Jakob Fugger

Jakob Fugger (, taktiež známy aj s predikátom z Lilie alebo aj ako Jakob II.; * 6. marec 1459, Augsburg, Nemecko† 30. december 1525, tamže) bol významný nemecký obchodník, banský podnikateľ a bankár. Bol potomkom obchodnej rodiny Fuggerovcov pochádzajúcej zo slobodného ríšskeho mesta Augsburg. V priebehu niekoľkých desaťročí rozšíril rodinnú firmu na podnik pôsobiaci v celej Európe. Svoje vzdelanie začal vo veku 14 rokov v Benátkach, ktoré tiež zostali jeho hlavným sídlom do roku 1487. Fugger je považovaný za jedného z najbohatších jednotlivcov modernej histórie.

Základ bohatstva rodiny vytvoril predovšetkým textilný obchod v Taliansku. Spoločnosť sa rýchlo rozrástla po tom, čo bratia Ulrich, Georg a Jakob začali bankové transakcie s rodom Habsburgovcov a rímskou kúriou a súčasne začali banské operácie v Tirolsku. Od roku 1493 začali s ťažbou striebra a medi v Českom a Uhorskom kráľovstve. V roku 1525 mali tiež právo ťažiť ortuť a cinabarit v Almadéne.

Po roku 1487 bol Jakob Fugger de facto vedúcim fuggerovských obchodných operácií, ktoré čoskoro mali takmer monopolistický vplyv na európskom trhu s meďou. Meď z Maďarska bola prevezená cez Antverpy do Lisabonu a odtiaľ odoslaná do Indie. Jakob Fugger tiež prispel k prvej a jedinej obchodnej expedícii do Indie.

Financoval vzostup Maximiliána I. a významnou mierou prispel k zaisteniu zvolenia španielskeho kráľa Karola I. za cisára Svätej ríše rímskej Karola V. Jakob Fugger tiež financoval manželstvá, ktoré neskôr vyústili do získania kráľovstiev Čiech a Uhorska Habsburgovcami.

Jakob Fugger si zabezpečil svoj odkaz a trvalú slávu prostredníctvom svojich nadácií v Augsburgu. Kaplnka, ktorú financoval a ktorá bola postavená v rokoch 1509 až 1512, je prvou renesančnou budovou v Nemecku a obsahuje hroby bratov Ulricha, Georga a Jakoba. Fuggerei, ktorý založil Jakob v roku 1521, je najstarší stále používaný komplex sociálneho bývania na svete.

Po jeho smrti 30. decembra 1525 odkázal synovcovi Antonovi Fuggerovi majetok spoločnosti v celkovej výške 2 032 652 rýnskych zlatých. Patrí medzi najznámejších Nemcov a pravdepodobne je najslávnejší občan Augsburgu, pričom si vďaka svojmu bohatstvu vyslúžil prezývku „Fugger bohatý“. V roku 1967 bola jeho busta umiestnená do Walhally, „siene slávy“ neďaleko Regensburgu, ktorá vyznamenáva chvályhodných a významných Nemcov.

Život

Pôvod, vzdelanie a mladosť v Benátkach 
Jakob Fugger sa narodil ako desiate z jedenástich detí Jakobovi Fuggerovi staršiemu (1398–1469) a jeho manželke Barbare Bäsingerovej (1419–1497). Hans Fugger, starý otec Jacoba Fuggera, sa usadil v Augsburgu v roku 1367, stal sa mešťanom vďaka sobášu a značné bohatstvo získal obchodovaním s textilom v Taliansku. Jeho syn Jakob Fugger starší už niekoľko rokov pred smrťou patril k najbohatším občanom Augsburgu.

Jakobovi starší bratia Ulrich (1441–1510) a Georg (1453–1506) vytvorili základ pre vzostup ich podnikania v Európe. Okolo roku 1470 založili manufaktúry v Benátkach a Norimbergu, vtedy dôležitých strediskách obchodu. Bratia Jakoba Fuggera, Andreas a Hans, zomreli v Benátkach. Jeho brat Markus bol klerikom a od roku 1470 spisovateľom v pápežskej kancelárii v Ríme, kde zomrel v roku 1478. Jeho brat Peter zomrel pri epidémii v Norimbergu v roku 1473.

Pôžičky poskytnuté cisárovi Fridrichovi III. a zásoby, ktoré poskytol jeho sprievodu Ulrich Fugger, boli dôvodom, prečo bol rodine v roku 1473 udelený erb ľalie.

Dokument z rakúskeho štátneho archívu teraz ukázal, že Jakob Fugger už v roku 1473 vo veku 14 rokov zastupoval svoju rodinnú firmu v Benátkach. Benátky, ktoré boli v tej dobe jedným z najdôležitejších centier obchodu, sa ukázali ako ideálne prostredie pre vzdelávanie Jakoba Fuggera v bankovníctve a obchode s kovom. Jeho dlhé bydlisko v Taliansku tiež pomohlo priniesť renesančný štýl do nemeckého regiónu, pričom financoval výstavbu prvých budov v tomto štýle, ktoré vznikli v Taliansku.

Začiatky ťažby a obchodu s kovmi 
Jakob Fugger položil základ svojho ťažobného podnikania v Salzburgu. Poskytoval pôžičky nezávislým majiteľom strieborných baní v salzburských bridlicových Alpách, ktoré neustále potrebovali nový kapitál. Namiesto toho, aby dostával obvyklé dokumenty potvrdzujúce dlh, požadoval „Kuxe“, v podstate sa stal akcionárom baní, a prostredníctvom toho nútil čoraz viac prevádzkovateľov baní v oblasti Gastein a Schladming predávať svoje striebro priamo rodine Fuggerovcov.

Jakob Fugger bol zodpovedný za podnik svojej rodiny v Augsburgu, Tirolsku, Benátkach a Ríme. Okolo roku 1485 rodina založila aj manufaktúry v Innsbrucku. Prostredníctvom malej pôžičky sa tam najskôr dostal do kontaktu s arcivojvodom Žigmundom, členom habsburského rodu. Arcivojvoda ako jediný vlastník tirolských vlastníckych práv rozdal povolenia na ťažobnú činnosť súkromným investorom, ktorí na oplátku museli zaplatiť časť svojich ziskov Žigmundovi. Napriek týmto príjmom mu neustále chýbali peniaze v dôsledku bohatého životného štýlu, niekoľkých nelegitímnych detí a rozsiahlych stavebných projektov. Zodpovednosť za zaplatenie sumy 100 000 guldenov vojnových reparácií Benátkam nakoniec financoval Jakob Fugger. V roku 1488 už celkový dlh predstavoval viac ako 150 000 zlatých. Pozoruhodný bol spôsob platby: namiesto toho, aby rodina Fuggerovcov zaplatila priamo Fürstovi, vyplatila peniaze jeho veriteľom a poskytla mzdy kráľovskému dvoru a remeselníkom. V roku 1517 rodina Fuggerovcov financovala viac ako polovicu verejného rozpočtu Tirolska.

Jakob Fugger a Maximilián I. 
Presadzoval rozšírenie vysokorizikových, aj keď veľmi lukratívnych obchodných spojení na Maximiliána I. Podľa jeho názoru bol Habsburský rod dominantnou mocou a dynastiou v nemeckom regióne, a ako taký by mal dostať jeho finančnú a politickú podporu. Jakob Fugger sa s mladým rímsko-nemeckým kráľom stretol prvýkrát v roku 1489 na frankfurtskom veľtrhu. V tom čase boli jeho plány na nezávislé tirolské vojvodstvo dohodnuté s kráľovým kancelárom Johann Waldnerom. 16. marca 1490 sa Žigmund a tirolské stavy stretli s prítomným kráľom Maximiliánom. Arcivojvoda musel na nátlak stavov, ktorí ho obvinili zo zlého hospodárenia, odstúpiť a jeho majetok pripadol kráľovi. Maximilián potom sľúbil splatiť všetky pôžičky svojho predchodcu Jakobovi Fuggerovi.

Fuggerov podnik sa tak stal jedným z najdôležitejších finančných podporovateľov Maximiliána, ktorý bol od roku 1486 spoluvládcom Svätej ríše rímskej. Potom, čo v roku 1493 zomrel jeho otec František III., sa stal vládnucim cisárom.

15. júla 1507 Maximilián I. predal župu Kirchberg, ktorá sa nachádza v Ulme, priľahlé panstvo Weißenhorn s pridruženým mestom, ako aj vrchnosti Wullenstetten a Pfaffenhofen (Roth) z habsburského majetku Jakobovi Fuggerovi. Maximilián I., ktorý sa v roku 1508 korunoval za svätého rímskeho cisára, dostal za tieto predaje platbu 50 000 zlatých. Ďalšie predaje nasledovali v roku 1508, kde predal panstvo Schmiechen a v roku 1514, kde predal panstvo Biberbach Fuggerovi. Maximilián I. povýšil Jakoba Fuggera do šľachty v roku 1511 a udelil mu v roku 1514 titul cisárskeho grófa, aby bývalý mešťan mohol prevádzkovať svoje podnikanie bez zásahov miestnej šľachty. V priebehu svojho života sa Jakob Fugger stal tiež pánom viac ako 50 menších dedín.

Kritika reformátora Martina Luthera o fuggerovských obchodných metódach a románové zobrazenie z raného výskumu viedli k názoru, že Jakob Fugger mal značnú moc nad kráľom a cisárom Svätej ríše rímskej Maximiliánom I., zatiaľ čo novší výskum ukazuje, že to bola len čiastočne pravda. Bez ohľadu na to, ako sa blížil koniec jeho života, bol Maximilián tak dlho zadlžený Jakobovi Fuggerovi, že mu neostávalo nič iné, ako pokračovať vo svojej podpore pre cisára, aby bol stále schopný získať späť svoje nevyrovnané dlhy. Keď sa Maximiliánov vnuk Karol V. uchádzal o zvolenie za nového cisára Jakob Fugger, vyzbieral sumu viac ako 500 000 guldenov, značnú časť jeho bohatstva a celkovú sumu vyzbieranú na jeho podporu, aby sa zabezpečilo, že si ho vyberie sedem kniežacích voličov. Pomáhal tým zabrániť zvoleniu Františka I. Francúzskeho, ktoré by vážne ohrozilo jeho nároky a investície.

Oveľa neskôr rodina Fuggerovcov prišla o veľkú časť svojho majetku po troch španielskych štátnych bankrotoch (1557, 1560, 1575) za vlády španielskeho Filipa II.

Obchod s kovom 
Pravdepodobne na naliehanie Jakoba Fuggera sa spoločnosť stala jednou z prvých otvorených obchodných spoločností (nemecky: „der compagnia palese des welschen Rechts“) v Európe v roku 1494. Zároveň bola premenovaná na „Ulrich Fugger z Augsburgu a bratia“, aby ukázali rovnosť troch bratov zapojených do obchodných záležitostí. Od konca 80. rokov 14. storočia Jakob Fugger stále viac dominoval vedeniu spoločnosti, aj keď spoločnosť stále formálne viedol najstarší brat Ulrich.

Obrovský potenciál rastu v ťažbe a obchode s rudou Jakob Fugger v nasledujúcich rokoch veľmi výnosne využil. Ako zábezpeku za pôžičky, ktoré poskytol Habsburgovcom a uhorskému kráľovi, požadoval banské príjmy Tirolska a prevod banských práv v Hornom Uhorsku na neho. Touto metódou si nakoniec vybudoval dominantný a takmer monopolistický vplyv na obchod s meďou v strednej Európe. So svojim obchodným partnerom Hansom Thurzóom založil maďarský obchod v roku 1494. Bane financované Fuggerom boli postavené v Banskej Bystrici. Expanzia pokračovala výstavbou taviarní v Neusohli, Arnoldsteine ​​v Korutánsku, Hohenkirchene v Durínsku a Moschnitzi. Meď sa distribuovala prostredníctvom manufaktúr v Breslau, Lipsku, Krakove a Ofene. Na prepravu do prístavov Gdansk, Štetín a Lübeck na pobreží Baltského mora financoval Fugger výstavbu novej cesty cez Jablunkovský priesmyk. Z týchto prístavov bola meď dodávaná do ruského regiónu a navyše cez Antverpy do Lisabonu, kde išlo o dôležité portugalské obchodné tovary určené na vývoz do Indie.

Obchodné záležitosti s Vatikánom 
Rodina Fuggerovcov bola prvým nemeckým obchodným domom v priamom obchodnom vzťahu s Rímskou kúriou. V roku 1500 Jakob Fugger požičal Vatikánu peniaze potrebné na výstavbu novej Baziliky sv. Petra, Sixtínskej kaplnky, ako aj ďalších budov vo Vatikáne. Aby Jakobovi splatil obrovské množstvo dlžných peňazí, musel pápež Lev X. tvrdo zdaniť nemecký ľud a predávať odpustky, čo bolo veľmi nepopulárne u veľkej skupiny mníchov, vrátane Martina Luthera. Čiastočne kvôli korupcii v cirkvi bol Martin Luther prinútený napísať svoju „95 téz“. Po smrti pápeža Alexandra VI. v auguste 1503 Jakob Fugger zintenzívnil svoje kontakty s Vatikánom v Ríme. Pre nového pápeža Júliusa II. Fugger financoval v rokoch 1505/1506 nábor Švajčiarskej gardy, ktorá existuje dodnes. Prvé obchody v Ríme sa pripisujú duchovnému Markusovi Fuggerovi v roku 1473. V roku 1477 bol Fuggerov podnik zodpovedný za prevod cirkevných príjmov zo Švédska do Ríma. V rokoch 1508 až 1524 si spoločnosť prenajala rímsku mincovňu Zecca, ktorá vyrábala 66 druhov mincí pre štyroch rôznych pápežov. Potom bola rodina Fuggerovcov zastúpená iba jednou manufaktúrou v Ríme, najmä vďaka „Sacco di Roma“ a menej nemeckému medicijskému pápežovi Klementovi VII.

Zámorský obchod 
Komoditný obchod zohral relatívne malú úlohu v porovnaní s dvoma hlavnými odvetviami Fuggerovho podnikania, bankovníctvom a baníctvom. Len vďaka súvisiacim exotickým investíciám prvé obchodné výpravy Jakoba Fuggera zaujímajú popredné miesto v histórii Fuggerovho biznisu.

Po objavení námornej cesty do Indie Vascom da Gamom a založení portugalského monopolu na korenie sa Jakob Fugger zúčastnil na obchode s korením a v roku 1503 otvoril manufaktúru v Lisabone. Dostal povolenie obchodovať s korením a luxusným tovarom, ako sú perly a drahokamy, cez Lisabon. Spolu s ďalšími obchodnými domami Nemecka a Talianska prispel k flotile 22 portugalských lodí vedených Franciscom de Almeidom.

Kríza Jakoba Fuggera 
Najmä na banské projekty v hornom Uhorsku potrebovala Fuggerovská spoločnosť obrovský kapitál, ktorý v tom čase nedokázala získať. Kardinál Melchior von Meckau bol teda v roku 1496 hlavným sponzorom fuggerovského biznisu. Knieža-biskup tajne a neznámy svojej cirkevnej pobočke investoval 150 000 zlatých do spoločnosti Fugger výmenou za úrok, čím sa vyhol oficiálnemu cirkevnému zákazu úrokov. Keď v roku 1509 zomrel v Ríme, táto investícia bola odhalená. Pápež, biskupstvo Brixen a rodina Meckau, ktorí si nárokovali dedičstvo, teraz požadovali okamžité splatenie tohto majetku, čo by malo za následok platobnú neschopnosť Jakoba Fuggera. Práve táto situácia podnietila cisára Maximiliána I., aby zakročil a pomohol svojmu bankárovi. Pod podmienkou, že bude pomáhať pápežovi Júliovi II. vo vojne proti Benátskej republike, bol habsburský panovník uznaný za právoplatného dediča kardinála Melchiora von Meckau. Dedičstvo by sa teraz mohlo vysporiadať amortizáciou nesplatených dlhov. Fugger musel ako kompenzáciu pápežovi doručiť aj klenoty. Za svoju podporu však Maximilián I. požadoval nepretržitú finančnú podporu svojich prebiehajúcich vojenských a politických kampaní.

Od smrti svojich bratov Georga v roku 1506 a Ulricha v roku 1510 riadil Jakob Fugger podnik Fugger ako jediný tvorca politiky a rozhodovania. Spoločnosť bola premenovaná na „Jakob Fugger und Gebrüder Söhne“ (Jakob Fugger a synovia bratov). V nasledujúcich rokoch až do svojej smrti Jakob Fugger dokázal zveľadiť rodinný majetok, ktorý v roku 1511 predstavoval okolo 200 000 guldenov na viac ako 2 000 000 guldenov, čo predstavuje možno 2 % európskeho HDP.

Voľba Karola V. 
Cisár Maximilián zomrel v januári 1519 a odkázal svojmu vnukovi Karlovi I. dedičné pozemky rodu Habsburgovcov s priľahlými burgundskými krajinami, ako aj sporný nárok na trón Svätej ríše rímskej. Aby si Jakob Fugger zabezpečil svoje nevyhnutné investície do rodu Habsburgovcov, rozhodol sa podporiť voľbu 19-ročného kandidáta na trón. Okrem Karola  I. ohlásili svoju kandidatúru anglický kráľ Henrich VIII., francúzsky kráľ František I. a Fridrich III., saský kurfirsta. František I. už získal hlasy Trierskej arcidiecézy a Falckého kurfirstva a ponúkol sumu 300 000 zlatých volebných peňazí. Kniežatá-kurfirsti pozostávali z troch arcibiskupov z Mainzu, Kolína nad Rýnom a Trevíru, okrem českého kráľa, falckého kurfirstva, brandenburského markgrófa a saského vojvodu.

Toto bola ťažká situácia pre Karla I., ktorý sa teraz spoliehal na bohatstvo Jakoba Fuggera, aby zmenil voľby v jeho prospech. Fugger previedol obrovskú sumu viac ako 850 000 guldenov na kniežatských voličov, čo napokon 28. júla 1519 vyústilo do jednomyseľného zvolenia Karola I. za cisára Svätej ríše rímskej. Z týchto 850 000 guldenov sám Fugger financoval okolo 550 000, zatiaľ čo ďalší kupecký dom z Augsburgu, rodina Welser, prispela asi 150 000 a traja talianski bankári poskytli zvyšok. To, čo by sa dnes považovalo za úplatok, bolo bežnou praxou pri voľbe cisára. Výnimočné však boli obrovské sumy, najmä kvôli silnej konkurencii medzi kniežacími kandidátmi.

O niekoľko dní neskôr pápež udelil Karlovi I., teraz Karlovi V., právo menovať sa za zvoleného cisára. Až v roku 1530 bol Karol V. pápežom v Bologni korunovaný za cisára. Bol posledným cisárom, ktorý prijal pápežskú korunováciu.

Karol V. od svojho zvolenia vládol ríši, kde slnko nikdy nezapadalo, bol teraz hlboko zaviazaný Jakobovi Fuggerovi. V roku 1521 dlhy predstavovali viac ako 600 000 zlatých. Cisár amortizoval 415 000 z tejto sumy a na oplátku udelil spoločnosti Fugger ťažbu striebra a medi v Tirolsku. Počas cisárskeho snemu v roku 1523 v Norimbergu sa diskutovalo o tom, či obmedziť obchodný kapitál a počet obchodných prevádzok, ktoré môžu spoločnosti udržiavať. Jakob Fugger zasiahol a pripomenul cisárovi, že „je známe, že vaše cisárske veličenstvo by si bez mojej pomoci nemohlo nárokovať rímsku korunu...“ (nem.: „Es ist auch wissentlich und liegt am Tage, dass Eure Kaiserliche Majestät die römische Krone ohne mein Zutun nicht hätte erlangen können,…“) Dodatočná požiadavka splatenia všetkých dlhov nakoniec viedla k tomu, že všetky diskusie o obchodných obmedzeniach a obmedzeniach monopolov boli zrušené. Okrem toho získal Jakob Fugger koncesiu na ťažbu neriedeného striebra a cinabaritu v Almadéne. Spoločnosť Fugger bola zapojená do španielskeho banského podnikania až do roku 1645.

Manželstvo, dedičstvo a nástupcovia 
V roku 1498 sa takmer 40-ročný Jakob Fugger oženil so Sibyllou Artztovou, 18-ročnou dcérou váženého augsburského občana. V dôsledku tejto svadby získal Jakob Fugger, podobne ako jeho bratia Ulrich a Georg, prístup do elegantnej augsburskej panskej spoločnosti. Niekoľko rokov po svadbe, v rokoch 1502 až 1506, kúpil Jakob Fugger od mesta Bazilej za 40 000 zlatých pre svoju mladú manželku klenoty z burgundského pokladu, ktorý ukoristili švajčiarske spolky v roku 1476 v bitke proti Karolovi Smelému Burgundskému. Jakob Fugger trávil veľa času vo svojej kancelárii a na služobných cestách a málo času s manželkou. Manželstvo oboch zostalo bezdetné. Po smrti Jakoba Fuggera 30. decembra 1525 sa vdova Sybille Fuggerová vydala za Konrada Rehlingera a konvertovala na protestantskú vieru.

Jakob Fugger zomrel 30. decembra 1525 ako pravdepodobne najbohatší podnikateľ v Európe. Súvaha vyhotovená jeho dedičmi v roku 1527 vykazovala majetok 3 000 058 zlatých, pasíva 867 797 zlatých a teda prebytok okolo 2,1 milióna zlatých. Majetok však zahŕňal 1 650 000 guldenov. Prepočet týchto aktív do dnešných hodnotových pomerov je možný prinajlepšom v obmedzenej miere vzhľadom na aktuálne množstvo peňazí v obehu a ďalšie parametre. Odhaduje sa, že bol najbohatšou súkromnou osobou všetkých čias.

Keďže nemal vlastných potomkov, spoločnosť a jej majetok po jeho smrti prešli na jeho synovcov Raymunda a Antona Fuggerovcov, pričom firmu viedol Anton. Jeho smrťou v roku 1560 sa skončil „Fuggerov vek“.

Referencie

Literatúra 
 Bruno Bushart: Die Fuggerkapelle bei St. Anna in Augsburg, Munich 1994, ISBN 978-3-422-06115-6.
 Richard Ehrenberg: Das Zeitalter der Fugger, Geldkapital und Creditverkehr im 16. Jahrhundert (2 Vol), Jena 1896.
 Peter Geffcken: Jakob Fuggers frühe Jahre. In: Martin Kluger (Augsburg): Jakob Fugger (1459–1525). Sein Leben in Bildern, context medien und verlag, Augsburg 2009, ISBN 978-3-939645-14-6.
 Peter Geffcken: Jakob Fugger der Reiche (1459–1525): "Königsmacher", Stratege und Organisator". in: DAMALS 7/2004.
 Peter Geffcken: Fugger – Geschichte einer Familie: "Die Handelsherren mit dem Dreizack". in: DAMALS 7/2004.
 Mark Häberlein: Die Fugger. Geschichte einer Augsburger Familie (1367–1650), Kohlhammer Verlag, Stuttgart 2006, ISBN 978-3-17-018472-5.
 Sarah Hadry: Die Fugger in Kirchberg und Weißenhorn. Herrschaftsverfassung und Leibeigenschaft, Konfessionalisierung und Residenzbildung, Wißner, Augsburg 2007, ISBN 978-3-89639-613-6.
 Max Jansen: Die Anfänge der Fugger, Leipzig 1907, ISBN 978-3-86741-614-6.
 Peter Kalus: Die Fugger in der Slowakei, Augsburg 1999, ISBN 978-3-89639-175-9.
 Franz Karg: Eines Stadtherren Profil. Jakob der Reiche, der erste Fugger in Weißenhorn, in: Weißenhorner Profile 1160-2010. Beiträge und Untersuchungen zur Stadtgeschichte (Kataloge und Schriften des Weißenhorner Heimatmuseums 5), Weißenhorn 2010.
 Hermann Kellenbenz: Die Fugger in Spanien und Portugal bis 1560. Ein Großunternehmen des 16. Jahrhunderts (2 Vol), Munich 1990, ISBN 978-3-925355-60-8.
 Norbert Lieb: Die Fugger und die Kunst. Band 1: Im Zeitalter der Spätgotik und der frühen Renaissance, Munich 1952.
 Götz von Pölnitz: Jakob Fugger, in: NDB, Neue Deutsche Biographie, 5. Bd. (1961), S. 710–716.
 Götz von Pölnitz: Die Fugger. Mohr & Siebeck, 6. Aufl. Tübingen 1999, ISBN 3-16-147013-3.
 Götz von Pölnitz: Jakob Fugger. Mohr & Siebeck, Tübingen 1949. Preview: Jakob Fugger, Quellen und Erläuterungen.
 Benjamin Scheller: Memoria an der Zeitenwende. Die Stiftungen Jakob Fuggers des Reichen vor und während der Reformation (ca. 1505–1555), Berlin 2004, ISBN 978-3-05-004095-0.
 Aloys Schulte: Die Fugger in Rom 1495–1523 (2 Vol), Leipzig 1904, ISBN 978-5-87416-398-3.
 Marion Tietz-Strödel: Die Fuggerei in Augsburg, Tübingen 1982, ISBN 978-3-16-844570-8.
 Eike Eberhard Unger: Die Fugger in Hall i. T., Tübingen 1967, ASIN B0000BTV29.
 Jacob Strieder: Jacob Fugger the Rich, Washington 1931, ISBN 978-1-163-18704-3.
 Barbara Günther: Sybille Fugger, die Frau Jakobs des Reichen., 1985, ISBN 3-7987-0235-7
 Greg Steinmetz: Najbohatší muž všetkých čias Život a doba Jakoba Fuggera, 2021, EAN 9788082032607

Iné projekty

Externé odkazy 
 Homepage of the "Fürstlich und Gräflich Fuggersche Stiftung"
 Biography
 Seminar-work including other literature (PDF; 1,15 MB)
 Literature by and about Jakob Fugger in the German National Library catalogue
 Historic Lexicon of Bavaria: Kirchberg-Weißenhorn, Lordship (Sarah Hadry)

Zdroj 

Osobnosti z Augsburgu
Nemeckí bankári
Nemeckí podnikatelia