joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Nikolaj Michajlovič Girenko

Nikolaj Michajlovič Girenko (, * 31. október 1940, Leningrad – † 19. jún 2004, Petrohrad) bol ruský etnológ-afrikanista a aktivista za ľudské práva.

Známy bol predovšetkým ako aktivista za práva národnostných menšín.

Životopis 
Absolvoval vtedajšiu Leningradskú štátnu univerzitu v odbore orientalistiky. Po doštudovaní pôsobil ako tlmočník medzi sovietskymi špecialistami a domorodými kmeňmi na Zanzibare. Pôsobil vo viacerých etnologických a antropologických inštitúciách.

V Petrohrade usporiadal viacero seminárov upozorňujúcich na rozširujúci sa trend extrémizmu. Zúčastňoval sa aj medzinárodných konferencii týkajúcich sa ľudských práv. Figuroval ako svedok a konzultant vo viacerých súdnych procesoch proti ultranacionalistickým organizáciám a jednotlivcom.

19. júna 2004 bol Nikolaj Girenko zastrelený vo vlastnom byte v Petrohrade. Vrahovia (podľa Girenkovej dcéry boli dvaja) neboli odhalení.

Referencie

Zdroje 
 www.encspb.ru – po rusky
 

Narodenia v 1940
Úmrtia v 2004
Aktivisti za ľudské práva
Zastrelené osobnosti
Anthony Wayne England

Anthony Wayne England (* 15. máj 1942, Indianapolis, Indiana, USA) je bývalý americký astronaut, ktorý v lete roku 1985 letel necelých 8 dní v raketopláne Challenger.

Životopis   
Základnú školu absolvoval v rodnom Indianapolise, strednej potom v Severnej Dakote. Bol rádioamatér. Vysokoškolské vzdelanie získal na univerzite Massachusetts Institute of Technology. Zamestnaný bol na univerzite v Michigane (University of Michigan), Ann Arbob ako vyučujúci profesor. K NASA sa dostal 4. augusta 1967. Je ženatý a má dve deti.

Let do vesmíru   
Bol na palube raketoplánu Challenger spolu s ďalšími šiestimi astronautmi. Išlo o misiu označenú neskôr v COSPAR ako 1985-063A. Na palube so sebou viezli niekoľko paliet pre laboratórium Spacelab 2 a skleník pre rastlinstvo a malou družici PDP. Napriek niekoľkým technickým problémom bola misia označená ako úspešná. Doktor Anthony England tu pôsobil ako geofyzik. Pristáli na základni Edwards v (Kalifornii - Mohavská púšť). 

 STS-51-F Challenger, štart 29. júl 1985, pristátie 6. august 1985.

Externé odkazy

 V evidencii MEK
  Misia raketoplánu
 Kozmonaut na Space40

Kozmonauti USA
Osobnosti z Indianapolisu
Zoznam moderných a administratívnych budov v Košiciach

Toto je zoznam moderných a administratívnych budov v Košiciach. Objekty sú v zozname radené spravidla v chronologickom poradí podľa rokov výstavby.

Rezidenčné komplexy 
Toto je zoznam developerských projektov s obytnou funkciou v Košiciach. Po stavebnom útlme v 90. rokoch 20. storočia sa v Košiciach na rozdiel od západoslovenských miest začalo v nultých rokoch 21. storočia s výstavbou iba ojedinelých developerských projektov. Stavebný boom nastal až po odznení finančnej a hospodárskej krízy v roku 2008, kedy okrem lokálnych investorov vstúpili na miestny realitný trh i bratislavskí a zahraniční developeri.
  
Pre staršiu výstavbu - Pozri aj: Košické sídliská

Hotely 
 Hotel Yasmin**** (postavený v rokoch 1960 - 1962 pôvodne ako hotel Hutník, po rekonštrukcii 2007 - 2008 so súčasným názvom)
 Hotel Doubletree by Hilton****+ (postavený v rokoch (1965 - 1971 pôvodne ako hotel Slovan, po rekonštrukcii 2007 - 2009 so súčasným názvom) 
 Parkhotel Villa Sandy***** (2016 - 2018)
Pozri aj: Zoznam hotelov v Košiciach

Medicínske zariadenia

Verejné budovy 
 Železničná stanica (1967-1973, rekonštrukcia 2011-2016)
 Autobusová stanica (1985, rekonštrukcia 2004)
 "Biely dom" - Magistrát mesta Košice (1981-1985)
 Expozitúra Národnej Banky Slovenska (1994-1996)

Administratívne budovy 

 Business Centre Košice I (1994 - 1996, bývalá budova Priemyselnej banky z rokov 1969 - 1973, predtým aj Výpočtového strediska SMZ)
 Business Centre Košice II (2007 - 2011)
 Business Centre Košice III (2018 - 2020)
 Aston Building
 Business Center Moldavská I a II (2008 - 2012)
 Business Centrum BCT-1 (2011)
 Business Centrum BCT-2 (2017)
 Aupark Tower (2010 - 2011)
 Duett Business Residence (2016 - 2019)
 EcoPoint Office Center I. a II. (2013 - 2019)
 Bastion Office Center (2018 - 2020)

Športové komplexy

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam nákupných centrier v Košiciach

Zdroje 
 Novostavby.sk - detailné informácie o developerských projektoch v Košiciach a na Slovensku
 kosice-estranky.sk - detailné informácie o developerských projektoch a rekonštrukciách budov a verejného priestoru v Košiciach

Moderné budovy
Juan Martín de Pueyrredón

Juan Martín de Pueyrredón y O'Dogan (* 18. december 1776, Buenos Aires, Argentína – † 13. marec 1850, San Isidro) bol argentínsky generál a politik z prvej polovice 19. storočia.

Pozri aj 
 Zoznam prezidentov Argentíny

Iné projekty

Externé odkazy 
 El Historiador Krátky životopis  
 Biografiás y Vidas Životopis 

Argentínski politici
Osobnosti na argentínskych poštových známkach
Osobnosti z Buenos Aires
Philip Aaberg

Philip Aaberg (* 8. apríl 1949, Havre, Montana, USA) je americký klavirista a hudobný skladateľ.

Aaberg vyrástol v Chester v štáte Montana v a už v ranom veku hral na klavír. Na vysokú školu nastúpil v roku 1967. Ďalej potom študoval na Harvardovej univerzite klavír. Jeho hudobný štýl obsahuje rock, new age, jazz a blues. Aaberg hral okrem iných s Petrom Gabrielom, Johnom Hiattom, Vinniem Colaiutaom, Elvinom Bishopom, so skupinou The Doobie Brothers a s mnohými ďalšími umelcami. Jeho sólová kariéra začala v roku 1985 nahrávkou albumu High Plains, vydaného v štúdiu Windham Hill Records. Od roku 2000, nahráva Aaberg svoje albumy vo vlastnom štúdiu Sweetgrass Music. Jeho sólové album, Live from Montana bolo nominované na Grammy.

Diskografia

Sólové albumy 
 High Plains (1985) – klavírne sólo
 Out Of The Frame (1988) – klavírne sólo a sprievod
 Upright (1989) – klavírne sólo a rockový sprievod
 Cinema (1992) – klavírne sólo
 Field Notes (2000) – klavírne sólo
 Live from Montana (2000) – klavírne sólo
 Christmas (2000) – klavírne sólo
 Blue West (2005) – klavírne sólo

S inými umelcami 
 The Shape Of The Land (1986) – s gitaristami Michaelom Hedgesom a Williamom Ackermanom
 Morning Walk (1987) – ako člen skupiny Metamora
 Meridian (1990) – v spolupráci z Berniem Krauseom
 A Wild Christmas (1995) – v spolupráci s Berniem Krauseom
 A Christmas Heritage (1998) – ako člen skupiny New Grange
 New Grange (1999) – ako člen skupiny New Grange
 Tasting The Wine Country (2001) – ako člen Mike Marshall Quintet
 The Romantic Music of Eric Funk (2001) – Latvian National Symphony Orchestra, Terje Mikkelsen, Philip Aaberg (klavír)
 Beyond Spirit Tailings (2005) – v spolupráci s Ellen Baumler
 'CrossTime (2008) – v spolupráci s Darol Anger

Referencie

Externé odkazy 
 Sweetgrass Music
 Oficiálna stránka Darol & Phil Aaberg

Bluesoví klaviristi USA
Džezoví klaviristi USA
Rockoví klaviristi USA
Skladatelia džezovej hudby
Skladatelia modernej hudby USA
Osobnosti z Montany
Absolventi Harvard University
Elliot McKay See

Elliot McKay See, Jr. (* 23. júl 1927, Dallas – † 28. február 1966, St. Louis) bol americký letecký inžinier, námorný pilot, skúšobný pilot a astronaut NASA, ale do vesmíru neletel. Tragicky zahynul pri jednom z letov s nadzvukovým cvičným prúdovým lietadlom T-38.

Životopis 
V roku 1949 vyštudoval vojenskú námornú akadémiu a potom slúžil u námorného letectva ako pilot. Titul leteckého inžiniera získal v roku 1962 po ukončení štúdia na Kalifornskej univerzite v Los Angeles a ešte v tom istom roku sa dostal do druhej skupiny amerických astronautov v NASA. Po absolvovaní výcviku bol vymenovaný za záložného pilota pre misiu Gemini 5 a potom za veliaceho pilota hlavnej posádky Gemini 9. Bol vedený ako nevojak, civilista. Elliot See bol ženatý a mal tri deti.

Bol tiež námorným a skúšobným pilotom. Pri jednom z letov s nadzvukovým cvičným prúdovým lietadlom Northrop T-38 Talon, ktorými NASA disponovala, došlo k nehode a See spolu s kolegom, astronautom Charlesom Bassettom, zahynuli pri pristávacom manévri za veľmi zlého počasia po zrážke s budovou spoločnosti McDonnell na letisku v St. Louis, kde mali prevziať práve dokončovanú kozmickú loď Gemini 9.

Referencie

Pozri aj 
 Fallen Astronaut

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálny životopis na stránkach NASA 
 Elliot See na stránkach spacefacts.de

Zdroj 

Kozmonauti USA
Letci USA
Testovací piloti USA
Príslušníci United States Navy
Kozmonauti, ktorí neleteli do vesmíru
Absolventi University of California, Los Angeles
Osobnosti z Dallasu
Osobnosti NASA
Venera-13

Venera-13 (rusky: Венера-13) bola sovietska planetárna sonda programu Venera, ktorej cieľom bol prieskum planéty Venuša.

Venera-13 a Venera-14 boli postavené identicky a vyštartovali s odstupom 5 dní. Venera-13 odštartovala 30. októbra 1981 o 06:04:00 UTC a Venera-14 4. novembra o 05:31:00 UTC. Obidve sondy mali hmotnosť na obežnej dráhe 760 kg.

Priebeh misie 
Sondu Venera 13 vyniesla do vesmíru raketa Proton-K/D-1 z kozmodróm Bajkonur (rampa PU-200P) ráno 30. októbra 1981. Po štyroch mesiacoch letu sa od nej 1. marca 1982 oddelilo pristávacie puzdro a kým nosná sonda pokračovala v prelete okolo planéty ďalej na heliocentrickú dráhu, puzdro (pristávací modul) sa dostalo na povrch Venuše v oblasti Phoebe Regio. Počas letu atmosférou boli vykonávané jej merania. Na povrchu puzdro s pomocou mechanickej vŕtačky dokázalo odobrať vzorky horniny a dostať ich do hermeticky uzatvorenej komory. V nej bola teplota 30 stupňov, tlak 5 atmosfér a fluorescenčný spektrometer, ktorým sa vzorky horniny skúmali. Bol nájdený hlavne urán a draslík. Namerané údaje boli prenášané cez prelietajúcu sondu počas 127 minút na Zem. Sonda taktiež odoslala na Zem prvé farebné snímky Venuše z oblasti pristátia. Po dvoch hodinách puzdro obrovský tlak a teplotu na povrchu planéty nevydržalo a prestalo pracovať.

Konštrukcia 
Hmotnosť sondy je udávaná vrátane dvoch pomocných rakiet a paliva 4363 kg. Samotná sonda s označením 1981-106A mala 2460 kg, pomocné rakety boli označené 106b a 106c, pristávacie puzdro s hmotnosťou 1478 kg bolo katalogizované ako 1981-106D.

Externé odkazy 

 http://www.lib.cas.cz/space.40/1981/106A.HTM
 http://www.ian.cz/detart_fr.php?id=1563

Program Venera
Zaniknuté sondy
Kozmonautika v 1981
Kozmonautika v 1982
Jang Čen-ning

Jang Čen-ning (, , * 1. október 1922, Che-fej, Čína) je fyzik narodený v Číne a pôsobiaci v USA.

Venoval sa predovšetkým štatistickej fyzike a časticovej fyzike. V roku 1957 získal spolu s Li Čeng-taom Nobelovu cenu za fyziku za výskumy zákona zachovania parity, čo viedlo k významným objavom v oblasti základných častíc.

Iné projekty 

Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Čínski fyzici
Fyzici USA
Členovia Pápežskej akadémie vied
Členovia American Philosophical Society
Členovia Ruskej akadémie vied
Naturalizované osobnosti USA
Rad britského impéria

Rad britského impéria () je britské vyznamenanie, ktoré sa udeľuje od 4. júla 1917, kedy ho po prvýkrát udelil kráľ Juraj V.

Rad má päť tried a delí sa na vojenskú a civilnú skupinu:
 Knight Grand Cross (GBE) alebo Dame Grand Cross (GBE)
 Knight Commander (KBE) alebo Dame Commander (DBE)
 Commander (CBE)
 Officer (OBE)
 Member (MBE)

Iba držitelia a držiteľky dvoch najvyšších tried majú právo používať titul Sir alebo Dame. Toto právo majú len občania Spojeného kráľovstva a krajín, kde je hlavou štátu kráľovná Alžbeta II. Kráľovná tiež môže udeliť rad aj osobe, ktorá nie je občanom Spojeného kráľovstva alebo krajiny, kde je hlavou štátu. V takom prípade táto osoba dostane tzv. Čestný rad.

Iné projekty

Zdroj 

 
Britské rady a vyznamenania
Jakub Auguston

Jakub Auguston mladší (* asi 1668 – † 3. február 1735) bol významný plzenský barokový architekt a staviteľ.

Život
Rodina Augustoncov pochádzala z Talianska, odkiaľ prišiel do Plzne aj Jakubov strýko Jakub Auguston starší. Ten bol prijatý za plzenského mešťana v roku 1661 a previedol prvé barokové prestavby. Do jeho dielne potom prišiel Jakub Auguston mladší, ktorého strýko povolal. V roku 1692 sa stáva plzenským mešťanom a spočiatku pôsobil ako štukatér, neskôr ako architekt a staviteľ. 

Jeho zrejme prvou stavbou bola prestavba vlastného domu v Dřevěné ulici č. 344 niekedy okolo roku 1698. Tento dom je neskôr nazývaný Gerlachovským. Strýko Jakub Auguston starší zomrel 4. júla 1701, bol pochovaný vo františkánskom kostole, na ktorého barokovej úprave sa podieľal, a synovec preberá vedenie dielne. Podieľal sa ako v Plzni tak v jej okolí na stavbách, prestavbách domov, kostolov a zámkov. Bol vyhľadávaným architektom a patril k popredným českým mešťanom. Na niektorých stavbách sa potom podieľal s ním jeho syn Václav Auguston. Mal 6 detí, zomrel 3. februára 1735 a je pochovaný v kostole sv. Anny. Jeho pozostalosť bola odhadnutá na 12 000 zlatých.

Dielo 

Rada mešťanských, šľachtických či cirkevných domov v historickom strede Plzne, napr.:
 Gerlachovský dom, Dřevěná ul. 4, čp. 344, dnes Národopisné múzeum (1698)
 dom č.p. 171 v Říšské ulici (1702)
 arcidekanstvo na námestí č. 35, čp. 234 (1710)
 solnica v Solní ul. č.p. 258 na mieste hl. pošty (1710), zbúrané 1963
 dom v Riegrovej ulici č.p. 207 (1720)
 dom na námestí č. 12 (Valdštejnský dom), čp. 105 (1720-30)
 dom v Pražskej ul. 9, čp. 81 (1726)
 dom v Dominikánskej ul.14 (roh s Malou ulicou), čp. 25 (1728)
 Guldenerovský dom č.p. 139 (roh námestí, Smetanovej ul.), zbúraný 1911 (1731)
 dom v Sedláčkovej ul. 29, čp. 251 (1734)
 dom v Riegrovej ul. č.p. 223, vyhorený pri veľkom požiari 1729 (pred 1737)

Ďalšie, väčšinou dôsledne barokové prestavby starších objektov:
 kostol sv. Blažeja v Starom Plzenci (1702-1733)
 kláštor dominikánok (1711-14), dnes Štátna vedecká knižnica, s kostolom sv. Anny, dnes pravoslávnym (1712-35) v Plzni
 kostol sv. Juraja v Černošíně u Stříbra (1711-1736)
 západné priečelie kostola Nanebovzatia P. Marie (1722-23) a dostavba súvisiaceho františkánskeho kláštora (1740-44) v Plzni
 kostol svätého Víta v Dobřanoch – vynikajúca baroková centrálna stavba (1727-34)
 plány kostola sv. Mikuláša v Boru u Tachova, realizovaného až po Augustonovej smrti (stavba 1737-46)
 nový konvent kláštora v Chotěšove (1734-1756) zrejme podľa plánov Augustona
 kostol v Radniciach
 kostol v Oseku u Rokycan
 niekedy sa uvádzajú aj plány ku kostolu v Chodové Plané

Zámky v Plzenskom kraj:
 v Rochlove (1701-1711)
 v Nebílovach (od 1706-1720)
 v Dolnej Lukavici (1708-)
 v Týnci u Klatov (asi 1710-20)
 v Bušoviciach (do 1717)
 v Příchoviciach na mieste pôv. tvrze (1718-19)
 v Mirošove (po 1720)
 v Štěnoviciach (okolo 1723)
 v Trpistoch - pri Tachove (do 1729)
 v Malešiciach (okolo 1730)

Externé odkazy 
 Tomáš Jílek, Viktor Viktora: Kulturní a duchovní vývoj v době baroka v západních Čechách 

Českí architekti
Barokoví architekti
Úmrtia v 1735
Adam Michnik

Adam Michnik (* 17. október 1946, Varšava, Poľsko) je poľský historik a publicista, šéfredaktor denníka Gazeta Wyborcza.

Biografia 
V 70. a 80. rokoch 20. storočia bol politickým aktivistom kritickým voči poľskému komunistickému režimu. Preto bol aj šesť rokov väznený. V roku 1976 bol spoluzakladateľom KOR (Komitet Obrony Robotników = Rada obrany robotníkov) a neskoršie aj osobnosťou nezávislého odborového hnutia Solidarita. V roku 1989 sa stal členom prvého postkomunistického parlamentu v Poľsku.

Od roku 1989 je šéfredaktorom poľského  denníka Gazeta Wyborcza, ktorý pomáhal založiť.

Ocenenie 
 1986 Nagroda Fundacji im. Kościelskich
 2003 Rad Tomáša Garrigua Masaryka III. triedy.

Diela v slovenskom preklade 
 Sokratov tieň. Bratislava : Kalligram, 1997. 397 s. ISBN 80-7149-171-3 
 Zlosť a hanba, smútok a hrdosť. Bratislava : Kalligram, 2006. 364 s. 
 Plávať proti prúdu. Bratislava : Kalligram, 2011. 400 s. ISBN 978-80-8101-513-7

Iné projekty

Externé odkazy 
 Gazeta Wyborcza - oficiálna stránka
 Václav Burian: Adam Michnik: Kondelík romantický a bojovný, A2, 22/2006 
 Adam Michnik: Mou generaci formovaly policejní obušky a naděje zrozené z pražského jara, idnes.cz 

Poľskí novinári
Poľskí historici
Historici židovského pôvodu
Absolventi Varšavskej univerzity
Osobnosti z Varšavy
Paul Berg

Paul Berg (* 30. jún 1926, Brooklyn, New York, New York,  USA) je americký biochemik, emeritný profesor na Stanfordovej univerzite. 

V roku 1980 dostal spolu s Walterom Gilbertom a Frederickom Sangerom Nobelovu cenu za chémiu za základný výskum v oblasti nukleových kyselín. Pravdepodobne najznámejší je vďaka svojmu výskumu rekombinantnej DNA, ktorý spolu s výsledkami Herberta Boyera, Stanleyho Normana Cohena a Armina Dale Kaisera viedol k počiatkom moderného genetického inžinierstva.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 "Recombinant DNA and Science Policy" 
 "Contemporary Science Policy Issues"
 Carl Sagan Prize for Science Popularization 
 The Paul Berg Papers 
 Paul Berg Papers, 1953–1986 

Biochemici USA
Molekulárni biológovia
Vyučujúci na Stanford University
Nositelia Nobelovej ceny za chémiu
Nositelia Nobelovej ceny z USA
Nositelia National Medal of Science
Členovia American Academy of Arts and Sciences
Členovia Francúzskej akadémie vied
Členovia Pápežskej akadémie vied
Členovia United States National Academy of Sciences
Osobnosti z Brooklynu
Anna Belknapová

Anna Belknapová, M.F.A. (* 22. máj 1972, Damariscotta, Maine) je americká televízna a filmová herečka. Známa je predovšetkým rolou Lindsay Monroeovej v detektívnom televíznom seriáli C.S.I.: Kriminálka New York.

Osobný život 
Anna Belknapová vyštudovala Lincolnovu akadémiu v Newcastle v Maine a získala titul bakalára na middleburyskej akadémii vo Vermonte a herecký doktorát získala na americkom divadelnom konzervatóriu.

V roku 2004 sa vydala za herca Erica Siegela, s ktorým pracovala v divadle Rude Mechanicals Theater Company. Majú spolu dve deti - dcéru Cassie, narodenú 14. januára 2007, a syna Georgea, narodeného 6. februára 2009

Filmografia

Pozri aj 
 C.S.I.: Kriminálka New York

Zdroj

Externé odkazy 
 Web stránka Anny Belknapovej na cbs.com
 Anna Belknapová v Internetovej filmovej databáze
  Anna Belknapová v Česko - Slovenskej filmovej databáze

Seriály C.S.I.
Osobnosti zo štátu Maine
Piet Mondrian

Pieter Cornelis "Piet" Mondriaan, po roku 1912 Piet Mondrian (* 7. marec 1872, Amersfoort, Holandsko - † 1. február 1944, New York, New York, USA) bol holandský maliar, člen Abstraction-Création.

Bol významným predstaviteľom avantgardnej umeleckej skupiny De Stijl, ktorú založil Theo van Doesburg. Vyvinul nereprezentatívnu formu, ktorú nazval neoplasticizmus. Túto formu tvorila mriežka z vertikálnych a horizontálnych čiernych čiar s použitím troch základných farieb (modrá, červená a žltá).

Jeho poslednú, nedokončenú, maľbu Victory Boogie-Woogie kúpilo v roku 1997 holandské múzeum Gemeentemuseum Den Haag za zhruba 37 miliónov eur.

Galéria

Iné projekty 

Moderní maliari
Holandskí maliari
De Stijl
Baruch Myers

Baruch Myers (* 2. máj 1964, Orange, New Jersey, USA) je bratislavský rabín.

Životopis 
Baruch Myers sa narodil v Orange, New Jersey, USA a vyrástol v Maplewoode. Oženil sa s Chanou Myers v marci 1989 a presťahoval sa do Bratislavy v apríli 1993. Dňa 20. júna 1993 bol inaugurovaný ako bratislavský rabín, prvý rabín miestnej Židovskej náboženskej obce po 15 rokoch, odkedy v decembri 1978 zomrel rabín Izidor Katz (pôvodne rabín v Galante). Je považovaný za ortodoxného chasida z hnutia Chabad Lubavitch.

Myers v súčasnosti vedie Chabad House, židovskú škôlku, cheder pre školákov a letný tábor Gan Menachem. Býva so svojou ženou a 13 deťmi v Bratislave. Pred ním v Bratislave od roku 1945 pôsobili: hlavný rabín Marek Mordechaj Lebovič (19451948) (pozvaný zo Sedmohradska), prísediaci rabínskeho súdu rabín Simcha Binem Grünberger 19451948, prísediaci rabínskeho súdu rabín Nussen Gewürtz 19451948, prísediaci rabínskeho súdu rabín Gross, 19451948, rabín pre Agudat Israel Chaim Grünfeld, 19451948, rabín Armin Frieder, 19451946, rabín v neologickej synagóge na Rybnom námestí, vrchný rabín Eliáš Katz, 19481968, (predtým rabín v Raslaviciach 19401944, po vojne v Dunajskej Strede a v Nitre), rabín Meyer Weiss, emigroval v 60. rokoch, rabín Hilbert, emigroval v 60. rokoch, rabín Mojše Friedländer, v 50. rokoch kázal v modlitebni Temime Haderech na Kapucínskej 7. Až v roku 1976 sa nakoniec z Galanty do Bratislavy presťahoval rabín Izidor Katz.

Baruch Myers pôvodne vyštudoval hudobnú kompozíciu na Julliard School of Music a v ostatnom čase úspešne koncertuje s Chassidic Songs Project, kde hrá so slovenskými umelcami Jozefom Luptákom (violončelo), Milošom Valentom (husle) a Borisom Lenkom (akordeón).

Referencie

Bibliografia

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rabín: Židia sú klasický cieľ – rozhovor po 11. septembri 2001
 Karol Sidon a Baruch Myers – rozhovor na delet.sk, november 2004

Zdroj 
 

Slovenskí rabíni
Rabíni USA
Slovenské osobnosti židovského pôvodu
Osobnosti z Orange (New Jersey)
Certosa di Pavia (kláštor)

Certosa di Pavia je kláštorný komplex v Lombardii, v severnom Taliansku, medzi mestami Miláno a Pavia. Bol postavený v rokoch 1396 – 1495, na kraji bývalého veľkého loveckého parku, ktorý patril rodine Visconti v Miláne. 

Pôvodný kartuziánsky kláštorný komplex je preslávený svojou architektúrou a umeleckými dielami v gotickom a renesančnom štýle.

História 
Gian Galeazzo Visconti, vojvoda Milána, položil základný kameň 27. augusta 1396, ako je zaznamenaný v reliéfe fasády. Poloha bola strategicky vybratá na pol cesty medzi mestami Miláno a Pavia, druhým mestom vojvodstva. Kostol bol postavený ako mauzóleum rodine Visconti. Jeho hlavná loď s dvomi bočnými loďami bola realizovaná v gotickom štýle v roku 1465. Medzitým sa renesancia rozšírila v  Taliansku a zvyšok budovy bol realizovaný podľa nového štýlu pod vedením Giovanniho Solariho a jeho syna Guiniforteho. Solariho nasledoval v riadení prác Giovanni Antonio Amadeo, (1481 - 1499). Kostol bol vysvätený 3. mája 1497. Dolná časť fasády bola dokončená až v roku 1507. Kláštorný komplex Certosa bol i v ďalšom období zveľaďovaný a obsahuje obrovský zbierku umeleckých diel z 15. a 18. storočia. 

V roku 1782 boli kartuziáni zrušení cisárom Jozefom II., nasledovali ich cisterciáni v roku 1784 a potom karmelitáni v roku 1789. Do roku 1810 bol kláštor zatvorený, kým ho kartuziáni nezískali naspäť v 1843. Komplex bol v 1866 deklarovaný ako národná pamiatka a skonfiškoval ho taliansky štát, aj keď benediktíni sa tam zdržiavali až do roku 1880. Cisterciánski mnísi žijú v kláštore od roku 1960.

Kostol 
Kostol je postavený v tvare latinského kríža s hlavnou, priečnou loďou a dvomi bočnými loďami, typickými pre gotickú architektúru. Chór je ukončený apsidou. Klenby sú zdobené geometrickými valcovanými tvarmi a hviezdnou oblohou. 

Architekt Giovanni Solari začal budovať arkádu, po jeho smrti ho v prácach nasledoval jeho syn Guiniforte Solari, ale práce boli pozastavené po smrti Guiniforteho v 1478. Od roku 1492 do 1496 viedol výstavbu Giovanni Antonio Amadeo. Fasáda kostola je bohato zdobená dekoráciami, typickými pre lombardskú architektúru, každá časť je zdobená reliéfmi, vyložená mramorom a sochami. Realizovali ju sochári Cristoforo Mantegazza a Giovanni Antonio Amadeo.

Externé odkazy  
 Stránky Certosa na stránkach mesta Certosa di Pavia 
 Stránky Certosa na stránkach Magistrátu mesta Pavia 
 Webové stránky Certosa di Pavia 
 Popis Charterhouse of Pavia Louis markíze Malaspina Sannazaro (Milan, 1818)

Iné projekty 

Rímskokatolícke kostoly v Taliansku
Kláštory v Lombardii
Kostoly v Lombardii
Kartuziánske kláštory
Gustáv Slamečka

Ing. Gustáv Slamečka, MBA je český politik slovenského pôvodu, bývalý minister dopravy Česka v tzv. úradníckej vláde Jana Fischera.

Život 
Narodil sa v Nitre, kde dodnes žijú jeho príbuzní a kde sa pravidelne vracia. Študoval v Banskej Bystrici na fakulte ekonomiky služieb a cestovného ruchu. Ďalšie štúdia absolvoval v Čechách, Spojených štátoch na University of Pittsburgh a v Austrálii. Gustáv Slamečka žije od roku 1996 v Prahe a hovorí po slovensky. Pred ministerskou funkciou pracoval na poste námestníka Ministerstva dopravy ČR. Roku 2010 sa verejne prihlásil k svojej homosexualite.

Politická činnosť 
Po vyslovení nedôvery vláde Mirka Topolánka a nasledujúcich rokovaniach o novom kabinete ho do funkcie navrhla ODS. Prezident Václav Klaus ho do funkcie ministra dopravy vymenoval 8. mája 2009. Bol prvý člen českej vlády po rozdelení Česko-Slovenska, ktorý nemal české občianstvo.

Skutočnosť, že do čela českého rezortu dopravy bol postavený Slovák, ktorý nebol českým občanom, viedla k mnohým negatívnym komentárom; opozičnej ČSSD prekážalo najmä možné bezpečnostné riziko.  

Gustáv Slamečka zložil na radnici v Prahe 6 sľub českého štátneho príslušníka 5. novembra 2009 a získal tak české občianstvo.

Referencie

Externé odkazy 
 Členovia českej vlády 
 SME: Nový český minister je Nitran 

Českí politici
Českí ministri
Osobnosti z Nitry
České LGBT osobnosti
Slovenské LGBT osobnosti
Charles Arthur Bassett

Charles Arthur Bassett II (* 30. december 1931, Dayton – † 28. február 1966, St. Louis) bol americký elektrotechnický inžinier, skúšobný pilot Vzdušných síl USA a astronaut NASA, ale do vesmíru neletel. Tragicky zahynul pri jednom z letov s nadzvukovým cvičným prúdovým lietadlom T-38.

Životopis   
Stredoškolské štúdium na Bera High Scholl v Ohiu ukončil roku 1949 a rok potom vstúpil do americkej armády, kde zotrval až do konca života. V roku 1960 získal titul inžiniera elektrotechniky na fakulte technológie univerzity v Texase. Na Edwardsovej základni vzdušných síl v Kalifornii absolvoval v roku 1963 pilotnú školu. Postgraduálne štúdium ukončil na univerzite v severnej Kalifornii. V októbri 1963 bol zapísaný v tretej skupine do výcvikového strediska amerických astronautov v NASA. Oženil sa, bol otcom dvoch detí. Bol vymenovaný za pilota hlavnej posádky pre misiu Gemini 9. 

Pri jednom z letov s nadzvukovým cvičným prúdovým lietadlom Northrop T-38 Talon, ktorými NASA disponovala, došlo k nehode a Bassett spolu s kolegom, astronautom Elliotom Seeom, zahynuli pri pristávacom manévri za veľmi zlého počasia po zrážke s budovou spoločnosti McDonnell na letisku v St. Louis, kde mali prevziať práve dokončovanú kozmickú loď Gemini 9. V tom čase mal hodnosť kapitána letectva.

Referencie

Pozri aj 
 Fallen Astronaut

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálny životopis na stránkach NASA 
 Charles Bassett na stránkach spacefacts.de

Zdroj 

Kozmonauti USA
Letci USA
Testovací piloti USA
Príslušníci United States Air Force
Kozmonauti, ktorí neleteli do vesmíru
Osobnosti z Ohia
Osobnosti NASA
Clifton Curtis Williams

Clifton Curtis „C.C.“ Williams, Jr. (* 26. september 1932, Mobile – † 5. október 1967, neďaleko Tallahassee) bol americký skúšobný pilot, pilot Zboru Námornej pechoty USA, strojný inžinier a astronaut NASA, ale do vesmíru neletel. Tragicky zahynul pri jednom z letov s nadzvukovým cvičným prúdovým lietadlom T-38.

Životopis  
Mal titul strojného inžiniera z Auburn University. Bol tiež pilotom námornej pechoty a skúšobným pilotom. V roku 1963 ho zapísali do tretej skupiny výcvikového strediska amerických astronautov v NASA. Oženil sa, bol otcom dvoch detí. Vybrali ho ako záložného pilota misie Gemini 10 a neskôr na misie programu Apollo.

Dňa 5. októbra 1967 Williams letel s nadzvukovým cvičným prúdovým lietadlom Northrop T-38 Talon, ktorými NASA disponovala, z Cape Kennedy späť do Houstonu s medzipristátím v Mobile v Alabame, aby navštívil svojho otca, ktorý zomieral na rakovinu. Neďaleko Tallahassee na Floride sa lietadlo vo výške 6 800 m náhle v dôsledku zaseknutého krídelka prevrátilo doľava, dostalo sa do nekontrolovateľného pádu a v rýchlosti 1 130 km/h sa takmer kolmo zarylo do zeme. Williams sa katapultoval vo výške 460 m, ale lietadlo letelo príliš rýchlo a príliš nízko na to, aby mohol bezpečne pristáť. Hovorca vzdušných síl uviedol: „Lietadlo sa rozpadlo a telo spolu s ním.“ Williams mal v tom čase hodnosť majora námornej pechoty.

Referencie

Pozri aj 
 Fallen Astronaut

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálny životopis na stránkach NASA 
 Clifton Williams na stránkach spacefacts.de

Zdroj 

Kozmonauti USA
Letci USA
Testovací piloti USA
Príslušníci United States Marine Corps
Kozmonauti, ktorí neleteli do vesmíru
Osobnosti z Alabamy
Osobnosti NASA
Obete leteckých katastrof
A-003

A-003 bol tretí test únikového systému kozmickej lode Apollo pri podmienkach podobných skutočnému letu. Úlohou testu bolo otestovať núdzový systém vo výške zodpovedajúcej približne hranici pre efektívne použitie aerodynamických riadiacich prvkov (nazývaných Canards). Do výšky 36 kilometrov mala maketu servisného a veliteľského modulu Apollo opäť vyniesť raketa Little Joe II, ktorá bola pre tieto testy špeciálne navrhnutá. Raketa bola pre tento test vybavená šesticu raketových motorov na tuhé palivá Algol, ktoré boli odpalené po trojiciach (tri pre každý stupeň) a dokázali vyniesť raketu do veľkej výšky. Štart sa uskutočnil 19. mája 1965 o 06:01 miestneho času (13:01 UTC) na základni White Sands Missile Range v Novom Mexiku. 
 
Presne o 06:01:04 bol odpálený prvý stupeň a raketa sa vzniesla, jej let však netrval dlho a po 2,5 sekundách došlo k poruche a následne strate kontroly. Raketa začala nekontrolovane rotovať okolo pozdĺžnej osi (až 260° za sekundu) rozpadla sa ešte pred zapálením druhého stupňa. Únikový systém teda začal procedúry pre záchranu v malej výške namiesto plánovaného testu v riedkych vrstvách atmosféry. Pri takto vysokých otáčkach sa aerodynamické riadiace plochy ukázali ako neúčinné a navyše destabilizujúce. Neskoršie simulácie potvrdili neúčinnosť aerodynamických plôch pri vysokých otáčkach, ale ukázalo sa, že pri pozdĺžnej rotácii do 20° za sekundu je systém spoľahlivý a to bolo podstatné, pretože práve 20°/s bol limit pre automatické spustenie únikového systému pri budúcich misiách s ľudskou posádkou. 

Okrem testu aerodynamických plôch vo vysokej nadmorskej výške, mal test A-003 aj niekoľko vedľajších cieľov. Boli to: určiť oscilácie pri vysunutých aerodynamických plochách, preveriť systém odpojenia veže, preveriť účinnosť predného tepelného štítu, určiť mieru zníženia viditeľnosti oknami modulu v dôsledku ich znečistenia plynmi z motora únikového systému, určiť teplotné, silové a aerodynamické pôsobenie na jednotlivé komponenty únikového systému pri rôznych fázach letu. Vysoké otáčky modulu znemožnili aerodynamické testy, ale všetky ostatné subsystémy pracovali správne. Vo výsledku síce nebola dosiahnutá požadovaná výška 36 km, ale systém predviedol úspešné odpojenie v malej výške (~ 3,8 km) a pri vysokej uhlovej rýchlosti. Letové charakteristiky ako rýchlosť a dynamický tlak boli takmer zhodné s podmienkami očakávanými pri reálnych letoch Saturnu I a V.

Pozri aj 

Únikový systém
Little Joe II
Program Apollo

Externé odkazy 
The Apollo Spacecraft: A Chronology
Apollo Program Summary Report
Little Joe II Qualification Test Flight Report - September 1963 (PDF)
Little Joe II Progress Report - December 1964 (PDF)
Little Joe II Mission A-003 - April 1965 (PDF)
Project Apollo flight-test report, boilerplate 22 - August 1965 (PDF)

Zdroj 

Program Apollo
A-004

A-004 bol šiesty a posledný test únikového systému kozmickej lode Apollo. Test prebehol 20. januára 1966 o 15:17 UTC na základni White Sands Missile Range v Novom Mexiku. Pre vynesenie kozmickej lode Apollo bola opäť použitá raketa Little Joe II, pre ktorú to bol posledný let a už nikdy nebola použitá. Servisný a veliteľský modul Apollo už neboli makety, ale prvé produkčné kusy série Block I. Raketa bola pre tento test vybavené štyrmi motormi na tuhé palivá Algol a piatimi motormi Recruit.

Úlohy testu   
  
Hlavnou úlohou bolo overiť schopnosť únikového systému stabilizovať a správne orientovať veliteľský modul pri rýchlom prevaľovaní (rotácie vo všetkých osiach). Druhou úlohou bolo overiť tuhosť konštrukcie veliteľského modulu, ktorý bol zaťažený na hranici konštrukčných možností. Raketa Little Joe II bola vybavená rovnakou navádzacou sústavou ako pri teste A-003, reaktívny ovládací systém bol však odpojený. Na rádiový pokyn bola schopná rýchlo zvýšiť svoj náklon a iniciovať tak prevaľovanie modulu.

Priebeh letu   
Štart bol niekoľkokrát odložený pre technické problémy a zlé počasie. Raketa napokon odštartovala 20. januára o 15:17 UTC. Let prebiehal hladko a po dosiahnutí požadovanej výšky a rýchlosti bol vydaný pokyn na vykonanie pozdĺžneho náklonu. Únikový systém sa automaticky aktivoval o 2,9 sekúnd neskôr. Takmer okamžite po oddelení, sa veliteľský modul začal prevaľovať, vrcholné hodnoty dosahovali uhlové rýchlosti až 70 °/s okolo pozdĺžnej osi a až 160 °/s okolo zvyšných dvoch. Aerodynamické plochy (Canards) pracovali správne a po štyroch pretočeniach sa im podarilo stabilizovať a zorientovať modul zadným tepelným štítom vpred, presne ako bolo naplánované. Modul dosiahol maximálnu výšku 28,3 kilometra a dopadol 34,6 kilometrov od štartovacej rampy. Všetky systémy pracovali správne a test bol kompletne úspešný.

Pozri aj 
Únikový systém
Little Joe II
Program Apollo

Externé odkazy 
The Apollo Spacecraft: A Chronology
Apollo Program Summary Report
Little Joe II Qualification Test Flight Report - September 1963 (PDF)
Little Joe II Progress Report - December 1964 (PDF)
Postlaunch Report for Little Joe II Mission A-004 - April 1966 (PDF)

Zdroj 

Program Apollo
White Sands Missile Range

White Sands Missile Range (WSMR) je raketová strelnica nachádzajúca sa v Novom Mexiku. So svojou rozlohou 8 200 km², je najväčším vojenským zariadením v Spojených štátoch. Areál sa skladá z Oscura Range, WSMR Otera Mesa bombing range, Fort Bliss Range Complex a White Sands Test Facility. Hlavnými užívateľmi sú americké ministerstvo obrany, USAF a NASA.

Chronológia   
  
 február 1944 – Generálmajor Gladeon M. Barnes vysiela niekoľko tímov aby našli vhodné miesto pre budúcu testovaciu raketovú strelnicu. 
 február 1945 – Minister vojny schválil založení White Sands Proving Ground.  
 jar 1945 – testovací zápal rakety Private.  
 16. júl 1945 – Trinity, prvý test atómovej bomby.  
 koniec júla 1945: Príchod 300 železničných vozňov s ukoristenými nemeckými raketami V-2.  
 1946 – Prvý americký test rakety V-2 (projekt Hermes).  
 1949 – Tím nemeckých vedcov pod vedením Wernhera von Brauna je presunutý z WSMR a Fort Bliss do Redstone Arsenal. 
 1963 – 1966 – Testy únikového systému vesmírnej lode Apollo, štarty rakety Little Joe II z komplexu 36. 
 1982 – Pristátie raketoplánu Columbia po misii STS-3.  
 3. október 1985 – Odpaľovací komplex 33 (miesto prvých pokusov s V-2) je vyhlásený za národnú pamiatku.  
 14. november 2007 – Začatie výstavby Orion Abort Flight Test Launch Complex, pre testy únikového systému novej kozmickej lode Orion.

Pozri aj   
 Operácia Paperclip  
 Little Joe II  
 Wernher von Braun

Externé odkazy   
  Oficiálne stránky

Zdroj 

  

United States Army
Kozmodrómy  
Kozmonautika v USA
Raketové základne
Vojenské základne USA
Nové Mexiko
Medicopter 117

Medicopter 117 ( Medicopter 117 - Jedes Leben zählt) je nemecko-rakúsky akčný, dramatický seriál z prostredia stanice leteckej záchrannej služby v Mníchove v Bavorsku.

Vrtuľník v seriáli bol typický nemecký záchranársky vrtuľník MBB/Kawasaki BK 117.

Formát 
Seriál je zobrazením dramatických zásahov leteckej záchrannej služby Medicopter 117. Vznikol v koprodukcii nemeckej televízie RTL Television a rakúskej televízie ORF. Hoci je dej posadený do prostredia nemeckého veľkomesta Mníchov, natáčalo sa v okolí Viedne a rakúskeho alpského mesta St. Johann im Pongau.

Záchranári boli rozdelení na základni do dvoch tímov (A tím) a (B tím), v každom tíme bol: pilot, lekár a sanitár

Postavy

Tímy

Externé odkazy 
 Seriál na stránke RTVS
 
 

Nemecké akčné televízne seriály
Nemecké dramatické televízne seriály
Rakúske akčné televízne seriály
Rakúske dramatické televízne seriály
Televízne seriály z roku 1998
Tarifit

Tarifit (v písme tifinag: ⵜⴰⵔⵉⴼⵉⵜ, po arabsky تاريفيت) je jazyk rífskych Berberov (Rífov). Patrí do severoberberských jazykov, do podskupiny zenatské jazyky (zanatské jazyky). Hovoria ním asi 4 000 000 ľudí v Maroku v regióne Ríf. V Európe žije asi 1 000 000 emigrantov.

Geografické rozšírenie 
Tarifit sa hlavne používa v regióne Ríf v Maroku. Početné komunity mimo pohoria Ríf žijú v Wudžda (Oujda), Tandža (Tangier), Titwán (Tetouan), Al-Aráiš (Larache), Fás (Fès), Kasablanke a vo španielskej Melille.  Komunity emigrantov žijú v Holandsku, Belgicku, Nemecku, Francúzsku a vo Španielsku.

Nárečia 
Tarifit má veľké množstvo nárečí.

Písmo 

Podobne ako iné berberské jazyky sa aj tarifit historicky zapisoval rôznymi typmi písma - arabským, latinkou a tifinagom. Do 20. storočia existuje len veľmi málo písomných prameňov v tarifite.

V počas 80. a 90. rokov 20. storočia bolo používanie tifinagu v Maroku zakázané, pričom jeho používatelia boli väznení. V roku 2003 sa v Maroku stal tifinagh oficiálnym písmom. Arabské písmo a latinka sa však používajú neoficiálne a na internete naďalej.

Zdroje

Odkazy 
 Tarifit na Ethnologue
 Webstránka v tarifite

Berberské jazyky
Jazyky v Maroku
Timothy Kopra

Timothy Lennart Kopra (* 9. apríl 1963, Austin, Texas, USA) bol pôvodne vojenský letec, od júla 2000 je americký astronaut, člen oddielu astronautov NASA. V júli 2009 sa po prvýkrát dostal do vesmíru na niekoľkotýždňový pobyt na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) v rámci Expedície 20.

Životopis

Vojak 
Timothy Kopra pochádza z texaského mesta Austin. Roku 1985 získal titul bakalár na Vojenskej akadémii vo West Pointe. Od augusta 1986 slúžil v letectve Armády Spojených štátov. Roku 1995 získal magisterský titul na Georgijskom technologickom inštitúte v oblasti leteckého a kozmického strojárstva. Potom bol skúšobným letcom v nevojenskom testovacom stredisku (US Army Aviation Technical Test Center). Do roku 2000 dosiahol hodnosť major.

Astronaut 
V júli 2000 bol vybraný medzi astronautov NASA. Absolvoval všeobecnú kozmickú prípravu a získal kvalifikáciu letový špecialista. Vo februári 2007 bol vymenovaný za náhradníka Garretta Reismana v Expedícii 16, ktorá odštartovala v marci 2008 a Gregoryho Chamitoffa, ktorý odštartoval v máji 2008. Súčasne sa od leta roku 2007 pripravoval na funkciu palubného inžiniera Expedície 20, so štartom v júni 2009 (let STS-127) a pristátím v auguste 2009 (let STS-128).

Prvý let 
Do vesmíru Kopra odštartoval v raketopláne Endeavour po niekoľkotýždňovom odklade 15. júla 2009, o dva dni neskôr sa raketoplán spojil so stanicou ISS. V posádke stanice vystriedal japonského astronauta Kóičiho Wakatu.

Referencie

Externé zdroje 
  – Oficiálna biografia NASA

Zdroj 

Kozmonauti USA
Osobnosti USA fínskeho pôvodu
Osobnosti z Austinu
Geologický ústav Slovenskej akadémie vied

Geologický ústav Slovenskej akadémie vied bolo vedecké pracovisko SAV sídliace v komplexe SAV na Dúbravskej ceste v Bratislave a tiež na Ďumbierskej ulici v Banskej Bystrici.

V roku 2015 sa ústav spojil s Geofyzikálnym ústavom SAV a vytvoril spojený Ústav vied o Zemi Slovenskej akadémie vied. Dnes predstavuje Geologický odbor Ústavu vied o Zemi SAV.

Zameranie 
Ústav sa špecializuje na komplexný výskum geologickej stavby Západných Karpát a ich vývoja od paleozoika až do konca terciéru. Zameriava sa hlavne na stratigrafiu, paleontológiu, paleogeografiu, sedimentológiu, geochémiu, petrológiu a tektoniku. Ústav viedol výskumy v rámci projektov IGCP UNESCO, Karpatsko-balkánskej geologickej asociácie, VEGA a PHARE. V minulosti ústav vykonával významný výskum porovnania neogénnych súvrství centrálnej Paratethýdy (tím pod vedením Jána Seneša) alebo hornín kryštalinika Západných Karpát s inými karpatskými oblasťami (tím Bohuslava Cambela). Pracovníci ústavu vyučujú na viacerých slovenských univerzitách ako aj Masarykovej univerzite v Brne. Ústav spolupracuje s mnohými zahraničnými vedeckými pracoviskami a významnou mierou sa podieľa na publikačnej činnosti v oblasti geologických vied. Ústav tiež vydáva medzinárodný geologický časopis Geologica Carpathica. Od roku 2004 prevádzkuje geochronologické (Ar) laboratórium CEAL, ktoré je však v súčasnosti mimo prevádzky.

Dejiny 
Prvé pracovisko venujúce sa geológii bolo založené z iniciatívy prof. Andrusova v roku 1953 ako geologická komisia a neskôr geologické laboratórium pri sekcii matematických vied a vied o Zemi. Laboratórium malo oddelenie biostratigrafie a sedimentológie. Oddlenie biostratigrafie viedli postupne Ján Seneš, Ján Bystrický a nakoniec Eduard Köhler. Andrusov viedol geologické laboratórium do roku 1963, neskôr bol riaditeľom Bohuslav Cambel, ktorý založil aj nové oddelenie geochémie. V roku 1976 bolo založené tektonické oddelenie, ktoré viedol Michal Maheľ a v roku 1981 pribudlo oddelenie nerastných surovín v Banskej Bystrici, ktoré viedol Milan Háber a neskôr Ján Spišiak. V rokoch 1990-1996 bol riaditeľom ústavu Eduard Köhler. Po ňom 6 rokov ústav viedol Jozef Michalík, v rokoch 2002 - 2006 Jozef Vozár. Od roku 2006 do roku 2010 bol jeho riaditeľom Jaroslav Lexa. V rokoch 2010 - 2018 ústav riadil Igor Broska.

1. júla 2015 sa stal ústav súčasťou Ústavu vied o Zemi Slovenskej akadémie vied, kde zastrešuje Geologický odbor.

Referencie 

Ústavy Slovenskej akadémie vied
Geológia Slovenska
Richard Zajac

Richard Zajac (* 16. august 1976, Žilina) je slovenský futbalista. 

Zajac je od roku 2006 slovenský reprezentant. 

V júli 2009 utrpel zranenie kľúčnej kosti, pre ktoré nehral 2 mesiace.

Úspechy 
 Pohár UEFA: 1. kolo: 2004
 Slovenský pohár: 2005
 I. liga: 2003

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Richard Zajac na stránke 90minut.pl
 Richard Zajac na stránke MFK Dubnica
 Profil na stránke transfermarkt.de
 „Ak nie v cudzine, doma vyrieši brankársky problém“ - denník Šport

Osobnosti zo Žiliny
Slovenskí futbalisti
Hráči FK Dukla Banská Bystrica
Hráči MFK Dubnica
Hráči Podbeskidzie Bielsko-Biała
Hore (film)

Hore (v anglickom origináli Up) je americký komediálno-akčný animovaný film z roku 2009, produkovaný v Pixar Animation Studios. Príbeh je o podivnom starčekovi a zanietenom skautovi, ktorí letia do Južnej Ameriky v dome, na ktorom sú pripevnené balóny s héliom. Film mal premiéru na otváraní Festivalu v Cannes 2009, ako prvý animovaný film vôbec. Celosvetovo mal premiéru 29. mája 2009 a na Slovensku je premiéra naplánovaná na 23. august 2009. Film Hore je druhý celovečerný film režiséra Petea Doctera (po Monsters, a. s.) a v anglickom origináli v ňom figurujú hlasy Edwarda Asnera, Christophera Plummera, Boba Petersona a Jordana Nagaia. V slovenských kinách film vychádza s dabingom a hlasmi Antona Vaculíka a Bianky Buckovej.

Postavy a obsadenie 
 Edward Asner ako Carl Fredricksen
 Jordan Nagai ako Russell
 Bob Peterson ako Dug
 Alpha
 Kevin'''
 Christopher Plummer ako Charles F. Muntz
 Delroy Lindo ako Beta
 Jerome Ranft ako Gamma
 Elizabeth "Elie" Docter ako Mladá Ellie
 John Ratzenberger ako Tom

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka distribútora
 Oficiálna stránka (po česky)
 Recenzia (SK)

Kreslené filmy USA
Filmy z 2009
Filmy štúdia Pixar
Filmy podľa názvu
Zoznam ministrov školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky



Povereníci a ministri školstva na Slovensku do roku 1989 
Od roku 1920 do Nežnej revolúcie v roku 1989 pôsobilo na Slovensku vo funkcii ministra školstva alebo jej zodpovedajúcej približne 21 ministrov: 

Po vzniku prvej česko-slovenskej republiky v roku 1918 školstve aj na Slovensku rozhodovalo Ministerstvo školstva a národnej osvety v Prahe. Na Slovensku bol Referát školstva. (Minister s plnou mocou pre správu Slovenska bol v rokoch 1920 – 1921 JUDr. Ivan Dérer).
 1919 – 3. 10. 1924 Referát školstva – Anton Štefánek 
 3. 10. 1924 - Referát školstva – Dr. Ivan Markovič
 1926 – Dr. Milan Hodža minister školstva a národnej osvety a školstva ČSR 

(Zrušenie úradu Ministra s plnou mocou pre Slovensko)

 1929 – 1934 JUDr. Ivan Dérer minister školstva a národnej osvety
 7. októbra 1938 - 20. januára 1939 Matúš Černák HSĽS-SSNJ 
 20. januára 1939  - 5. septembra 1944 Jozef Sivák HSĽS-SSNJ 
 5. septembra 1944 - 4. apríla 1945 Aladár Kočiš HSĽS-SSNJ 
 1. 9. - 5. 9. 1944 Alexander Bahurinský a Jozef Lettrich 
 7. októbra 1944 - 23. októbra 1944 Ladislav Šimkovič 
 7. februára 1945 - 21. februára 1945 Vavro Šrobár 
 21. februára 1945 - 11. apríla 1945 Ondrej Pavlík
 1945 – 1950 Ladislav Novomeský Dr. h.c. povereník školstva a osvety
 1950 – 1953 a 1953-1958 prof. PhDr. Ernest Sýkora, CSc. povereník školstva a kultúry
 5. marca 1953 - 24. septembra 1953 Ondrej Klokoč povereník školstva a kultúry
 1959 – 1962 RSDr. Vasiľ Biľak povereník školstva a kultúry
 1963 – 1970 doc. PaedDr. Matej Lúčan povereník pre školstvo SSR
 1970 – 1976 prof. Ing. Štefan Chochol, CSc. minister školstva SSR
 1976 – 1986 prof. Ing. Juraj Buša, CSc. minister školstva SSR
 1986 – 1989 prof. PhDr. Ľudovít Killár, CSc. minister školstva, mládeže a telesnej výchovy SSR

Ministri školstva po roku 1989 
Toto je zoznam ministrov z Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky:

 

Po Nežnej revolúcii sa na poste ministra školstva vystriedalo 22 ministrov, z ktorých len dvaja Eva Slavkovská a Ján Mikolaj pôsobili celé 4 ročné funkčné obdobie.

Zdroj 
Fotografie 18 ministrov školstva (po Plavčna) po roku 1989 (Galéria HN Online)

Poznámka

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam mininistrov kultúry

 
Školstva, vedy, výskumu a športu
Čerešňa

Čerešňa môže byť:
 v niektorých systémoch rod rastlín z čeľade ružovité, ktorý sa po latinsky volá Cerasus, v iných systémoch slovenské rodové meno zodpovedajúcich druhov z rodu Prunus, pozri čerešňa (Cerasus)
 (najmä ako opak višne:) čerešňa vtáčia (lat. Cerasus avium, synonymum: Prunus avium)
 plod rastliny z predchádzajúcich dvoch odrážok, pozri pod čerešňa (Cerasus) alebo čerešňa vtáčia
 drevo z čerešne vtáčej (alebo výrobok z neho), synonymum: čerešňové drevo, pozri čerešňové drevo
 plastová dyha štruktúrou a farbou podobná tomuto drevu, pozri čerešňa (dyha)

Čerešne môže byť:
 množné číslo slova čerešňa
 pieseň Hany Hegerovej, pozri Čerešne (pieseň H. Hegerovej)
 slovenský film z roku 2019, pozri Čerešne (film z roku 2019)
Orech

Orech môže byť:
 rod rastlín (ovocný strom) alebo plod rastlín z tohto rodu (najmä orecha kráľovského), pozri orech (rod)
 orech kráľovský (rastlina a/alebo jej plod)
 drevo zo stromov tohto rodu (prípadne aj z iných rodov napr. z druhu Lovoa kleineana), pozri orechové drevo 
 výrobok z tohto dreva
 plastová dyha štruktúrou a farbou podobná tomuto drevu, pozri orech (dyha)
 skrátene čierny orech (drobné triedené uhlie) 
 v kuchárstve: druh veľmi kvalitného mäsa zo stehna, pozri orech (mäso)
 v hudbe: nultý pražec
 v poľovníctve: samičí pohlavný orgán u líšky a vydry
 (iný) predmet, najmä plod, ktorý podobou pripomína plod vyššie uvedeného rodu
 časté meno psa resp. ľudové označenie menšieho miešaného psa
 priezvisko, pozri Orech (priezvisko)

Pozri aj 
 oriešok
 kokosový orech
Žofia Bosniaková

Barónka Žofia Bosniaková alebo Žofia Bošňáková () z Veľkého Bielu (* 2. jún 1609, Šurany – † 28. apríl 1644, Strečno) bola uhorská šľachtičná, po smrti uctievaná ako svätica, aj keď k jej oficiálnej kanonizácii doposiaľ nedošlo.

Životopis 

Narodila sa v rodine uhorského šľachtica a významného protitureckého bojovníka Tomáša Bosniaka na Šurianskom hrade. 
Začiatkom roku 1626 sa ako 17-ročná vydala za baróna Michala Serényiho, ktorý mal viaceré majetky na Morave, preto po svadbe Žofia odišla na jeho hrad Světlov v Bojkoviciach. Toto manželstvo trvalo veľmi krátko, pretože Michal Serényi 10. marca 1626 zomrel. Jej druhým manželom bol neskorší palatín František Vešeléni. Po svadbe v roku 1630 sa presťahovala do renesančného kaštieľa v obci Teplička nad Váhom. Tu sa jej narodili obaja synovia: Adam 1630 a Ladislav 1633. Jej život sa vyznačoval štedrosťou a obetavosťou voči poddaným. Zomrela roku 1644 v chýre svätosti.

Uctievanie 

Žofia bola pochovaná v kaplnke na Strečnianskom hrade. V roku 1729 preniesli slávnostne jej ostatky do kostola v Tepličke nad Váhom, kde boli neporušené uchovávané až do 1. apríla 2009, keď ich zničil psychický narušený muž zo Žiliny. Dnes sa v kostole v truhle nachádzajú len obhorené kosti. V apríli 2012 boli na Strečnianskom hrade opäť uložené jej umelecky reštaurované pozostatky. Jej vernú podobu vymodeloval tím pod vedením akademického maliara Stana Lajdu.

Koncom 20. storočia Ján Chryzostom kardinál Korec vyzval na blahorečenie Žofie Bosniakovej. Proces blahorečenia však ešte nebol ukončený.

Referencie

Pramene 
 HROMNÍK, Milan: Žofia Bošňáková. Trnava : Dobrá kniha, 2009 
 ZRUBEC, Laco: Žofia Bosniaková. Bratislava : Ikar, 2005

Externé odkazy 
 Podpaľač zničil vzácnu múmiu Žofie Bosniakovej

Žofia
Osobnosti zo Šurian
Osobnosti na slovenských poštových známkach
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici