhovýchodne od obce Trojanovice v okrese Nový Jičín. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.

Ochrana 
Predmetom ochrany je lesný porast s prirodzenou drevinnou skladbou typickou pre západokarpatskú oblasť s bohatým zastúpením lesných typov a lesné spoločenstvá s ohrozenými rastlinnými a živočíšnymi druhmi pred činnosťami, ktoré majú negatívny vplyv na prírodné procesy.

Rezervácia sa v plnom rozsahu prekrýva s EVL Beskydy a s vtáčím územím s rovnakým názvom.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Nový Jičín
 Chránená krajinná oblasť Beskydy

Iné projekty

Externé odkazy  
 Na stránke CHKO Beskydy
 Vyhláška CHKO Beskydy o (znovu)vyhlásení prírodnej rezervácie strana 1., strana 2.

Zdroj 

Chránené územia v okrese Nový Jičín
Chránená krajinná oblasť Beskydy
Lesy v Česku
Trojanovice
Rybníky v Trnávce

Rybníky v Trnávce je prírodná rezervácia ev. č. 2172 na južnom okraji obce Trnávka v okrese Nový Jičín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.

Ochrana 
Predmetom ochrany sú vodné a mokraďové ekosystémy rybníkov, významná lokalita výskytu osobitne chránených druhov živočíchov a rastlín.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Nový Jičín

Iné projekty

Externé odkazy  
 Nariadenie OÚ Nový Jičín č.2/2002 o zriadení prírodnej rezervácie strana 1., strana 2.

Zdroj 

Chránené územia v okrese Nový Jičín
Rybníky v Česku
Povodie Odry
Trnávka (okres Nový Jičín)
Majstrovstvá sveta v curlingu mužov 2015

Majstrovstvá sveta v curlingu mužov 2015 boli v poradí 60. Majstrovstvá sveta v curlingu mužov, ktoré organizuje Svetová curlingová federácia (WCF). Konali sa v Halifaxe, v provincii Nové Škótsko, v Kanade od 28. marca5. apríla 2015, za účasti 12 tímov. Siedmykrát zvíťazilo , ktoré vo finále vyhralo nad .

Kanada organizovala mužský šampionát 22-krát, naposledy hostila turnaj v roku 2013, vo Victorii. Dejiskom všetkých zápasov bola aréna Halifax Metro Centre s kapacitou 10 000 miest.

Kvalifikácia 

Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku WCF v decembri 2014.

Aréna

Výsledky

Základná skupina

Tie-break

Play-off

Play-off medzi 1. a 2.

Play-off medzi 3. a 4.

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá sveta v curlingu žien 2015

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka MS 2015 
 MS 2015 na štatistickej stránke Svetovej curlingovej federácie 

Curling v 2015
Muži
Curling
Šport v Halifaxe (Nové Škótsko)
2015 v Kanade
Region Poprad

Region Poprad, s.r.o. je malé regionálne vydavateľstvo so sídlom v Poprade. Pôvodne vydávalo iba knihy, v ktorých predstavovalo Slovensko prostredníctvom starých pohľadníc a fotografií. Postupne sa jeho činnosť rozrástla aj na tzv. populárne monografie miest a obcí a fotografické knihy.

Publikácie 
Vydavateľstvo vydáva knihy so starými pohľadnicami, monografie, fotografické knihy a knihy pre deti.

Slovensko na starých pohľadniciach 
 Eva Potočná, Július Cmorej: Kúpele odviate časom
 Eva Potočná: Slovensko – pohľadnice s charizmou času
 Július Cmorej, Imre Gaál: Tornaľa na starých pohľadniciach
 Jana Horváthová: Devleskere čhave – svedectvom starých pohľadníc
 Július Cmorej: Bratislava – svedectvo historických pohľadníc
 Ján Gašpar: Tatry – staré pohľadnice rozprávajú
 Ernest Rusnák, Ladislav Khandl, Eva Potočná: Ako vznikali turistické chaty a útulne na Slovensku
 Ján Gašpar: Košice – pohľady do histórie mesta I. časť

Fotografické knihy 
 Eva Potočná, Karol Nowak: Dotyky Slovenského raja
 Karol Plicka: Československo

Monografie 
 Eva Potočná, Karol Nowak: Chorvátsky Grob – návraty a cesty
 Eva Potočná, Karol Nowak: Rožňava – mesto s výhľadom
 Peter Sedala: Senec – putovanie storočím
 Eva Potočná: Kúpeľná obec Vyšné Ružbachy

Knihy pre deti 
 Eva Hajdu: Poviem ti rozprávku... (I tell you a fairy tale)
 Eva Hajdu: Zázračná krajina húb alebo rozprávkový atlas húb pre deti

Iné 
Ivan Szabó, Ladislav Švihran: Vzácne návštevy Bratislavy,

Služby 
Okrem knižných titulov vydavateľstvo ponúka aj spracovávanie reprezentačných publikácií o mestách a obciach „na kľúč“ formou popularizačných monografií.

Ocenenia 
Viacero kníh bolo ocenených v celoštátnych súťažiach:
 Najkrajšie knihy o Slovensku (Klub fotopublicistov Slovenského syndikátu novinárov):
 Dotyky Slovenského raja – 3. miesto v kategórii knihy o regiónoch za rok 2008,
 Kúpeľná obec Vyšné Ružbachy – 2. miesto v kategórii knihy o obciach za rok 2008,
 Rožňava – mesto s výhľadom – 3. miesto v kategórii knihy o mestách za rok 2009,
 Ako vznikali turistické chaty a útulne na Slovensku - 1. miesto v kat. knihy o Slovensku za rok 2014
 Cena revue pre kultúrne dedičstvo Pamiatky a múzeá za rok 2004:
 Bratislava – svedectvo historických pohľadníc, 
 Slovenská kronika 2009 (celoštátna súťaž s garanciou Národného osvetového centra):
 Kúpeľná obec Vyšné Ružbachy – 2. miesto v kategórii popularizačná monografia obce, mesta

Referencie

Externý odkaz 
 Oficiálna stránka vydavateľstva Region Poprad
 Rozhovor s konateľom (2007)

Vydavateľstvá na Slovensku
Kníhkupectvá
Podniky založené v 2002
Poprad
Panamerické majstrovstvá v bejzbale žien 2015

Panamerické majstrovstvá v bejzbale žien 2015 boli v poradí 2. Panamerické majstrovstvá v bejzbale žien, ktoré organizuje Panamerická bejzbalová konfederácia (COPABE). Konali sa od 8.12. marca 2015 v Santiago de los Caballeros, v Dominikánskej republike, za účasti 5 tímov. Družstvo  získalo titul po finálovom víťazstve nad .

Majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na bejzbalový turnaj Panamerických hier 2015, ktoré hostí kanadské Toronto. Ženský turnaj bude mať na hrách premiéru a z týchto majstrovstiev sa naň kvalifikovali 4 najlepšie družstvá. , ako organizátor hier, mala miesto na hrách zabezpečené.

Účastníci 

 Číslo udáva umiestnenie v aktuálnom rebríčku IBAF v roku 2014.

Výsledky

Základná skupina

Play off

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Panamerickej bejzbalovej konfederácie 
 Panamerické majstrovstvá 2015 na stránke Bejzbalovej federácie USA 

Bejzbal v 2015
Ženy
Bejzbal
Franz Jonas

Franz Jonas (* 4. október 1899, Viedeň, Rakúsko – † 24. apríl 1974, Viedeň) bol rakúsky politik, člen SPÖ (Rakúska sociálno-demokratická strana) a prezident Rakúska v rokoch 1965 až 1974. Pochádzal z moravskej rodiny Jonášovcov.

Pôvodným povolaním bol sadzač. Ako člen SPÖ sa po druhej svetovej vojne zapojil do rakúskej politiky a stal sa starostom Viedne (1951 – 1965). V roku 1965 bol zvolený za spolkového prezidenta, v roku 1971 bol do rovnakej funkcie zvolený na ďalšie volebné obdobie.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka prezidenta Rakúska
 Biografia na stránke rakúskeho parlamentu

Zdroj 

Rakúski politici
Primátori Viedne
Prezidenti Rakúska
Rakúski esperantisti
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Osobnosti z Viedne
Michael Hainisch

Michael Hainisch (* 15. august 1858, Aue bei Schottwien, Rakúsko - † 26. február 1940, Viedeň) bol rakúsky politik a druhý rakúsky prezident po páde monarchie a po skončení 1. svetovej vojny. 

Hainisch bol nezávislým kandidátom, nebol členom žiadnej politickej strany. Vo funkcii bol od 9. decembra 1920 do 10. decembra 1928. Prezidentom sa stal po odvolaní Karla Seitza v roku 1920.

Externé odkazy 
 Stránka prezidenta Rakúska
 Zeitgenössische Berichte zum Amtsantritt Hanischs in der Presse

Zdroj 

Prezidenti Rakúska
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Adolf Schärf

Adolf Schärf (* 20. apríl 1890, Mikulov – † 28. február 1965, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky politik. V rokoch 1957 – 1965 bol prezidentom Rakúska, zomrel v úrade.

V rokoch 1945 – 1957 bol vicekancelárom Rakúska. Bol členom sociálno-demokratickej strany (SPÖ), ktorej predsedom bol v rokoch 1945 – 1957, a patril tak k zakladateľom rakúskeho politického modelu (založeného na veľkých koalíciách socialistov a ľudovcov) i rakúskej verzie sociálneho štátu.

Vyštudoval právo na Viedenskej univerzite. Po prvej svetovej vojne sa začal angažovať v sociálnodemokratickej strane, kvôli čomu bol po páde demokracie v Rakúsku v roku 1934 krátko väznený. Po prepustení sa stiahol z politiky a venoval sa právu. Po druhej svetovej vojne mu však bolo vyčítané, že arizoval židovský majetok, okrem iného právnickú firmu, ktorá nebola nikdy vrátená pôvodnému majiteľovi, Arnoldovi Eislerovi.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka prezidenta Rakúska
 Profil na stránke rakúskeho parlamentu
 Portrét na stránke Wien Konkret

Zdroj 

Prezidenti Rakúska
Socialisti
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Osobnosti z Mikulova
Laimdota Straujumsová

Laimdota Straujumsová alebo Laimdota Straujumová (; * 24. február 1951, Latgale, Lotyšsko) je lotyšská politička a ekonómka, ktorá od januára 2014 do februára 2016 zastáva funkciu predsedu vlády Lotyšska, ako prvá žena v tomto úrade. Predchádzajúce tri roky 2011-2014 bola ministerkou poľnohospodárstva.

Od októbra 2000 do 2006 pôsobila na ministerstve poľnohospodárstva ako štátna tajomníčka. V rokoch 2007 - 2010 potom rovnakú pozíciu plnila na ministerstve regionálneho rozvoja a samosprávy. Do kabinetu Dombrovskisa bola vymenovaná 25. októbra 2011 na pozíciu ministerky poľnohospodárstva.

Potom, čo premiér Valdis Dombrovskis rezignoval na svoju funkciu, nominovala ju 5. januára 2014 strana Vienotība do tohto úradu. Kandidatúru podporili, ako koaliční partneri Reformu partija a  Národná aliancia, tak aj opozičný subjekt Únia zelených a farmárov.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Lotyšskí politici
Premiérky
Budova Slovenského národného múzea (Martin)

Budova Slovenského národného múzea v Martine (tiež aj Stará budova Slovenského národného múzea) je prvým účelovým zariadením múzea Slovákov. Základný kameň jej výstavby bol položený 8. augusta 1906, stavba financovaná zpolovice z národnej zbierky bola dokončená v roku 1907 a rok nato boli prvý raz sprístupnené prvé národné expozície. V súčasnosti je 1. budova SNM sídlom Múzea Andreja Kmeťa. Od roku 1965 je evidovaná ako kultúrna pamiatka a roku 1963 bola vyhlásená za Národnú kultúrnu pamiatku. V Ústrednom zozname pamiatkového fondu je pod číslom 576/1.

Budova 
O založenie Slovenského národného múzea v Martine a výstavbu jeho prvej budovy sa zaslúžil Andrej Kmeť. Budova bola vystavená podľa projektu Milana Michala Harminca, ktorý stavbu aj dozoroval. Budova bola vystavaná v novoklasicistickom slohu, je dvojpodlažná, má tri trakty do tvaru U. Finančné náklady stavby činili 115.924,87 korún, z čoho bola polovica získaná národnou zbierkou. V roku 1908 boli v objekte sprístupnené pre verejnosť prvé národné expozície a to: historické, archeologické, numizmatické, zoologické, botanické, paleontologické a mineralogické. Významnou bola aj expozícia národopisná a obrazáreň. 

Od roku 2004 je Múzeum Andreja Kmeťa súčasťou Slovenského národného múzea v Martine

Súčasné ezpozície

Príroda Turca 
Výstava venované živej a neživej prírode Turca. Z geologických zaujímavostí je najmä zbierka opálov, vzorka zlata a striebra

Kmetianum 
Je venovaná pôvodnej výstave Andreja Kmeťa z roku 1908 aj s použitím pôvodných exponátov. V rámci tejto expozície je aj nález mamuta pri Beši, ktorého osobne vykopal Andrej Kmeť.

Pozri aj 
Múzeum Andreja Kmeťa
Andrej Kmeť
Etnografické múzeum v Martine
Slovenské národné múzeum
Muzeálna slovenská spoločnosť

Referencie

Externé odkazy a zdroje 
 Múzeum Andreja KmeťaHistória múzea
 Múzeum Andreja KmeťaO múzeu
Virtuálna prehliadka Múzea A. Kmeťa

Slovenské národné múzeum
Stavby v Martine
Architektúra z 1908
Majstrovstvá sveta v póle mužov 2015

Majstrovstvá sveta v póle mužov 2015 boli v poradí 10. majstrovstvá sveta v jazdeckom póle mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia póla (FIP). Konali sa od 27. marca1. apríla 2015 v meste Vitacura (súčasť hlavného mesta Santiaga), v provincii Santiago, v Čile, za účasti 6 tímov. Oproti minulému šampionátu sa počet účastníkov znížil o 4 tímy. Čile bolo organizátorom svetového šampionátu druhýkrát, predtým hostilo turnaj v roku 1992, v Santiagu. Všetky zápasy sa odohrali v areáli klubu Club de Polo y Equitación San Cristóbal. Svoj druhý titul získalo domáce družstvo Čile, ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad USA.

Účastníci 

Nasadenie do skupín

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play off

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka MS 2015 
 MS 2015 na oficiálnej stránke FIP 
 Oficiálna stránka Čilskej pólovej federácie 

Šport v 2015
Majstrovstvá sveta v póle mužov
Športové podujatia v Čile
Sedlnické sněženky

Sedlnické sněženky je prírodná pamiatka ev. č. 1139 v obci Sedlnice v okrese Nový Jičín. Táto prírodná pamiatka je pomerne rozsiahla, je rozložená na štyroch miestach a tiahne sa údolím potoka Sedlnice, cez celú dedinu. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.

Ochrana 
Predmetom ochrany je najbohatšie nálezisko snežienky jarnej (Galanthus nivalis) v povodí rieky Odry. Fragmenty dubohrabín, jaseňovo-jelšových lužných lesov a striedavo vlhkých bezkolencových lúk nadväzujúcich na vodný tok Sedlnice, s výskytom osobitne chránených druhov rastlín a živočíchov.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Nový Jičín

Externé odkazy  
 Vyhláška ONV v Novom Jičíne, ktorou sa určuje prírodná pamiatka.
 Stručný popis na stránke prirodni-rezervace.cz
 Na stránke taggmanager.cz 1
 Na stránke taggmanager.cz 2

Zdroj 

Chránené územia v okrese Nový Jičín
Podbeskydská pahorkatina
Příbor (okres Nový Jičín) 
Sedlnice
Tomáš Medveď

Tomáš Medveď (* 31. december 1973, Košice) je bývalý slovenský futbalista.

Klubová kariéra 
Futbalový svetobežník, v slovenskej lige obliekol postupne dresy rekordných ôsmich klubov. Prvý ligový gól strelil v drese Dukly Banská Bystrica 21. augusta 1993 v stretnutí s Interom Bratislava (1:3). V sezóne 2004/2005 sa stal kráľom strelcov maďarskej ligy a najlepším cudzincom z krajín EÚ. Bol prvým slovenským futbalistom, ktorý hral v čínskej futbalovej lige.

Úspechy 
Klubové
Majster Slovenska: 1998/1999
Víťaz Slovenského pohára: 1995
Individuálne
najlepší strelec maďarskej ligy 2004/2005 (18 gólov)
člen Klubu ligových kanonierov (103 gólov)

Slovenskí futbalisti
Hráči FK Dukla Banská Bystrica
Hráči FK Inter Bratislava
Hráči MFK Košice
Hráči FC Lokomotíva Košice
Hráči ŠK Slovan Bratislava
Hráči FC Petržalka 1898
Osobnosti z Košíc
Extraliga hádzanárov 1998/99

Extraliga hádzanárov v sezóne 1998/99 bol 6. ročník najvyššej hádzanárskej ligy mužov, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Svoj druhý titul získalo družstvo HC VSŽ Košice.

Systém súťaže 
Systém súťaže bol rovnaký ako v minulej sezóne. Najprv sa hrala základná časť, ktorá pozostávala zo 14 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť, v ktorej sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, do skupiny o 1. až 4. miesto a do skupiny o 5. až 8. miesto, v ktorých sa započítavali body zo základnej časti. Nadstavbová časť o prvú štvorku pozostávala zo 6 kôl, v ktorej sa každý s každým doma a vonku stretol raz. Umiestnenie v tejto časti rozhodlo o semifinálových dvojiciach play-off. Po nich nasledovali zápasy o 3. miesto a finále, ktoré určilo majstra. Nadstavbová časť o 5. až 8. miesto pozostávala z 12 kôl, v ktorej sa každý s každým doma a vonku stretol dvakrát. Posledné družstvo z tejto skupiny zostúpilo do 1. ligy a predposledné odohralo baráž s druhým tímom 1. ligy.

Účastníci

Výsledky

Základná časť

Nadstavbová časť 
Skupina o 1.4. miesto

Skupina o 5.8. miesto

Play-off

Semifinále

Play-off o 3. miesto

Finále

Konečné umiestnenie

Baráž o extraligu

Referencie

Pozri aj 
 Extraliga hádzanárok 1998/99
 1. liga hádzanárov 1998/99

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Slovenského zväzu hádzanej

Zdroje 
 Základná časť extraligy na sme.sk
 Nadstavbová časť extraligy na sme.sk
 Nadstavbová časť extraligy na hospodarskyklub.sk
 Sezóna 1998/99 extraligy na stránke forevervszkosice.sk

Hádzaná v 1998
Hádzaná v 1999
Extraliga hádzanárov
Extraliga hádzanárov 1999/00

Extraliga hádzanárov v sezóne 1999/00 bol 7. ročník najvyššej hádzanárskej ligy mužov, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Jej špecifikom bolo, že sa prvých 6 tímov kvalifikovalo do novovytvorenej spoločnej česko-slovenskej súťaže (HIL). Novým majstrom Slovenska sa stalo družstvo ŠKP Sečovce, ktoré vo finále vyhralo nad víťazom základnej aj nadstavbovej časti1. MHK Košice.

Systém súťaže 
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne zmenil. Najprv sa hrala základná časť, ktorá pozostávala zo 14 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť, v ktorej sa družstvá nerozdelili do dvoch výkonnostných skupín ako v predchádzajúcich sezónach, ale do dvoch rovnocenných skupín A a B, v ktorých sa započítavali body zo základnej časti. Nadstavbová časť pozostávala zo 6 kôl, v ktorej sa každý s každým doma a vonku stretol raz. Umiestnenie v tejto časti rozhodlo o semifinálových dvojiciach play-off. Po nich nasledovali zápasy o 3. miesto a finále, ktoré určilo majstra. Družstvá na 3. a 4. mieste v nadstavbových skupinách hrali play-off o konečné umiestnenie. Všetky duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy. Najlepších 6 družstiev postúpilo v nasledujúcej sezóne do novovytvorenej Česko-slovenskej hádzanárskej interligy (HIL). Zvyšné 2 družstvá zostúpili do 1. ligy.

Účastníci

Výsledky

Základná časť

Nadstavbová časť 
Skupina A

Skupina B

Play-off

Play-off o 7. miesto

Play-off o 5. miesto

Semifinále

Play-off o 3. miesto

Finále

Konečné umiestnenie

Referencie

Pozri aj 
 Extraliga hádzanárok 1999/00
 1. liga hádzanárov 1999/00

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Slovenského zväzu hádzanej

Zdroje 
 Základná časť extraligy na stránke sme.sk
 Nadstavbová časť extraligy na stránke hospodarskyklub.sk
 Sezóna 1999/00 extraligy na stránke forevervszkosice.sk

Hádzaná v 1999
Hádzaná v 2000
Extraliga hádzanárov
Prameny Zrzávky

Prameny Zrzávky je prírodná pamiatka ev. č. 1665 juhovýchodne od obce Hostašovice v okrese Nový Jičín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.

Ochrana 
Predmetom ochrany sú Kyselka a Smradlavka: dva samostatné vývery vody so silným obsahom síranu železitého a sírovodíka (celkovo ochraňuje prírodná pamiatka prameňov päť, ale len tieto dva sú dostatočne výdatné). Pramene sú pokladané za liečivé. Kyselka obsahuje v 1 l vody 96 mg Ca2+ a 19,5 mg Mg2+, čo sú údaje plne porovnateľné so známou mattonku (Ca2+ 84,5, Mg2+ 25). Hlavnou zaujímavosťou tejto pamiatky je však výrazný rozdiel v zložení Kyselky a Smradlavky - hoci sú len 5 metrov od seba, vyvierajú z rôznych podloží a najmä v obsahu iónov sírnych solí sú veľmi rozdielne, čo sa dá ľahko spoznať čuchom a odráža sa to aj v ich názvoch . Takýto rozdiel medzi blízkymi pramene je unikátny.

Súčasťou prírodnej pamiatky sú aj priľahlé mokraďové lúky na protiľahlej strane cesty, ktorých vodný režim aj vegetácie sú priamo ovplyvňované voľným rozlevom ďalšieho sírového prameňa v samom okraji cesty. Ďalší prameň je vo vzdialenosti cca 200 m južne od týchto dvoch.

V mokraďovom spoločenstve sa vyskytuje niekoľko zvlášť chránených druhov rastlín, napr. vstavačovec májový.

Galéria

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam chránených území v okrese Nový Jičín

Iné projekty

Literatúra 
 Hanák, J. a kol .: Sprievodca náučným vlastivednú chodníkom Františka Palackého, Český zväz ochrancov prírody, ZO Nový Jičín 1997

Externé odkazy 
 Vyhláška Okresného úradu v Novom Jičíne o zriadení pamiatky strana 1., strana 2., strana 3.
 Pamiatka na stránke Nového Jičína.
 Geologické lokality.cz

Zdroj 

Pramene v Česku
Hostašovice
Chránené územia v okrese Nový Jičín
Povodie Odry
Prírodný park Podbeskydí
Žilina (Nový Jičín)

Žilina (kataster Žilina u Nového Jičína,  ) je jednou z miestnych častí Nového Jičína. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1399.

História 

Obec pôvodne patrila Štramberskému panstvu, v období od roku 1437 do roku 1558 potom panstvu Starojičínskému, nakoniec však pripadla Novému Jičínu. Až do 16. storočia bola dedina čisto česká, časom sa však z nej stávala dedina nemecká (v roku 1938, dôsledkom Mníchovskej dohody bola pripojená  k Nemecku). Nemeckou dedinou zostala Žilina až do konca 2. svetovej vojny, kedy 6. mája 1945 bola oslobodená Červenou armádou. 1. januára 1966 bola Žilina pripojená k Novému Jičínu.

Referencie

Literatúra

Externé odkazy 
 Neoficiálne stránky Žiliny
 Územno identifikačný register SR
 Aplikácie adresy na MVČR
 Databáza štatistických obvodov

Zdroj 

Nový Jičín
Valašsko (Morava)
Panamerické majstrovstvá v bejzbale mužov 2000

Panamerické majstrovstvá v bejzbale mužov 2000 boli 5. Panamerické majstrovstvá v bejzbale mužov, ktoré organizovala Panamerická bejzbalová konfederácia (COPABE). Konali sa od 24. novembra3. decembra 2000 v Panama City, v Paname, za účasti 11 tímov. Zápasy sa hrali na štadióne Estadio Nacional de Panamá. Titul získalo domáce družstvo .

Majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia amerických družstiev na Majstrovstvá sveta 2001, ktoré organizoval Taiwan. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev.

Štadión

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play off

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Panamerickej bejzbalovej konfederácie

Zdroje 
 Panamerické majstrovstvá 2000 na stránke COPABE 
 Panamerické majstrovstvá 2000 na stránke Kanadskej bejzbalovej federácie (archive.org) 
 Panamerické majstrovstvá 2000 na stránke stoovstats.com 

Bejzbal v 2000
Muži
Bejzbal
Bludovice (Nový Jičín)

Bludovice (, katastrálne územie Bludovice u Nového Jičína) sú jednou z miestnych častí Nového Jičína.

História 

Prvá písomná zmienka o Bludoviciach je z roku 1302. V miestnej časti sa nachádza Kaplnka sv. Michala, ktorá bola postavená v roku 1861 novojičínským staviteľom Tomášom Chytil podľa plánov Ferdinanda Neuserra zo Salzburgu.

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka o miestnej časti Bludovice 
 Stránka o kaplnke s. Michala
 Oficiálne stránky mesta Nový Jičín
 Územno identifikačný register SR
 Aplikácie adresy na MVČR
 Databáza štatistických obvodov

Zdroj 

Dediny okresu Nový Jičín
Nový Jičín
Valašsko (Morava)
Sogn og Fjordane

Fylke Sogn og Fjordane je územnosprávna jednotka v západnom Nórsku. Správnym centrom územia je mesto Leikanger, správcom kraja je Fylkesmann i Sogn og Fjordane. Tvorí ho 26 obcí a počet obyvateľov dosiahol v roku 2004 107 032. Rozloha kraja je 18 634 km².

Na severe hraničí s krajom Møre og Romsdal, na východe s krajom Oppland, na juhovýchode s Buskerudom a na juhu s krajom Hordaland. Na západe obmýva brehy kraja Severné more, ktoré sa zarezáva do vnútrozemia druhým najväčším fjordom sveta a najväčším fjordom Nórska. Sognefjorden siaha až k najvyššiemu pohoriu Nórska Jotunheimen. V tej istej oblasti je tiež 4. najvyšší vodopád Nórska Vettisfossen. Na severe sa do pevniny zarezáva Nordfjord a v severovýchodnej časti kraja leží Jostedalsbreen, najväčší ľadovec pevninskej Európy. V severnej časti pri hraniciach s krajom Møre og Romsdal je najhlbšie jazero Nórska a Európy Hornindalsvatnet.

Obce 
 Askvoll
 Aurland
 Balestrand
 Bremanger
 Eid
 Fjaler
 Flora
 Førde
 Gaular
 Gloppen
 Gulen
 Hornindal
 Hyllestad
 Høyanger
 Jølster
 Leikanger
 Luster
 Lærdal
 Naustdal
 Selje
 Sogndal
 Solund
 Stryn
 Vik
 Vågsøy
 Årdal

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fylke Sogn og Fjordane
 Krajská encyklopédia na NRK.no

Zdroj 
 

 
Kraje v Nórsku
Hedmark

Fylke Hedmark je územnosprávna jednotka v juhovýchodnej časti Nórska. Správnym centrom územia je mesto Hamar, správcom je Fylkesmann i Hedmark. V kraji je 22 obcí a počet obyvateľov dosiahol v roku 2005 188 376. Rozloha kraja je 27 388 km². 

Hedmark hraničí s krajmi Akershus na juhu, Oppland na západe a Sør-Trøndelag na severe. Na východe sa nachádzajú švédske provincie Värmland a Dalarna. 

V kraji sú dobre známe mestá Hamar, Kongsvinger, Elverum a Tynset. Hedmark je jedným z najmenej urbanizovaných krajov v Nórsku a viac ako polovica obyvateľov žije na vidieku. Osídlenie je sústredené predovšetkým do poľnohospodárskych oblastí priliehajúcich k jazeru Mjøsa.

Dejiny 
V ranom vikingskom období pred Haraldom Krásnovlasým bol Hedmark malým kráľovstvom.

Obce 
 Alvdal
 Eidskog
 Elverum
 Engerdal
 Folldal
 Grue
 Hamar
 Kongsvinger
 Løten
 Nord-Odal
 Os
 Rendalen
 Ringsaker
 Stange
 Stor-Elvdal
 Sør-Odal
 Tolga
 Trysil
 Tynset
 Våler
 Amot
 Åsnes

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fylke Hedmark
 Fylke Hedmark

Zdroj 
 

 
Kraje v Nórsku
Østlandet
Rogaland

Rogaland Fylke je územnosprávna jednotka v juhozápadnom Nórsku. Správnym centrom územia je mesto Stavanger, správcom kraja je Fylkesmann i Rogaland. Nachádza sa tu 27 obcí a počet obyvateľov dosiahol v roku 2005 393 104. Rozloha kraja je 9 378 km².

Kraj Rogaland hraničí na severe s krajom Hordaland, na severovýchode s krajom Telemark a Aust-Agder a na východe s krajom Vest-Agder. Rogaland leží pri Severnom mori, ktoré vniká do krajiny početnými fjordami. Najvýznamnejšie sú napr. Boknafjord, Lysefjord, Hylsfjord, Saudafjord, Sandfjord, Vindafjord, Josenfjørd, Gansfjord, Høgsfjord, Ålfjord a Idsefjord. Najväčším ostrovom je Karmøy.

Na severovýchode v obciach Suldal a Sauda sú jazerá Suldalsvatnet, Holmavatnet, Blåsjø a Blåfjellvatnet (posledné dve ležia sčasti na území obce Hjelmeland a sčasti v kraji Aust-Agder). Ďalej sú tu jazerá øvre Tysdalvatnet a Lyngsvatnet v obci Hjelmeland, jazero Svartevatnet v obci Forsand, Orrevatnet pri Kleppu, Ørsdalsvatnet v Bjerkreimu, Lundevatnet na juhu na hranici s Vest-Agder a mnohé ďalšie. 

Rogaland je krajom nórskeho ropného priemyslu; územím prechádza plynovod do Kårstø, ktoré je sídlom spoločnosti Statoil. Územím prechádzajú cesty E134 a E39, ktoré sú sčasti vedené "po mori", kde je prevádzkovaná preprava trajektami. Hlavná železnica z Oslo a Kristiansandu vedie do Stavangeru cez mesto Egersund.

Turisticky obľúbenými miestami sú skalné zrázy Prekestolen a Kjerag. Vullandhaug v Stavangeri je rekonštruovaná usadlosť z doby železnej (500 - 350 pred Kr.). V Avaldnes na ostrove Karmøy je rekonštruovaná vikingská usadlosť.

Obce 
 Bjerkreim
 Bokn
 Eigersund
 Finnøy
 Forsand
 Gjesdal
 Haugesund
 Hjelmeland
 Hå
 Karmøy
 Klepp
 Kvitsøy
 Lund
 Randaberg
 Rennesøy
 Sandnes
 Sauda
 Sokndal
 Sola
 Stavanger
 Strand
 Suldal
 Time
 Tysvær
 Utsira
 Vindafjord
 Ølen

Externé odkazy 
 Rogaland Fylke
 Mapy Rogalandu

Iné projekty

Zdroj 
 

 
Kraje v Nórsku
Bruno Kreisky

Bruno Kreisky (* 22. január 1911, Viedeň, Rakúsko – † 29. júl 1990, tamže) bol rakúsky právnik a politik. Bol ministrom zahraničia (1959 – 1966), predsedom Sociálno-demokratickej strany (SPÖ) (1967 – 1983) a kancelárom Rakúska (1970 – 1983).

Životopis 
Narodil sa vo Viedni do židovskej rodiny pôvodom z juhomoravských Dolných Kounic. V pätnástich rokoch vstúpil do mládežníckej organizácie SPÖ. Vyštudoval právo na Viedenskej univerzite a druhú svetovú vojnu prežil vo švédskom exile.

Politické pôsobenie 
Po vojne sa vrátil do Rakúska a obnovil svoju politickú kariéru. V roku 1970 sa stal prvým kancelárom židovského pôvodu v histórii Rakúska. Ako minister zahraničia i ako kancelár sa snažil hrať úlohu sprostredkovateľa medzi Izraelom a arabskými vodcami ako bol Jásir Arafát, Anwar as-Sádát, alebo Muammar Kaddáfí. Ako veľký odporca sionizmu a hlasný kritik Izraela však narazil na nedôveru tohto štátu a príliš vo svojom snažení neuspel. Jeho dôveryhodnosť v očiach Izraelčanov tiež veľmi poškodil škandál, ktorý sa rozpútal okolo niektorých členov jeho vlády, ktorí sa za druhej svetovej vojny zaplietli s nacizmom. Ten nakoniec vyústil v ostrý stret medzi Brunom Kreiskym a „lovcom nacistov“ Simonom Wiesenthalom.

Henry Kissinger spomína: „…jeho komentáre k politickým trendom a osobnostiam vždy človeku rozšírili obzory. Mal veľký zmysel pre humor a geopolitike rozumel omnoho viac ako mnohí predstavitelia mocnejších krajín. Jednou z nesúmerností, ktoré sa prejavujú v dejinách, je nepomer medzi schopnosťami niektorých politikov a mocou ich krajín.“

Referencie

Ďalšia literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
 Biografia
 ČT24 - „Král Slunce“ Bruno Kreisky změnil tvář Rakouska

Zdroj 

Kancelári Rakúska
Rakúski diplomati
Rakúski právnici
Ministri zahraničia Rakúska
Nositelia Radu bieleho leva
Socialisti
Agnostici
Osobnosti z Viedne
Alfred Hermann Fried

Alfred Hermann Fried (* 11. november 1864, Viedeň, Rakúsko – † 5. máj 1921, Viedeň) bol rakúsky pacifista, publicista, žurnalista, spoluzakladateľ nemeckého mierového hnutia a laureát (s Tobiasom Aserom) Nobelovej ceny za mier v roku 1911.

Dielo 
 Das Abrüstungs-Problem: Eine Untersuchung. Berlín, Gutman, 1904. 
 Abschied von Wien – eLibrary Austria Project (text v nemčine)
 Nemecký cisár a mier sveta, s predslovom Normana Angella. Londýn, Hodder & amp; Stoughton, 1912. 
 Die Grundlagen des revolutionären Pacifizmus. Tübingen, Mohr, 1908. Preložené do francúzštiny Jeanom Lagorgette ako Les Bases du pacifisti: Le pacifisti reformisti et le pacifisti "révolutionnaire". Paríž, Pedone, 1909. 
 Handbuch der Friedenshewegung. Wien, Oesterreichischen Friedensgesellschaft, 1905. 2. edícia, Lipsko, Verlag der "Friedens-Warte", 1911. 
 "Intelektuálna hladomor v Nemecku a Rakúsku", in Nation, 110 (20. marca 1920) 367 – 368. 
 Medzinárodná spolupráca. Newcastle-on-Tyne, Richardson [1918]. 
 Das internationale Leben der Gegenwart. Lipsko, Teubner, 1908. 
 "Liga národov: Etické inštitúcie", 21. augusta 1920, 440 – 443. 
 Mein Kriegstagebuch. 4 BDE. Zürich, Rascher, 1918 – 1920. 
 Pan-Amerika. Zürich, Orelle-Füssli, 1910. 
 Obnovenie Európy, prel. Lewis Stiles Gannett. New York, Macmillan, 1916. 
 Der Weltprotest gegen den versailler Frieden. Lipsko, Verlag der Neue Geist, 1920. 
 Die zweite Haager Konferenz: Ihre Arbeiten, ihre Ergebnisse, und ihre Bedeutung. Lipsko, Nachfolger [1908].

Iné projekty

Externé odkazy 
 About Alfred Hermann Fried
 Alfred Hermann Fried (November 11, 1864-May 5, 1921)
 Nobel biography

Zdroj 

Rakúski novinári
Nositelia Nobelovej ceny za mier
Rakúski nositelia Nobelovej ceny
Pacifisti
Osobnosti z Viedne
Panamerické majstrovstvá v bejzbale mužov 2002

Panamerické majstrovstvá v bejzbale mužov 2002 boli v poradí 6. Panamerické majstrovstvá v bejzbale mužov, ktoré organizovala Panamerická bejzbalová konfederácia (COPABE). Turnaj, nazývaný aj ako Serie de las Américas, sa konal od 27. septembra8. októbra 2002 v mestách Monterrey a Saltillo, v Mexiku, za účasti 11 tímov. Pôvodne sa malo turnaja zúčastniť 14 tímov, ale ,  a  sa pred jeho začiatkom odhlásili. Zápasy sa hrali na štadiónoch Estadio de Béisbol Monterrey a Estadio Francisco I. Madero. Titul získalo družstvo .

Majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia na Panamerické hry 2003, ktoré hostilo Santo Domingo. Kvalifikovalo sa na ne 8 najlepších družstiev. Zároveň slúžili ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2003, ktoré organizovala Kuba, a na ktoré sa kvalifikovalo najlepších 5 družstiev.

Štadióny

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Nadstavbová skupiny

Skupina C

Skupina D

Play off

Stretnutie o 9. miesto

Štvrťfinále

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Panamerickej bejzbalovej konfederácie

Zdroje 
 Panamerické majstrovstvá 2002 na stránke COPABE 
 Panamerické majstrovstvá 2002 na stránke Kubánskej bejzbalovej federácie (archive.org) 
 Panamerické majstrovstvá 2002 na stránke Brazílskej bejzbalovej konfederácie 

Bejzbal v 2002
Muži
Bejzbal
Hellissandur

Hellissandur je dedina na západe Islandu, na polostrove Snæfellsnes, neďaleko mesta Ólafsvík. Žije tu 396 obyvateľov.

Pri obci sa nachádza najvyššia stavba Islandu, stožiar Langbylgjustöðin á Gufuskálum s výškou .

Externé odkazy 
Webová stránka obce
Langbylgjustöðin á Gufuskálum na Structurae

Iné projekty

Zdroj 

Mestá na Islande