Ján Botto

Ján Botto, pseudonym Janko Maginhradský (* 27. január 1829, Vyšný Skálnik – † 28. apríl 1881, Banská Bystrica), bol slovenský romantický básnik, autor balád a povestí inšpirovaných ľudovou poéziou. Žil v období romantizmu .

Rodina 
 Otec: Juraj Botto
 Matka: Katarína Gajdáčova

Životopis 
Ján Botto sa narodil vo Vyšnom Skálniku, pochádzal z roľníckej rodiny. Študoval na latinskej škole v Ožďanoch v rodnom Malohonte, od roku 1843 na lýceu v Levoči, kde bol aktívnym členom Jednoty mládeže slovenskej. Prispieval do literárnych časopisov Sokol a Orol. Zapájal sa do národno-kultúrnych podujatí, bol zakladajúcim členom Matice slovenskej, členom jej literárneho odboru, patrónom slovenského gymnázia v Revúcej. Bol romantický básnik, autor balád a povestí. 

Prvotiny publikoval v rukopisných zábavníkoch levočského lýcea (Život, Holubica, Považie). Čerpal z ľudovej poézie, jej námetov, obraznosti a symboliky. Obraz súčasného Slovenska premietal do alegorického sveta povestí, svojím rozprávkovým námetom dával vlastenecký podtext. 

Najväčší úspech dosiahol básňou Smrť Jánošikova, komponovanou metódou kontrastu. Cez postavu ľudového hrdinu sa vyslovoval o dobových problémoch a situácii v národnom živote, aktualizoval ľudové tradície a zvýraznil v nej hodnoty živé aj v tom období. 

Z ľudových tradícií si vzal námety aj pre balady. Neaktualizoval ich, rešpektoval postupy baladického žánru, zvýrazňoval v nich predovšetkým tragické životné pocity. 

Inšpiroval sa aj slovenskou národnou poéziou, ktorú voľnejšie adaptoval. Jeho poézia dôsledne využívala melodiku ľudovej poézie. Ukázala na nové možnosti básnického zobrazenia skutočnosti oživovaním ľudovej tradície a vystihnutím národného koloritu. 

Vyslovoval sa aj k aktuálnym dobovým otázkam, zaujímal k nim postoj a spoločensky sa angažoval. Písal vlastenecké a príležitostné básne, v ktorých reagoval na dôležité udalosti v národnom živote. Vzdal v nich aj hold významným osobnostiam národnej kultúry – Kollárovi a Sládkovičovi. Prekladal zo slovanskej poézie (A. Mickiewicz, A. S. Chomiakov) a z maďarčiny (S. Petöffi).

Charakteristika  
Botto patrí popri Samovi Chalupkovi, Andrejovi Sládkovičovi a Jankovi Kráľovi medzi najvýznamnejších básnikov slovenského romantizmu. Bol najmladším štúrovským básnikom. Jediný z nich neštudoval v Bratislave, nezúčastňoval sa na prácach v Ústave reči a literatúry československej a stretol sa s Ľudovítom Štúrom. Stretol sa aj s myšlienkami bratislavskej mládeže v Levoči pod vedením Jána Francisciho a svojimi dielami sa zaradil medzi najlepších zo Štúrovej básnickej školy. Celý život sledoval pozorne slovenské národné a kultúrne úsilia a podporoval ich. Agitoval a zbieral na Maticu slovenskú. S príspevkom dvesto zlatých sa stal zakladateľom a patrónom revúckeho slovenského gymnázia.

Vplyv štúrovcov 
Jedným z najdôležitejších a najpodstatnejších vecí, ktoré ho ovplyvnili, bolo práve štúdium v Levoči. Ešte v roku 1856 založil pri levočskom lýceu podľa bratislavského vzoru Slovenskú spoločnosť Michal Hlaváček, v ktorej si národne uvedomelí študenti doplňovali vedomosti hlavne zo slovenskej gramatiky, literatúry a histórie. Učili sa samostatne vystupovať, na spoločné zasadnutia prinášali vlastné náučné a beletristické práce a sami si ich posudzovali. Väčšinou sa zaoberali poéziou. To vysvetľuje Bottov neskorší vzťah k poézii a jeho zameranie na básnické skladby, no básnicky sa začal prejavovať už v Levoči.

Predrevolučné roky 1840 – 1847 
Táto spoločnosť vydala roku 1840 výber zo svojej poézie v almanachu Jitřenka. Takmer okamžite bol almanach zakázaný, kvôli slovanskému charakteru básní, maďarskou tlačou. Výsledkom tejto udalosti bol zákaz slovenských spoločností na všetkých vyšších školách okrem Bratislavy, Levoče a Banskej Štiavnice. V roku 1843 pozbavil bratislavský cirkevný konvent Ľudovíta Štúra námestníctva profesora Katedry reči a literatúry československej. Na protest opustilo bratislavské lýceum dvadsať študentov. Trinásti odišli do Levoče, lebo tamojšie lýceum bolo prakticky v slovenských rukách. So študentmi z Bardejova odišiel aj Štúrov spolupracovník Ján Francisci. Ján Francisci mal na Bottu veľký vplyv, ktorý okrem iného zbieral s Pavlom Dobšinským slovenské ľudové piesne a rozprávky. Botto taktiež začal zbierať ľudovú slovesnosť, čo sa odzrkadlilo v jeho tvorbe. Jeho zbierka povestí vyšla u Pavla Dobšinského. Aj po posilnení Spoločnosti bratislavskými študentmi bolo jej postavenie neisté, kým ju roku 1845 definitívne nezakázali. Ján Francisci v Levoči zostal a združil slovenskú mládež do súkromnej Jednoty mládeže slovenskej. Mladý Botto sa už ako šestnásťročný člen Jednoty zriekol pitia a fajčenia. Takéto združenia boli aj v iných mestách a všetky sa združili do Jednoty mládeže slovenskej pod vedením Francisciho až do revolučnej jari roku 1848, kedy zanikla. V roku 1846 sa zúčastnil na založení rukopisného časopisu levočských študentov Holubica s prílohou Sokol.

Tvorba 
Ján Botto bol reprezentatívnym básnikom Jednoty a tu sa ukázalo Bottovo nadanie, keď prispieval do študentských rukopisných zábavníkov Život, Holubica a Považie. Do časopisov prispieval pod pseudonymom Janko Maginhradský (J. M-ski). Tento pseudonym si vybral podľa vrchu nad jeho rodiskom. Jeho básnické začiatky spadajú do obdobia, keď slovenský literárny romantizmus nadobúda vyhranenejšiu podobu. Hlásil sa k Francisciho ideovo-umeleckému programu a usilovne tvoril. Až do svojho odchodu z Levoče roku 1847 patril medzi najusilovnejších účastníkov Jednoty. Medzi svojimi druhmi sa vyznačil ako najplodnejší a najnadanejší. Jeho prvá tlačená báseň Hrob vyšla v časopise Orol tatranský. Prvotiny publikoval v rukopisných zábavníkoch levočského lýcea (Život, Holubica, Považie), neskôr prispieval do literárnych časopisov Sokol a Orol.

Čerpal z ľudovej poézie, jej námetov, obraznosti a symboliky. Obraz súčasného Slovenska premietal do alegorického sveta povestí, svojím rozprávkovým námetom dával vlastenecký podtext. Cez postavu ľudového hrdinu sa vyslovoval o dobových problémoch a situácii v národnom živote, aktualizoval ľudové tradície a zvýraznil v nej hodnoty živé aj v tom období. Z ľudových tradícií si vzal námety aj pre balady, ktoré neaktualizoval, ale rešpektoval postupy baladického žánru. Inšpiroval sa aj slovenskou národnou poéziou, ktorú voľnejšie adaptoval. Najväčší úspech dosiahol básňou Smrť Jánošikova. 

Vyslovoval sa aj k aktuálnym dobovým otázkam, zaujímal k nim postoj a spoločensky sa angažoval. Písal vlastenecké a príležitostné básne, v ktorých reagoval na dôležité udalosti v národnom živote. Vzdal v nich aj hold významným osobnostiam národnej kultúry – Kollárovi a Sládkovičovi. Okrem vlastnej tvorby a zbierania ľudovej slovesnosti tiež prekladal zo slovanskej a maďarskej poézie (Mickiewicza, Chomiakova a Petöfiho).

Diela

Alegorické skladby 
 – Sovietsky zväz a nacizmus
 – Povesti slovenské
1846 – Báj na Dunaji 
1847 – K mladosti 
Poklad Tatier
Obraz Slovenska 
Orol, Orol vták

Balady 
Dva hroby
Z vysokých javorov lístočky padajú 
Tajný šuhaj 
Práčka na Rimave 
Rimavín 
Žltá ľalia 
Ctibor 
Margita a Besná 
Lucijný stolček

Vlastenecké a príležitostné básne 
Vojenské piesne 
Duma nad Dunajom 
K holubici 
Ohlas na „Hlas z Martina“, 6. lipeň 
1861 – Ku dňu 6. júna (vítanie martinského memorandového zhromaždenia)
4. august 1863, pri príležitosti vzniku Matice slovenskej
Nad mohylou J. Kollára 
Dumka na blahú pamäť Sládkovičovu 
Nad hrobom Sládkovičovým pri sadení lipy 
K hodom Slávy 
12. január 1870 
Vrahom
vítal Memorandum, založenie MS, Kníhtlačiarenského učastinárského spolku, pozdravil Slovanský zjazd v Moskve, vyslovil rozhorčenie nad zatvorením slovenského gymnázia v Revúcej
 Pochod
 Kukučka
Sen Babylonov

Skladby 
1846 – Pieseň Jánošíkova 
1858 – Krížne cesty 
1862 (publikované) – Smrť Jánošíkova (vznik 1846-1858)
o Alžbete Báthoryčke – ostala v rukopise

Ľudové povesti 
1846 – Báj na Dunaji 
Báj Maginhradu 
Báj Turca 
Povesť bez konca

Ďalšie 
1880 – Spevy Jána Bottu, súbor jeho poézie
Ohlas ukrajinskej dumky 
Krakoviaky 
Pochod juhoslovanský 
Ohlas srbskej piesne 
Čachtická pani

Pamiatky
 pamätná tabuľa v Banskej Bystrici na Lazovnej ul. č. 11 na dome, kde žil a zomrel
 rukopisná pozostalosť v LAMS
 rodný dom vo Vyšnom Skálniku s pamätnou tabuľou (1967)
 náhrobný pomník a hrob v Banskej Bystrici
 pamätná izba  a pamätník v rodisku (1967)

Literatúra 
 Slovenský biografický slovník, I. zv. (A - D). Martin : Matica slovenská, 1986, s. 307  308.
 VONGREJ, Pavol: Dvaja romantici : prípad Janko Kráľ a Ján Botto. Martin : vydavateľstvo Matice slovenskej, 1994. 240 s. ISBN 80-7090-288-4

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrikeevajelického zboru v Nižnom Skálniku; záznam číslo 1
 Záznam o úmrtí v matrike evanjelického cirkevného zboru v Banskej Bystrici
 Ján Botto (zlatyfond.sme.sk)
 Dielo Smrť Jánošíkova PDF

Iné projekty 

Štúrovci
Narodenia v 1829
Úmrtia v 1881
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí básnici
Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Osobnosti z Vyšného Skálnika
Osobnosti Evanjelického lýcea v Levoči