joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alvan Clark

Alvan Clark (* 8. marec 1804, Ashfield, Massachusetts, USA – † 19. august 1887, Cambridge, Massachusetts, USA)  bol americký astronóm a optik, zakladateľ známej firmy Alvan Clark & Sons na výrobu objektívov a ďalekohľadov pomocou ktorých boli objavené mesiace planéty Mars a sprievodca Síria.

Clarkova firma sa špecializovala na objektívov pre stavbu refrakčných teleskopov. Sklo odoberali z Paríža.
Vyrobili niekoľko z najväčších refraktorov na svete. Okrem iných najväčší na svete v Yerkes Observatory, druhý najväčší v Lick Observatory a refraktor v Pulkovskom observatóriu. Celkovo postavila Clarkova firma päť razy aktuálne najväčší refraktor na svete.

Jeden z jeho synov, Alvan Graham , objavil sprievodcu Síria, druhý syn, George Bassett Clark, bol akcionárom firmy.

Sú po ňom pomenované krátere na Mesiaci.

Referencie

Literatúra 
 D. J. Warner, R. B. Arial: Alvan Clark & Sons, Artists in Optics. Willmann-Bell, Richmond 1995, ISBN 0-943396-46-8.

Iné projekty

Externé odkazy 

 Biografia
 W.W. Payne: The Life and Achievements of Alvan Clark. Sidereal Messenger, vol. 6 (1887), pp. 250-253. 
 A. Clark: Autobiography of Alvan Clark. Sidereal Messenger, vol. 8 (1889), pp. 109-117. 

Astronómovia USA
Optici USA
Osobnosti z Massachusetts
Igwisi Hills

Igwisi Hills je názov troch pleistocénnych až holocénnych vulkánov prevažne kimberlitového zloženia, nachádzajúcich sa v severozápadnej časti Tanzánie. Sopky sa nachádzajú na západnom konci tanzánskeho kratónu, bokom od ostatných sopiek, ktoré sú lokalizované pozdĺž tanzánskej časti Východoafrického riftu - Gregryho riftu. Vek hornín, ani poslednej erupcie Igwisi Hills nie je datovaný.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - komplex Igwisi Hills na Global Volcanism Program 

Sopky Tanzánie
Troskové kužele
Izumbwe-Mpoli

Izumbwe-Mpoli je skupina dvoch troskových kužeľov pravdepodobne holocénneho veku, nachádzajúcich sa severovýchodne od kaldery Ngozi v Tanzánii. Tieto pyroklastické kužele predstavujú najmladšiu fázu vulkanickej aktivity panvy Songwe.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanické pole Izumbwe-Mpoli na Global Volcanism Program 

Sopky Tanzánie
Troskové kužele
Usangu

Panva Usangu je morfologická vyvýšenina, nachádzajúca sa severovýchodne od pohoria Poroto Ridge, tvorená prevažne fonolitickými lávovými dómami, rozmiestnených pozdĺž severovýchodnej zlomovej línie. Mladšie produkty vulkanickej aktvity sú sustredené na juhozápadnom okraji panvy.

Zoznam vulkanických foriem poľa Usangu 
 Lávové dómy
 Chaholo - 1 436 m
 Chambaji - 1 402 m
 Chamonegra - 1 254 m
 Champalala - 1 266 m
 Chankorogo - 1 251 m
 Cheyu - 1 512 m
 Chigowe - 1 230 m
 Chikose - 1 423 m
 Ilongo - 1 314 m
 Kongolo - 1 242 m
 Machioto - 1 228 m
 Ngalupala - 1 379 m
 Ntumbi - 2 197 m
 Sangula - 1 205 m
 Uhambule - 1 254 m
 Wuzi - 1 413 m

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanické pole Usangu na Global Volcanism Program 

Sopky Tanzánie
Lávové dómy
TVA

TVA je prvá reklamná súkromná televízia, ktorá na Slovensku vysiela od 5. mája 2003. Taktikou televízie je princíp inteligentnej reklamy – symbióza publicistiky, reportážnej a umeleckej kamery.

TVA vychádza z modelu obchodných televízií v Spojených štátoch amerických, Kanade a Austrálii. Od začiatku svojej existencie sa TVA profilovala na prezentáciu tovaru a služieb. Systém vysielania je 24 hodinové vysielanie pozostávajúce z 3 hodinových komponovaných blokov rotujúcich 8-krát denne a 56-krát týždenne. Programová štruktúra sa skladá z 9 tematických okruhov, prezentácie v rozsahu 3 – 10 min a štandardné reklamné spoty.

Stanicu prevádzkuje firma Panonia Media Production spol. s r.o., ktorá vznikla 19. septembra 2000.

Externé odkazy 
Oficiálna stránka TVA 

Televízne stanice na Slovensku
Vzniklo v 2003
Džabal at-Tajr (vrch)

Džabal at-Tajr ( – vtáčí vrch; prepis podľa miestnej výslovnosti: Džebel el-Tejr) je názov vulkanického vrcholu na rovnomennom ostrove (Džazíra Džabal at-Tajr - ) pod správou Jemenu. Nachádza sa v Červenom mori, asi   východne od pobrežia Jemenu,   západne od pobrežia Eritrey a   juhozápadne od Farisianských ostrovov. Priemer ostrova je asi , najvyšší bod je  nad hladinou mora. Na ostrove sa od roku 1996 nachádza menšia vojenská základňa jemenskej armády. Ostrov nemá žiaden prírodný zdroj vody a okrem vojakov nie je trvalo obývaný (s výnimkou sezónneho pobytu rybárov).

Celý ostrov je vulkanického pôvodu, základňa prevažne bazaltového stratovulkánu sa nachádza asi  pod hladinou mora. Je to najsevernejšie položený vulkán v Červenom mori. Do konca septembra 2007 bol považovaný za vyhasnutý, posledná erupcia sa odohrala pred 124 rokmi.

Geologická stavba 
Sopka je pomerne mladá – holocénna, mladé bazaltové lávové prúdy typu pahoehoe sú sústredené okolo krátera Džebel Duchan a radiálne sa rozširujúcich trhlín krátera. Pyroklastické troskové kužele sa nachádzajú pozdĺž severozápadného a južného pobrežia ostrova. V 18. a 19. storočí bolo zaznamenaných niekoľko explozívnych erupcií.

Erupcia v roku 2007 
30. septembra 2007 sa sopka po sérii troch menších zemetrasení znovu prebudila k životu. Pri pátraní po nezvestných vojakoch zo zakladne na ostrove bola jemenskou pobrežnou strážou požiadaná o pomoc kanadská fregata Toronto. Fregata bola súčasťou flotily NATO, ktorá sa práve prechádzala Suezským prieplavom. Podľa prvých správ bol celý ostrov pokrytý rozliatou lávou.

História 
Ostrov bol známy už od staroveku (pod menom Saiban), keď bol dôležitým navigačným bodom lodných trás v Červenom mori. Neskôr prešiel pod kontrolu Osmanskej ríše a v roku 1915 bol okupovaný britskou armádou. Na ostrove bol Francúzskom vybudovaný maják (ešte pred britskou okupáciou), po obsadení prešla koncesia na správu majáka pod Britániu a nakoniec na Jemen.

Na ostrov si robila nárok aj Etiópia, po získaní nezávislosti Eritrey prebehol v roku 1995 krátky trojdňový vojenský konflikt. V roku 1996 bola na ostrove vybudovaná menšia základňa jemenských ozbrojených síl a dve pozorovateľne.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – ostrov Džebel at-Tair na Global Volcanism Program 

Ostrovy Jemenu
Ostrovy Červeného mora
Sopky Jemenu
Stratovulkány
Aktívne sopky
Alid

Alid je značne erodovaný stratovulkán, osamote stojaci v Danakilskej depresii v Eritrei. Je tvorený štruktúrnym dómom vyzdvihnutých sedimentov pokrytých bazaltovo-ryolitovými lávovými prúdmi. Vek vulkánu sa odhaduje na pleistocén až holocén. Staršia stavba je tvorená pemzami ryolitového zloženia. Produkty mladšej aktivity sa nachádzajú na západnej strane vulkánu a sú tvorené lávovým poľom erupcie plínijskeho typu. Na severných svahoch pretrváva fumarolická aktivita.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Alid na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Eritrey
Stratovulkány
Enlightenment

Prostredie Enlightenment (známe aj pod skratkou E) je open source správca okien pre systém X Window, ktorý môže byť použitý ako samostatné prostredie, alebo súčasne s desktopovým prostredím napr. GNOME alebo KDE. Prostredie poskytuje bohatý zoznam vlastností, zahŕňajúcich podporu pre témy a pokročilejšiu grafiku bez veľkej straty výkonu. 

Posledné stabilné vydanie je 0.16.8.4. Verzia 0.17 (prezývaná DR17), je v súčasnosti vo vývoji. DR17 je zamerané na poskytnutie plne vybaveného správcu plochy založeného na nových knižniciach Enlightenment Foundation Libraries (EFL). Je kompletne prepísaný od DR16 s cieľom posktytnuť prostredie pre embedded systémy a pracovné stanice.

História
Prvá verzia Enlightenmentu bola vydaná Rasterom (Carsten Haitzler) 30. októbra, 1996

Vlastnosti verzie 0.16
 Koncept mreže (horizontálne aj vertikálne rozmiestnenie) virtuálnych plôch.
 Desktop dragbar.
 Skupinovanie okien.
 Ikonifikácia - minimalizovanie okien do ikon.
 Možnosť zmeniť okraje okien (alebo odstránenie okrajov)
 Priradenie klávesových skratiek.

Jeden z cieľov tohto správcu je byť tak konfigurovateľný, ako sa len dá (pomocou dialógových okien).

Vlastnosti verzie 0.17
DR17 je v súčasnosti vývojový kód, ale spoľahlivo kód poskytuje tieto vlastnosti:
 Plne témovatelné (téma sa dá zmeniť z menu, ale aj z príkazového riadku).
 Mrežu virtuálnych plôch (virtuálne plochy. môžu byť definované v horizontálnom aj vertikálnom smere).
 Modulárny návrh - umožňuje dynamicky načítať externé moduly. Aktuálne sú všetky moduly súčasťou prostredia.
 Prepínač plôch.
 iBar a Engage, dva animované spúštače aplikácií.
 Taskbar - lišta úloh.
 Tieň pre okná - Drop shadow.
 Sledovanie nových e-mailov - embrace.
 Poznámky na ploche.
 Analógové, alebo digitálne hodiny.
 dEvian - základný čítač RSS správ.
 Montovanie diskov.
 Evolume - mixér zvukovej karty  ALSA.
 Indikátor batérie, rýchlosti CPU a teploty.
 Sledovanie záťaže systému.

 Jeden, alebo viacej panelov (Shelves) pre správu umiestnenia modulov .
 Animované a interaktívne pozadie plochy, položiek menu, iBar položiek a záložiek na ploche.
 Nastavenie pre tiene okien, ikonifikáciu, maximalizáciu.
 Definovateľné nastavenie klávesových skratiek.
 Podpora pre viac jazyčnosť.

Iné projekty

Externé odkazy
 Oficiálne stránky (anglicky)
 Enlightenment na stránkach Freedesktop.org (anglicky)

Desktopové prostredia
X Window System
Sergej Danilovič Čornyj

Sergej Danilovič Čornyj (* 24. január 1874 – † 11. február 1956) bol ruský astronóm, ktorý sa venoval nebeskej mechanike a teoretickej astronómii.

Do roku 1916 bol profesorom Varšavskej univerzity, v rokoch 1923–1939 riaditeľom Kijevského astronomického observatória. Po druhej svetovej vojne sa usadil v Kursku, kde pôsobil na Kurskom štátnom pedagogickom inštitúte.

Čornyj rozpracoval originálne metódy určovania obežných dráh planét a komét, skúmal premenné hviezdy alebo nutáciu Zeme.  Je tiež autorom prvej učebnice astronómie v ukrajinčine.

Výber z bibliografie 
 Геометрическое решение задачи о трёх телах в двух частных случаях. Kijev, 1907;
 О числе возможных решений задачи о вычислении параболических орбит по способу Ольберса. Kijev, 1907;
 Парадоксальный случай при вычислении орбиты кометы 1910а по способу Гаусса. Kijev, 1910;
 Три вида параболических орбит кометы 1910а. Varšava, 1910;
 Вычисление параболических орбит комет по трём наблюдениям. Varšava, 1911;
 Наблюдения комет 1911c, 1911f и 1911g, произведенные рефрактором (0,16 метра) Варшавской обсерватории. Varšava, 1912;
 Строение звёздной системы. Varšava, 1913;
 Курс описательной астрономии. Rostov na Done, 1916;

Externé odkazy 

 ЧЁРНЫЙ, Сергей Данилович (ru)

Narodenia v 1874
Úmrtia v 1956
Ruskí astronómovia
Dubbi

Dubbi je masívny stratovulkán, týčiaci sa na západných brehoch Červeného mora v Eritrei, východne od sopky Erta Ale. Sopku tvoria dve erupčné centrá a niekoľko erupčných trhlín, umiestnených pozdĺž severozápadno-juhovýchodného zlomového systému. Vrchol je pokrytý niekoľkými troskovými kužeľmi a bazaltovým lávovým poľom, rozširujúcim sa na severnej strane až k pobrežiu Červeného mora a pokrývajúcim asi 2 700 km2. Erupcia z roku 1861 sa považuje za jednu z najničivejších sopečných erupcií v Afrike, má na svedomí asi 100 obetí na životoch.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Dubbi na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Eritrey
Stratovulkány
Tisícovky
Solfatára

Solfatara alebo Solfatára môže byť:
 sopka v taliansku, pozri Solfatara (sopka)

Solfatara môže byť aj:
 forma prejavu sopečnej činnosti, pozri fumarola
Džalua

Džalua (alebo Elelau) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa izolovane v Danakilskej depresii v Eritrei, južne od Zulfského zálivu. Nie je dokladovaná žiadna recentná aktivita, ale na západných svahoch sa nachádzajú aktívne fumaroly.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Džaula na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Eritrey
Stratovulkány
Posledný Mohykán (román)

Posledný Mohykán () je najslávnejší román amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera z roku 1826. Ide o druhý diel románovej pentalógie Leatherstocking Tales (Príbehy Koženej pančuchy), do ktorej ešte patria romány The Deerslayer (Lovec jeleňov, 1841), The Pathfinder (Stopár, 1840), The Pioneers (Priekopníci, 1823) a The Prairie (Préria, 1827). Vo všetkých piatich románoch je vykreslený život zálesáka Nathaniela Bumppa a jeho priateľa, indiánskeho náčelníka z kmeňa Mohykánov Čingačgúka (Veľkého hada).

Charakteristika románu 

Posledný Mohykán je román romantický, historicko-dobrodružný, a mnohými je považovaný za najlepší román o Indiánoch všetkých čias. Príbeh sa odohráva počas niekoľkých augustových dní roku 1757 počas vojny medzi Francúzmi a Angličanmi, ktorej dôsledkom bol koniec koloniálneho panstva Francúzov na území dnešných Spojených štátov amerických. Dobu deja možno datovať celko presne, pretože Cooper popísal skutočnú historickú udalosť - masaker anglickej posádky pevnosti William Henry Indiánmi z kmeňa Hurónov za tichého prizerania Francúzov, ktorým sa táto posádka predtým vzdala a bol jej podľa dohody umožnený voľný odchod.

Hlavným hrdinom románu nie je však Natty Bumppo (tu nazývaný Sokolie oko), ale Unkas, syn náčelníka Čingačgúka. Proti nemu a skupine jeho priateľov stojí popredný predstaviteľ kmeňa Hurónov, Magua, niekoľkonásobný prebehlík a zradca, ktorý sa chce pomstiť veliteľovi pevnosti, plukovníkovi Munroovi za to, že ho dal zbičovať. Po masakre, sa zmocní i jeho dvoch dcér, Alice a Cory. Román končí tragicky, keď Cora a Unkas, ktorí sa milujú, zahynú Maguovou rukou, a sám Magua je zastrelený Sokolím okom. Čingačgúk, ktorý prišiel o syna, je teraz posledným z kmeňa Mohykánov.

Je pochopiteľné, že takto slávny román bol niekoľkokrát viac či menej úspešne sfilmovaný. Už v ére nemého filmu vznikli dva americké filmové prepisy, prvý z roku 1911 a ďalší z roku 1920. Ďalej môžeme vymenovať tiež americký film režiséra Georga B. Seitza z roku 1936. Zatiaľ najlepšie je filmové spracovanie románu amerického režiséra Michaela Manna z roku 1992.

Referencie 

Knihy z 1826
Knihy Jamesa Coopera
Westerny
Romány USA
Sfilmované knihy
André Louis Danjon

André Louis Danjon (* 6. apríl 1890, Caen, Francúzsko – † 21. apríl 1967, Suresnes) bol francúzsky astronóm, ktorý sa venoval praktickej astrofyzike. Vytvoril viacero prístrojov na hviezdnu fotometriu. Je autorom hranolového astrolábu na určovanie grafických súradníc.

Ocenenia 
 1950 - Jules-Janssen-Preis
 1958 - Goldmedaille der Royal Astronomical Society

Na jeho počesť je pomenovaný asteroid 1594 Danjon i mesačný kráter Danjon.

Externé odkazy 
 Biografia 
 Správy o A. L. Danjonovi v Astrophysics Data System
 Nekrológ A. L. Danjona v Astrophysics Data System

Francúzski astronómovia
Príbehy Koženej pančuchy

Príbehy Koženej pančuchy () je románová pentalógia amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera, opisujúca život na americkom stredozápade približne v rokoch 17401805.

Pentalógia nevznikla v poradí, v akom nasleduje dej. Prvý román, ktorý James Fenimore Cooper napísal, je vlastne 4. dielom pentalógie (Priekopníci), ďalšie diely postupne pribúdali postupne, keď sa prvý román dočkal nečakaného úspechu, až vytvorili pentalógiu v tomto poradí:

1841The Deerslayer (Lovec jeleňov) 
1826The Last of the Mohicans (Posledný Mohykán)
1840The Pathfinder  (Stopár)
1823The Pioneers (Priekopníci)
1827The Prairie (Préria)

Hlavnou postavou pentalógie je, v duchu doznievajúceho romantizmu, trochu zidealizovaný, ale rázovitý zálesák Natty Bumppo, nazývaný podľa svojich jelenicových gamaší Kožená pančucha. V jednotlivých románoch James Fenimore Cooper zachytil prakticky celý jeho život s jeho láskou k divokej prírode a čestným správaním sa voči Indiánom. Cooperovo opisovanie vzťahu belochov a Indiánov bolo síce značne vzdialené krutej realite, avšak postava Nattyho Bumppa mala významnú mravnú funkciu. Vo svojom hrdinovi zdôraznil vlastnosti, ktoré podľa jeho predstáv mal mať každý americký pionier: čestnosť, morálnu pevnosť, spoliehanie na seba samého, lásku k prírode a ochotu pomôcť blížnemu. Tým celá pentalógia zohrala významnú úlohu vo vytváraní amerického národného hrdinského mýtu a tým i pri konštituovaní amerického národa.

Externé odkazy 
Webová stránka Spoločnosti Jamesa Fenimorea Coopera 
Profil Jamesa Fenimorea Coopera 
Knihy odvahy a dobrodružstiev 

Romány
Literatúra v USA
Knihy Jamesa Coopera
Knihy z 1823
Knihy z 1826
Knihy z 1827
Knihy z 1840
Knihy z 1841
Asdaga

Asdaga alebo Sork Ale je menší stratovulkán, nachádzajúci sa v Danakilskej preliačine v Etiópii, neďaleko hraníc s Eritreou. Jeho vrchol je ukončený kalderou s rozmermi približne  a výškou stien asi . Jej západné steny sú tvorené bazaltami. Vek poslednej aktivity vulkánu je predmetom diskusií, podľa Medzinárodnej asociácie vulkanológie a chémie zemského vnútra nie je staršia ako 2000 rokov, ale niekoľkí autori tvrdia, že sopka nebola v holocéne aktívna.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – stratovulkán Sork Ale na Global Volcanism Program 

Sopky Etiópie
Sopky Eritrey
Stratovulkány
Tisícovky
Lovec jeleňov

Lovec jeleňov () je dejovo prvý diel pentalógie amerického spisovateľa Jamese Fenimora Coopera o Koženej pančuche, hoci bol napísaný až ako posledný v roku 1841.

Obsah diela 

Odohráva sa zhruba v rokoch 1740 - 1745 v oblasti jazera Otsego a zoznamujeme sa tu s postavami, ktoré celú pentalógiu spájajú. Je to lovec náčelník indiánského kmeňa Mohykánov, Čingačgúk alebo Velký had a jeho priateľ, zálesák Nathaniel Bumppo (Kožená punčocha), tu nazývaný Lovec jeleňov alebo Dlhá karabína. Je to zvláštna postava - nesebecká, pravdovravná, ochotná pomôcť každému, kto sa ocitne v núdzi, či už je to beloch alebo indián, pretože každé podanie pomocnej ruky ho vnútorne napĺňa.

Jedného dňa potrebuje pomoc i jeho priateľ Čingačgúk. Kmeň nepriateľských Hurónov uniesol jeho nevestu, a tak sa Čingačgúk nechá dobrovoľne zajať, aby jej mohol pomôcť ujsť zo zajatia. Mladý Lovec jeleňov sa stretáva s novým druhom ľudí - s lovcami skalpov. Bieli osadníci Tom Hutter a Henry March patria k ľuďom, ktorí sa snažia získať bohatstvo akýmkoľvek spôsobom. Anglickí kolonizátori vypísali vysoké odmeny za každý prinesený indiánsky skalp. Vďaka tomu sa tisíce belochov vydáva na dobrodružné cesty do divočiny medzi indiánov, aby touto „legálnou“ cestou a pomocou často neľudských praktík vyvražďovaním indiánskych bojovníkov, no tiež žien a detí, získali svoje vysnívané bohatstvo. A uprostred týchto udalostí sa v blízkosti Zrkadlového jazera odohráva tragický príbeh krásnej Judith a slabomyseľnej Hetty.

Referencie 

Romány
Literatúra v USA
Knihy z 1841
Knihy Jamesa Coopera
Sfilmované knihy
ISO 15924

Norma ISO 15924 z roku 2004 s názvom Kódy reprezentujúce názvy písiem (angl. Codes for the representation of names of scripts) kodifikuje názvy písem v angličtine a francúzštine a priraďuje im štvorpísmenový a súčasne trojciferný kód, ktorý je vhodný na použitie v terminológii, lexikografii, bibliografii, lingvistike a podobne.

Zahrnuje hieroglyfické a klinové písma, abecedné písma, alfasylabické písma, slabičné písma, ideografické písma a nerozlúštené písma.

Kódy písiem

Číselné kódy 
Trojciferné číselné kódy sú usporiadané podľa typológie a príbuznosti jednotlivých systémov zápisu. Kódy zahrnujú aj varianty písma, ktoré môžu mať natoľko rozdielne grafémy, že sa dajú považovať za samostatné písmo. Jednotlivé kódy sú usporiadané do skupín nasledovne:

Abecedné kódy 
Abecedné kódy sú založené na pôvodnom názve písma v jazyku, v ktorom sa písmo zvyčajne používa. Tento názov je transliterovaný alebo transkribovaný do latinského písma.  

Prvé písmeno kódu je veľké, ostatné tri písmená sú malé, čo umožní rozlíšiť kódy pre písmo od kódov pre jazyk a štát. Kódy môžu byť v rozsahu Aaaa–Zzzz. Takýto systém umožňuje definovať jazyk aj písmo textu napríklad v kóde HTML:
 
 

Prvé tri písmená kódu pre písmo sú podľa možnosti totožné s trojpísmenovým kódom názvu jazyka podľa normy ISO 639, v ktorom sa písmo najčastejšie používa alebo používal, takže napríklad kód ISO 15924 pre latinské písmo (Latn) má prvé tri písmená totožné s kódom ISO 639 pre latinský jazyk (lat).

Príklady

Externé odkazy 
 ISO 15924:2004 (en)
 Information and documentation — Codes for the representation of names of scripts (en, fr)
 Codes for the representation of names of scripts (en, fr)

15924
Písmo
Henri Alexandre Deslandres

Henri Alexandre Deslandres (* 24. júl 1853, Paríž, Francúzsko – † 15. január 1948, Paríž) bol francúzsky astronóm, ktorý sa zaoberal fyzikou Slnka a laboratórnou spektroskopiou molekúl. 

Nezávisle od Halea skonštruoval spektroheliograf.

Referencie

Externé odkazy 

Biography by Joseph S. Tenn
Bruce Medal page
Awarding of Bruce Medal: PASP 33 (1921) 71
Awarding of RAS gold medal: MNRAS 73 (1913) 317

Francúzski astronómovia
Členovia Francúzskej akadémie vied
Členovia United States National Academy of Sciences
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Členovia Ruskej akadémie vied
Držitelia Gold Medal of the Royal Astronomical Society
Absolventi Parížskej univerzity
Osobnosti z Paríža
Ladino

Ladino je aj taliansky názov ladinčiny.
Ladino alebo sefardčina alebo sefardská španielčina alebo židovská španielčina je židovská španielčina používaná najmä Sefardmi, teda potomkami Židov vyhnaných koncom 15. storočia zo Španielska. Pokladá sa buď za nárečie španielčiny alebo za samostatný románsky jazyk. Dnes je takmer vyhynutý.

Iné názvy jazyka: 
 v Izraeli: spanyolit, espanyolit
 v komunitách Osmanskej ríše: judezmo, judeo-espanyol, espanyol, romance, franco espanyol, jidyo, judyo, zargon
 v severnej Afrike: hakitia, espanyol

Židia vyhnaní koncom 15. storočia sa usadili na Balkánskom polostrove, v Turecku, Maroku a Gibraltáre, po roku 1945 mnohí emigrovali do Izraela.

Výslovnosť pripomína silno taliančinu, portugalčinu alebo francúzštinu a silno sú zastúpené miestne prvky (v južnoslovanskej oblasti srbské, bulharské, turecké atď.). Jazyk sa zapisoval spravidla hebrejským písmom. Ladino predstavuje vlastne porušenú španielčinu 15. a 16. storočia.

Iný význam slova ladino 
Niektorí autori vyššie uvedený jazyk nazývajú židovská španielčina (a podobne) a ladino je názov odlišného čisto písaného jazyka, ktorý vymysleli španielski rabíni na prepis a výučbu hebrejských liturgických textov so zachovaním hebrejskej syntaxe.

Externé odkazy 
 

Románske jazyky
Židovské jazyky
Židovská čeština

Židovská čeština (iné názvy: lešon K(e)naan, kenaančina; z hebr. slova כנען – Kanaan, ktoré okrem pôvodného významu znamenalo aj oblasti osídlené slovanským obyvateľstvom) je mŕtvy západoslovanský jazyk, ktorým hovorili židovskí obyvatelia českých krajín. Mŕtvym jazykom sa kenaančina stala na konci stredoveku.

Označenie kenaančina niesli okrem „židovskej češtiny“ niekedy aj ďalšie židovské slovanské jazyky.

Externé odkazy 
 Ethnologue

Čeština
Západoslovanské jazyky
Čäbrit Ale

Čäbrit Ale (iný prepis Čebrit Ale, iné názvy: Gada Ale, po taliansky Kebrit Alè) je stratovulkán, nachádzajúci sa na severnom okraji pohoria Erta Ale Range v Etiópii. O aktivite sopky neexistujú žiadne záznamy ani ústne podania, ale jej posledná činnosť je datovaná na holocén, podobne ako aj ostatné sopky pohoria. S vývojom stratovulkanickej stavby je spojený aj výzdvih soľného dómu západne od Gada Ale, kde jeho výstup zdvihol lávové prúdy o 100 m.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Gada Ale na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Etiópie
Stratovulkány
Pruština

Pruština (iné názvy: stará pruština, staropruský jazyk, staropruština) je mŕtvy baltský jazyk, ktorý zanikol na konci 17. storočia. Šlo o najarchaickejší z baltských jazykov.

Pruština mala pohyblivý prízvuk (ako litovčina), intonácie boli podobné lotyštine Pravopis sa zakladal na vtedajšom nemeckom a bol nedôsledný. Pruština mala mužský, stredný a ženský rod, z čísiel singulár a plurál. Mala päť pádov: nominatív, genitív, datív, akuzatív, vokatív a tri časy: prítomný, minulý a budúci.

Slovná zásoba bola podobná ostatným baltským jazykom, bližšie však mala k litovčine.

Zdroje

Iné projekty 

Baltské jazyky
Mŕtve jazyky
Corpus Christi (Texas)

Corpus Christi je pobrežné mesto a sídlo Nueces County v americkom štáte Texas. Žije tu okolo 305 000 obyvateľov, čo z neho robí ôsme najväčšie mesto v Texase. V aglomerácii mesta sa nachádza 416 000 obyvateľov. Názov dali mestu Španieli a znamená Kristovo telo.
V meste sa nachádza námorný prístav, ktorý je piaty najväčší v celých Spojených štátoch.

Osobnosti mesta 
 Farrah Fawcett (* 1947† 2009), herečka
 Brian Leetch (* 1968), hokejista
 Danny Lohner (* 1970), hudobník
 Eva Longoria (* 1975), herečka
 Gary Reed (* 1981), kanadský atlét

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Turistické a spoločenské centrum mesta
 Oficiálna stránka
 Obchodná komora mesta

 Corpus Christi na Panoramio
 Corpus Christi Public Libraries
 Corpus Christi Downtown Management District
 K Space Contemporary, galéria súčasného umenia
 Corpus Christi Area Parks
 Corpus Christi Public Library Digital Archive
 Corpus Christi Museum of Science and History

Zdroj 
 

 
Mestá v Texase
Prístavné mestá v USA
Nekov

Nekovy sú jednou z troch skupín chemických prvkov spolu s kovmi a polokovmi. Ako kritérium na rozdelenie do týchto skupín slúžia väzbové a ionizačné vlastnosti. Nekovy majú vysokú ionizačnú energiu, čo znamená, že ich valenčné elektróny sú pevne pripútané k atómu.

Medzi nekovy patria halogény, inertné plyny a nasledovné prvky:
 Vodík (H)
 Uhlík (C)
 Dusík (N)
 Kyslík (O)
 Fosfor (P)
 Síra (S)
 Selén (Se)

Všetky nekovy okrem vodíka sa nachádzajú v pravom hornom rohu periodickej tabuľky. Na rozdiel od kovov sú nekovy elektrickými izolantami alebo polovodičmi. Často tvoria iónovú väzbu s elektropozitívnymi prvkami alebo kovalentnú väzbu s ostatnými prvkami. Oxidy nekovov sú kyselinotvorné.

Je známych iba 18 nekovov, zatiaľ čo kovov je známych vyše 80, no koncentrácia nekovov na Zemi je podstatne vyššia ako koncentrácia kovov. Organizmy sú tiež tvorené prevažne nekovmi.

Pozri aj 

 Kovy
 Polokovy
 Periodická tabuľka

Iné projekty
Stopár (Cooper)

Stopár () je tretím románom z historicko-dobrodružnej pentalógie Príbehy Koženej pančuchy od amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera. Román vznikol v roku 1840 ako predposledný príbeh, hoci podľa dejových súvislostí je tretím dielom pentalógie.

Obsah diela 

Názov dal románu jeho hlavný hrdina Natty Bumppo, ktorého v tomto románe pre jeho šikovnosť v sledovaní stôp ľudí i zvierat nazývajú Stopár. Príbeh sa odohráva začiatkom 1750-tich rokov, na brehu jazera Ontario pri rieke Oswego, v jednej odľahlej britskej pevnosti. Tá sa nachádza na pomedzí dvoch znepriatelených oblastí – anglických a francúzskych kolónií.

Stopár spolu so svojim indiánskym priateľom, náčelníkom Čingačgúkom (Veľkým Hadom)  a Jasperom Westernom, kapitánom lode Bežec, sa vydávajú v ústrety mladej, krásnej Mabel Dunhamovej, dcéry seržanta Dunhama, slúžiaceho v pevnosti. Chce sa konečne stretnúť so svojim otcom, a ten požiada svojich priateľov, aby v poriadku previedli jeho dcéru do pevnosti. Mabel na jej ceste sprevádza strýko z matkinej strany, starý morský vlk Cap, náčelník indiánskeho kmeňa Tuskarorov Ostrý Šíp a jeho manželka Júnová Rosa. 

Mabel Dunhamová prežila celý život v meste na Východe, no i napriek tomu z nej vyrástlo očarujúce, ľúbezné a skromné dievča, ktoré učarí každému, s kým sa stretne. Cestou k otcovi spoznáva, že život, ktorý ju čaká v zapadnutej pevnosti uprostred divočiny je pekný a bohatý na zážitky, aj keď je tak veľmi odlišný od pohodlného a pomerne bezpečného života na východnom pobreží, kde žila doteraz. Stretáva tu mnoho obdivuhodných ľudí, ktorý zasvätili svoj život boju za spravodlivosť a mier medzi belochmi a Indiánmi, ale tiež ľudí krutých a bezohľadných. Spoznáva tu tiež svoju veľkú životnú lásku, hoci tým ublíži človeku, ktorý jej zachránil život a ako jedinej žene dal celé svoje srdce.

Referencie 

Romány
Knihy Jamesa Coopera
Knihy z 1840
Literatúra v USA
Préria (román)

Préria () je dejovo piatym, a teda posledným dielom románovej historicko-dobrodružnej pentalógie Príbehy Koženej pančuchy od amerického spisovateľa Jamesa Fenimora Coopera. Román vznikol v roku 1827 ako tretí príbeh, hoci podľa dejovej nadväznosti je až posledným dielom pentalógie. Príbeh sa odohráva približne v roku 1805.

Obsah diela 

Život Nattyho Bumppa sa pomaly chýli ku koncu. Čingačgúk, jeho syn Uncas a mnohí ďalší z jeho priateľov už zomreli, a tak ostal sám. Celý život prežil v lesoch a medzi Indiánmi, kde našiel svoj druhý domov, no neúprosne postupujúca civilizácia ho vyhnala z lesov na šíru prériu, ktorá mu však neprirástla k srdcu tak, ako veľkolepé lesy, v ktorých prežil svoju mladosť i väčšinu najlepších rokov života. Bieli kolonisti osídľujú neobývané kraje, klčujú lesy, no toto správanie je pre starého zálesáka a lovca nepochopiteľné. Bráni sa neodvratným zmenám, bojuje proti nim, no napokon ostáva sám postavený zoči-voči tvrdej realite.
 
Jeho jediným spoločníkom je pes Hector. Zdá sa, že obaja prežijú posledné roky života v mieri a pokoji, bez lovu, vojen a vzrušení. Natty sa však najprv dostáva do sporu s rodinou usadlíka, ktorý uteká pred zákonom a spravodlivosťou, neskôr sa nechá zatiahnuť i do bojov medzi Siouxami a Pawneeami. Svoje posledné chvíle života sa napokon rozhodne prežiť práve medzi Pawneeami, kde si ho vážia nielen pre jeho šediny a vysoký vek, ale tiež i pre bezúhonný a čistý život, odvahu a skúsenosti, ktoré vždy úprimne obdivovali i samotní Indiáni, žijúci svoj drsný, prostý život v lone prírody.

Referencie 

Romány
Knihy Jamesa Coopera
Knihy z 1827
Literatúra v USA
Sfilmované knihy
Juraj Szikora

Juraj Szikora  (* 2. marec 1947, Tvrdošovce, Slovensko – † 12. december 2005, Bratislava, Slovensko) bol slovenský futbalista a tréner.

Po futbalových začiatkoch v rodných Tvrdošovciach a Komárne sa už ako 17-ročný stal hráčom prvoligového Interu Bratislava (1964-1977). Neskôr hral za ZŤS Petržalku (1977-1978), Vagónku Poprad (1978-1979), DAC Dunajská Streda (1979-1980) a rakúsky Slovan Viedeň (1980–1982). V česko-slovenskej reprezentácii odohral v rokoch 1966-1971 celkom 21 zápasov v ktorých strelil 2 góly. Po skončení hráčskej kariéry sa stal trénerom. V Malej encyklopédii futbalu z roku 1984 ho autori charakterizovali slovami: "Technicky mimoriadne vybavený hráč, plnému rozvinutiu jeho talentu zabránila výkonnostná nevyrovnanosť a náladovosť."

Referencie

Externé odkazy 
 Keď hrali na Maracane čierny a biely Pelé

Česko-slovenskí futbalisti
Slovenskí futbalisti
Slovenskí futbaloví tréneri
Hráči FK Inter Bratislava
Hráči FK DAC 1904 Dunajská Streda
Osobnosti z Tvrdošoviec
Jozef Barmoš

JUDr. Jozef Barmoš (* 28. august 1954, Šurany) je bývalý slovenský futbalista a tréner. V súčasnosti je prezidentom FK Inter Bratislava, a.s. Kandidoval do NR SR vo voľbách 2010 za stranu Únia.

Hráč Interu Bratislava (1970-1977,1979-1983), Dukly Praha (1978/1979). Profesionálnu hráčsku kariéru ukončil v roku 1985. V rokoch 1989 až 1991 bol hrajúcim trénerom rakúskeho klubu SV Sieghartskirchen.

V Československom reprezentačnom mužstve odohral 52 zápasov. Reprezentoval na Majstrovstvách sveta v roku 1982. Na Majstrovstvách Európy v roku 1980 s ním skončil na treťom mieste.

Pôsobil ako tréner prvoligového MŠK Žilina a Interu Bratislava. V reprezentácii vykonával funkciu asistenta trénera a trénera reprezentácie do 21 rokov. Trénoval aj štvrtoligový tím TJ Malinovo, ale od roku 2010 je trénerom FK Inter Bratislava, v ktorom pôsobí dodnes.

Referencie

Externé odkazy 
 Sín slávy FK Dukla Praha

Osobnosti zo Šurian
Česko-slovenskí futbalisti
Slovenskí futbalisti
Slovenskí futbaloví tréneri
Hráči FK Inter Bratislava
Hráči FK Dukla Praha
Majstri Európy vo futbale
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 1976
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 1980
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1982
Alu (sopka)

Alu je názov v súčasnosti neaktívnej trhlinovej erupčnej zóny, nachádzajúcej sa v Danakilskej depresii v Etiópii, severozápadne od stratovulkánu Dalaffilla. Zóna paralelných vulkanických zlomov má tvar eliptického hrebeňa, predĺženého v smere severozápad-juhovýchod. Hlavná vulkanická stavba je tvorená prevažne bazaltovými horninami. V oblasti je silná fumarolická aktivita.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanický komplex Alu na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Etiópie
Borale Ale

Borale Ale je názov stratovulkánu, nachádzajúceho sa približne v strede pohoria  Irta’ale v Etiópii. Na jeho juhozápadnej strane sa nachádza menší štítový vulkán, ktorého vývoj bol prerušený sériou polkruhových zlomov, pozdĺž ktorých sa nachádzajú troskové kužele. Vrchol sopky je ukončený 300 m širokým kráterom, v ktorom je silná fumarolická aktivita.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Borale Ale na Global Volcanism Program (anglicky)

Sopky Etiópie
Stratovulkány
Jazvečík

Jazvečík je veľmi známe psie plemeno vyskytuje sa v niekoľkých variantoch rozdelených na základe veľkosti a druhu osrstenia.

Vzhľad 
Jazvečík je plemeno typické svojimi nízkymi nohami a dlhým kompaktným telom. Môže vážiť až 9 kg - ak ide o štandardného jazvečíka, u trpasličieho a králičieho rázu sa meria obvod hrudníka. Trpasličí jazvečík obvod hrudníka do 35 cm a králičí jazvečík obvod hrudníka do 30 cm. Krátka, dlhá alebo drsná srsť môže byť rôzne sfarbená (jednofarebná, dvojfarebná, škvrnitá), pričom biela farba nie je žiaduca. 
Jazvečíky delíme:
 Štandardný jazvečík
 hladkosrstý
 dlhosrstý
 drsnosrstý
 Trpasličí jazvečík
 hladkosrstý
 dlhosrstý
 drsnosrstý
 Králičí jazvečík
 hladkosrstý
 dlhosrstý
 drsnosrstý

Tieto rôzne varianty jazvečíka vznikli na základe rozličných požiadaviek na určité pracovné nasadenie psa a s tým spojenú potrebu jeho špecializácie.

Povaha a využitie 
Mnohí ľudia, ktorí vidia na ulici jazvečíka s podlhovastým telom vôbec nevedia o tom, že tento malý štvornohý a veľmi obľúbený spoločník je pri dobrom výcviku obratným, vynikajúcim a spoľahlivým poľovným psom.
Ako poľovný pes je mnohostranne využiteľný, okrem iného ako durič na brlohárenie. Králičí jazvečík sa dokáže obratne pohybovať v králičej nore.
S inými psami a deťmi si nie vždy rozumie.

História 
Jazvečíky sa pôvodne chovali a šľachtili ako poľovné psy, v súčasnosti sa kvôli svojej príjemnej povahe stáva obľúbeným spoločenským psom.

Iné projekty 

 
Plemená psov z Nemecka
Palynológia

Palynológia je vedný odbor patriaci do paleontológie, ktorý sa zaoberá štúdiom semien, spór (čiže výtrusov) a peľu (tak fosilizovaných, ako aj recentných), ako aj štúdiom „protoropných“ organických zvyškov (kerogénu), nachádzajúcich sa v sedimentoch. Palynológia je interdisciplinárna veda, využíva poznatky geológie a biológie, konkrétne botaniky.

Termín palynológia zaviedli páni Hyde a Williams v roku 1944. Za základ názvu použili grécke slovo paluno - rozsypať, roztrúsiť.

Metódy 
Palynológia sa zameriava na štúdium mikrofosílií (5 až 500 μm). Na extrakciu semien (a iných mikrofosílií) sa využívajú fyzikálne (sitovanie, preosievanie, ultrazvukové rozrušovanie hornín) a chemické (extrakcia kyselinami - HCl, HF) separačné metódy. Následne sa extrahované vzorky mikroskopicky skúmajú a po identifikácii sa vynášajú peľové diagramy na evidenciu rozšírenia vegetácie, klimatických zmien, taxonomické a evolučné výskumy, alergické štúdie, ako aj antropologických dopadu na životné prostredie. Poznatky palynologického výskumu sa využívajú v mnohých príbuzných odboroch (geológii, botanike, paleontológii, archeológii, pedológii a geografii).

Iné projekty

Externé odkazy 
 Medzinárodná federácia palynologických spoločností (IFPS)
 PalDat - palynologická databáza na Viedenskej univerzite, Rakúsko
 Literatúra na identifikáciu peľov a spór (anglicky)
Raši (rabín)

Rabi Šlomo ben Jicchak (hebr. רבי שלמה בן יצחק, iné varianty: Šlomo Jicchaki, Šlomo Jarchi) (* 1040, Troyes – † 13. júl 1105, tamže) známejší pod hebrejským akronymom Raši (hebr. רש"י), bol stredoveký židovský rabín, najvýznamnejší komentátor Biblie a Talmudu. 

Narodil sa v Troyes v kraji Champagne. V roku 1055 odišiel študovať na v tej dobe slávne ješivy v Mainzi a vo Wormse. Po návrate do svojho rodiska okolo roku 1064/65 sa živil obchodom (možno s vínom). V roku 1070 založil v Troyes vlastnú ješivu, ktorú financoval z príjmov, ktoré mu vynášali jeho vinice. Podľa niektorých bádateľov vznikli jeho komentáre na základe odpovedí na otázky, ktoré mu kládli jeho študenti. Komentáre k Biblii a Talmudu, ktoré písal až do svojej smrti, okamžite prijali aškenázske aj sefardské židovské komunity a stali sa „povinnou“ súčasťou všetkých vydaní Talmudu. Komentár k Tóre bol prvou hebrejskou tlačenou knihou vôbec (Reggio di Calabria (Taliansko), 1475)

V komentároch k Tanachu sa najviac venoval Pentateuchu, významné sú aj komentáre k Piesni piesní a knihe žalmov.

Po Rašim je pomenovaný druh hebrejskej kurzívy (pozri Raši (písmo)).

Zdroje

Ďalšia literatúra

Iné projekty 

Narodenia v 1040
Úmrtia v 1105
Francúzski rabíni
Francúzske osobnosti židovského pôvodu
František Nižnánsky

MVDr. František Nižnánsky (* 27. júl 1911, Brestovany – † 21. december 1967, Bratislava) bol slovenský epizootológ, organizátor laboratórnej diagnostiky.

V roku 1942 sa stal riaditeľom novovzniknutého Štátneho veterinárskeho diagnostického ústavu v Bratislave kde zotrval až do roku 1958. Neskôr pracoval v Biologickom ústave SAV, potom v Laboratóriu experimentálneho lekárstva ČSAPV v Bratislave a od roku 1963 riadil pobočku Výskumného ústavu veterinárskeho lekárstva Brno v Ivanke pri Dunaji.

Zomrel na následky dopravnej nehody.

Publikačná činnosť 
 Boj proti brucelóze zvierat, 1954
 Nákazy prenosné na ľudí, 1965
 Salmonelózy, 1967

Spoluautor 
 Nemoci prasat, 1966
 Nákazlivé choroby hospodářskych zvířat, 1967

Monografie a štúdie  
 Jantošovič, Fried, Pokorný, Kozák: Významné osobnosti veterinárskej medicíny, IVVL Košice 2004 
 J. Molnár: Veda na dlhé trate... Život a dielo Františka Nižnánskeho, IVVL Košice 2008

Externé odkazy
 Nižnánsky, František - Región Dudváh

Slovenskí veterinári
Slovenskí autori náučnej literatúry
Osobnosti z Brestovian
Ladislav Kačáni

Ladislav Kačáni (* 1. apríl 1931, Lučenec – † 5. február 2018) bol slovenský futbalista, tréner a popredný metodik. Ako hráč ČH Bratislava sa stal majstrom Česko-Slovenska 1959. V česko-slovenskom reprezentačnom mužstve odohral 20 zápasov. Reprezentoval na Majstrovstvách sveta v roku 1954. Po ukončení aktívnej činnosti sa stal trénerom a pedagógom na FTVŠ v Bratislave. Ako tréner pôsobil v oddieloch Inter Bratislava (1967-1970) a Lokomotíva Košice (1973-1974). V období (1971-1972) viedol s Ladislavom Novákom A-mužstvo Česko-Slovenska.

Externé odkazy 
Reprezentačná štatistika

Narodenia v 1931
Úmrtia v 2018
Slovenskí futbalisti
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1954
Hráči FK Inter Bratislava
Adolf Scherer

Adolf Scherer (* 5. máj 1938, Priekopa, dnes časť Martina) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant Česko-Slovenska.

Klubová kariéra 
Tretí najlepší slovenský kanonier v histórii československej futbalovej ligy po Jozefovi Adamcovi (170) a Ladislavovi Pavlovičovi (164)        .  S mužstvom Červenej hviezdy Bratislava získal majstrovský titul v roku 1959. Presadil sa aj vo francúzskej lige, v drese Olympique Nîmes bol v sezóne 1969/1970 piatym najlepším strelcom ligy s 19 gólmi . Po Schererovej emigrácií do Francúzska v roku 1973 sa snažil komunistický režim vymazať jeho meno z histórie futbalu. Stratil sa z historických záznamov, z fotografií, vrátil sa tam až po zmene režimu roku 1989, keď ho dodatočne zaradili do Klubu ligových kanonierov.

Reprezentačná kariéra 
V reprezentácii Česko-Slovenska  debutoval 20. septembra 1958 v Bratislave v stretnutí so Švajčiarskom. Po prvý raz hral v reprezentácii čisto slovenský útok Anton Moravčík, Scherer, Jozef Obert, Pavol Molnár, Ladislav Pavlovič a Scherer hneď pri svojej premiére prispel gólom k výhre 2:1. Žiaril na MS 1962 v Čile, kde sa zaradil k najlepším strelcom šampionátu. Jeho góly vo štvrťfinále proti Maďarsku (1:0) a v semifinále proti Juhoslávii (3:1, 2 góly) posunuli reprezentáciu ČSSR do finále MS. V česko-slovenskej reprezentácii odohral 36 zápasov a strelil  22 gólov, najviac zo všetkých Slovákov. Po Jánovi Arpášovi druhý Slovák s hetrikom v reprezentačnom drese (1960 Holandsko 4:0).

Ligové štatistiky 
 Prvý ligový gól: ČH BratislavaSpartak Hradec Králové 2:0 (2 góly), 15. 9. 1957
 Prvý ligový hetrik: Rudá Hvězda BrnoČH Bratislava 0:3, 27. 8. 1960
 Stý ligový gól: Slovnaft BratislavaLokomotíva Košice 1:1, 13. 10. 1965
 Prvý gól vo francúzskej lige: CS SedanOlympique Nîmes 3:1, 6. 4. 1969
 Hetriky vo francúzskej lige:
NîmesOlympique Lyon 5:2, 14. 12. 1969
NîmesBastia 4:1, 1. 2. 1970
 Najviac gólov v jednom zápase: 
4, Slovnaft BratislavaTŽ Třinec 6:0, 22. 9. 1963
4, VSS KošiceJednota Trenčín 5:1, 11. 8. 1968
 Najviac gólov v jednej sezóne: 24, 1961/1962

Úspechy 
Reprezentačné
 finalista MS 1962 v Čile
Klubové
 majster Česko-Slovenska: 1958/1959

Individuálne
 najlepší strelec čs. ligy: 1961/1962 – 24 gólov
 člen Klubu ligových kanonierov (151 gólov)
 člen Siene slávy slovenského futbalu

Referencie

Externé odkazy 
 Adolf Scherer, encyklopédia SME
FOTBAL CZ
Footballstats.fr

Narodenia v 1938
Slovenskí futbalisti
Česko-slovenskí futbalisti
Osobnosti z Martina
Graham Hancock

Graham Hancock (* 2. august 1950, Edinburgh, Spojené kráľovstvo) je britský autor náučných titulov o dávnych dejinách. Odborná verejnosť ich považuje za pseudoarcheológiu.
Čo neznamená, že to nemôže byť správne, keďže dôkazy ukazujú, že aspon za úvahu a výskum by to stálo.

O svojich výskumoch a hypotézach nakrútil aj niekoľko dokumentárnych filmov. Niektoré jeho diela vyšli aj na Slovensku a v Česku, napríklad: Heaven’s Mirror, Znak a pečať, Mystérium Marsu, Strážce horizontu, Otisky božích prstů.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 
 Synopsis of adjudication. Horizon: Atlantis Reborn (4 November 1999)
 Horizon: Atlantis Reborn and the Broadcasting Standards Commission – The BBC's response to the Horizon programme debate
 Brass, M., nd, , The Antiquity of Man Web Site.
 Brass, M., 2002, Tracing Graham Hancock's Shifting Cataclysm, Skeptical Inquirer. vol. 26, no. 4: 45–49.
 Carroll, R. T., 2009, Atlantis, The Skeptic's Dictionary website.
 Fagan, N., nd, An Answer to Graham Hancock and Analysis of Hancock's Position Statement on C-14 Dating, Papers, In the Hall of Ma’at website.
 Flemming, N., nd, Review of Flooded Kingdoms of the Ice Age, Papers, In the Hall of Ma’at website.

 
Britskí spisovatelia
Osobnosti z Edinburghu
Cibéba

Cibéba (z nem. Zibebe, pôvodne z arab.  zabíba - hrozienko) je bobuľa hrozna, ktorá zoschla na koreni viniča; obsahuje 40 - 60 % hmot. cukru a spravidla býva napadnutá ušľachtilou plesňou Botrytis cinerea.

Cibéby slúžia na výrobu špeciálnych výberových vín (víno s vysokým obsahom zvyškového cukru). Typickým príkladom spracovania cibéb na Slovensku je Tokajský výber (prírodne sladké víno) (po maďarsky: Aszú), kde sa vždy na 136 litrov mladého suchého vína primieša stanovené množstvo cibéb (merané na putne).

Referencie

Externé odkazy 
 Cibéba - encyklopédia Znalec vín
 Klasifikácia Tokajských vín

 

Víno
Magnetická rezonancia

Magnetická rezonancia (MR) je vo všeobecnosti fyzikálny úkaz pri ktorom sú jadrá alebo elektróny v silnom a konštantnom magnetickom poli vystavené slabému oscilujúcemu magnetickému polu/rádiofrekvenčným pulzom a a odpovedajú vytvorením elektromagnetického signálu s frekvenciou charakteristickou pre tú ktorú časticu/jadro. Dochádza k nemu počas rezonancie, kedy je frekvencia oscilácie totožná s vnútornou frekvenciou častice. Tá závisí od sily statického magnetického poľa, chemického prostredia a magnetických vlastností samotnej častice. Jej význam v poslednom čase stúpol vďaka pratickým aplikáciám tohoto javu do viacerých oblastí. Do povedomia širokej verejnosti sa dostala najmä využitím v medicíne, kde tento fyzikálny princíp využívajú prístroje na 2D alebo 3D zobrazovanie častí ľudského tela.

V súčasnosti poznáme viac druhov magnetickej rezonancie (MR), či už magnetických momentov elektrónov (elektrónová paramagnetická, elektrická, cyklotrónová, ferimagnetická, feromagnetická, antiferomagnetická, akustická paramagnetická, spin-vlnová rezonancia a iné), alebo magnetických momentov jadra atómu (jadrová magnetická rezonancia, kvadrupólová rezonancia, γ-rezonancia, dvojná magnetická rezonancia a iné). MR sa využíva vo fyzikálnom, chemickom a biologickom výskume.

Jav magnetickej rezonancie 
Správanie sa častice s magnetickým momentom v stave rezonancie popisujú zložité matematicko-fyzikálne rovnice (vlastnosti rotujúcej sústavy, rovnice netlmeného harmonického pohybu a pod.). Zjednodušene možno jav magnetickej rezonancie vysvetliť na príklade elektrónovej paramagnetickej rezonancie. Vychádzajúc z planetárneho modelu atómu, elektrón obiehajúci okolo jadra vytvára vo svojom okolí magnetické pole, teda má orbitálny magnetický moment. Správanie sa častice vytvárajúcej svojim pohybom magnetický moment možno prirovnať ku správaniu sa telesa rotujúceho okolo svojej osi (gyroskopu), ktoré má moment hybnosti, v gravitačnom poli. Prirovnanie pomáha preklenúť bariéru v pochopení správania sa mikročastice (riadi sa zákonmi kvantovej mechaniky), použijúc opis správania sa dobre známeho telesa z makrosveta (napr. detská hračka vĺčik).

Pozri aj 
 Zobrazovanie magnetickou rezonanciou

Diagnostika
Rádiológia
Robert Henry Dicke

Robert Henry Dicke (* 6. máj 1916, St. Louis, Missouri, USA – † 4. marec 1997, Princeton,  New Jersey, USA) bol americký astrofyzik, ktorý sa zaoberal výskumom reliktového žiarenia. Prispel k rozvoju laserov. Spolu s C. H. Bransom vytvoril kozmologickú teóriu s premennou gravitačnou konštantou.

Externé odkazy 

 R.H. Dicke v Astrophysics Data System
 Biografia National Academy of Sciences
 Biografia
 Oral History Interview 1983, Oral History Interview 1985
 B. Partridge: Robert Henry Dicke, 1916-1997. Bulletin of the American Astronomical Society, Bd. 29 (1997), Nr. 4, S. 1469–1470 
 P.J.E. Peebles, D.T. Wilkinson: Robert Henry Dicke (1916–97). Nature, Bd. 386 (1997), Heft 6624, S. 448 
 W. Happer, J. Peebles, D. Wilkinson: Robert Henry Dicke. Physics Today, Bd. 50, Heft 9, September 1997, S. 92–94 

Astronómovia USA
Fyzici USA
Absolventi Princeton University
Osobnosti zo St. Louis
Vladimir Michajlovič Komarov

Vladimir Michajlovič Komarov (* 16. marec 1927, Moskva – † 24. apríl 1967, neďaleko Novoorska) bol sovietsky kozmonaut, skúšobný pilot a letecký inžinier. V roku  1964 bol veliteľom  prvého letu viacčlennej posádky na kozmickej lodi Voschod 1. Spolu s ním sa letu zúčastnili kozmonauti Konstantin Petrovič Feoktistov, vedecký pracovník a  Boris Borisovič Jegorov, lekár. Štartovali 12. októbra 1964 a pristáli 13. októbra 1964.

Tragicky zahynul pri pristávaní kozmickej lode Sojuz 1 v roku 1967. Štartoval na skúšobný let tejto lode 23. apríla 1967 a pristátie malo byť 24. apríla, nevydarilo sa pre neotvorenie padáka.

Iné projekty 
 

Narodenia v 1927
Úmrtia v 1967
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Obete kozmických katastrof
Boris Borisovič Jegorov

Boris Borisovič Jegorov, ; * 26. november 1937, Moskva – † 12. september 1994, Moskva) bol sovietsky kozmonaut, lekár.

12. októbra  1964 sa zúčastnil v kozmickej lodi Voschod 1 na prvom kozmickom lete trojčlennej posádky. Spolu s ním leteli Vladimir Michajlovič Komarov a Konstantin Petrovič Feoktistov. Jegorov a Feoktistov boli prví vedeckí pracovníci na palube kozmickej lode. Let trval 24 hodín 17 minút, počas toho času šestnásťkrát obleteli Zem.

Externé odkazy 
 Podrobnejšie informácie (po rusky)

Narodenia v 1937
Úmrtia v 1994
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu