joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Joseph Albert Walker

Joseph Albert „Joe“ Walker (* 20. február 1921, Washington, Pensylvánia, USA – † 8. jún 1966, neďaleko Barstow, Kalifornia) bol americký skúšobný pilot a astronaut, držiteľ mnohých svetových leteckých rekordov.

Životopis 

Na univerzite Washington and Jefferson College získal titul bakalára fyziky v roku 1942. Počas druhej svetovej vojny bol vojenským pilotom.

K NACA (neskôr reorganizovanej na NASA) nastúpil v roku 1951 ako skúšobný pilot na Edwardsovej leteckej základni v Kalifornii. Lietal s lietadlami typu D-558-1 Skystreak, X-1, X-3 Stiletto, X-4 Bantam, X-5, X-15, B-47, F-100 Super Sabre, F-101 Voodoo, F-102 Delta Dagger, F-104 Starfighter. Zúčastňoval sa experimentálnych letov s cieľom ustanoviť svetové rekordy v rýchlosti lietadiel, napríklad na X-1E letel Walker celkovo 21-krát, pričom pri 17. lete dňa 8. októbra 1957 dosiahol rýchlosť M = 2,24. V máji 1960 sa stal svetovým rekordmanom za dosiahnutie rýchlosti 3 397 km/h na experimentálnom raketopláne North American X-15 (predchodca kozmických raketoplánov).

Dňa 19. júla a 22. augusta 1963 uskutočnil s X-15 lety nad hranicu 100 kilometrov – hranica vesmíru. Tieto lety boli jediné suborbitálne lety raketového lietadla do letov SpaceShipOne v roku 2004. Zároveň ho tieto lety kvalifikovali ako astronauta podľa pravidiel U.S. Air Force a Medzinárodnej leteckej federácie (Fédération Aéronautique Internationale, FAI), ale nie podľa pravidiel Komisie pre výskum vesmíru (COSPAR). Joe Walker bol prvým človekom, ktorý letel s lietadlom do vesmíru dvakrát.

Tragicky zahynul nad základňou Edwards vo svojich 45 rokoch pri zrážke svojho lietadla F-104 s lietadlom XB-70 pri reklamnom natáčaní pre firmu General Electric.

Iné projekty

Zdroj 

Letci USA
Kozmonauti USA
Osobnosti z Pensylvánie
Obete leteckých katastrof
Testovací piloti USA
Anousheh Ansariová

Anousheh Ansariová (, ; * 12. september 1966, Teherán, Irán) je americká podnikateľka, spoluzakladateľka a predsedníčka spoločnosti Prodea Systems, Inc. Medzi jej obchodné úspechy patrí tiež spoluzaloženie a riadenie spoločnosti Telecom Technologies, Inc. (TTI). Dňa 18. septembra 2006 sa stala prvým Iráncom vo vesmíre a prvou vesmírnou turistkou.

Bola svedkom iránskej revolúcie v roku 1979 a v roku 1984 vo veku 18 rokov emigrovala do USA. Získala titul bakalár na Univerzite George Masona (George Mason University) v obore elektrotechnika a informatika a titul magister na Univerzite George Washigtona (George Washington University).

Ansariová spolu so svojim manželom Hamidom a švagrom Amirom v roku 1993 založili TTI. V roku 2000 spoločnosť kúpil Sonus Networks. Spolu so svojim švagrom Amirom Ansarim vložila niekoľko miliónov na cenu nadácie Ansari X Prize pre prvý opakovaný neštátny štart kozmickej lode. Cena bola na ich počesť nazvaná Ansari X Prize.

Let do vesmíru 
V marci 2006 prenikli informácie, že Anusheh Ansariová trénuje na let Sojuzu na Medzinárodnú vesmírnu stanicu. Mala letieť na Sojuze TMA-10 začiatkom roku 2007. 21. augusta 2006 bol turista Daisuke Enomoto zo septembrového letu Sojuz TMA-9 vyradený zo zdravotných dôvodov a Ansariová sa dostala na jeho miesto.

Sojuz TMA-9 odštartoval 18. septembra 2006 O 06:08 SELČ s Ansariovou, Michailom Ťurinom a Michaelom López-Alegríom. Počas letu robila pre Európsku vesmírnu agentúru niekoľko experimentov napr. ako vplyv radiácie na členov posádky ISS, vplyv zmien v svalstve na bolesti chrbta a iné. Ansariová sa na Zem vrátila  spolu s predchádzajúcou 13. posádkou stanice ISS v lodi Sojuz TMA-8 29. septembra o 03:13 SELČ.

Externé odkazy 

  Osobné stránky
  Blog 
  centrum.cz Do vesmíru poletí prvá žena-turistka, Američanka Ansariová

Vesmírni turisti
Iránski podnikatelia
Iránski inžinieri
Podnikatelia USA
Inžinieri USA
Kozmonauti USA
Iránski kozmonauti
Kozmonautky
Osobnosti z Teheránu
Osobnosti USA perzského pôvodu
Naturalizované osobnosti USA
Obchodný dom Dunaj

Obchodný dom Dunaj alebo staršie Obchodný dom Brouk a Babka je budova na Námestí SNP v Bratislave. Navrhol ho autor Christian Ludwig v rokoch 19351936 a je to národná kultúrna pamiatka.

Pre obchodných podnikateľov Brouka a Babku postavil bratislavský architekt Ch. Ludwig na preluke vtedajšieho Námestia republiky v roku 1936 veľmi úsporne riešený obchodný dom – dnes Obchodný dom Dunaj v Bratislave.

Pôdorys, nosný systém, dispozícia 
Železobetónový skelet s voľným pôdorysom 26 x 19,5 m bol postavený v kompaktnej zástavbe námestia, ktoré v tom čase prežívalo stavebnú konjunktúru.

Šesť nadzemných a dve podzemné podlažia tvoria voľné veľkoplošné priestory predajní a technickej obsluhy, prevádzka je prehľadná a variabilná.

Dispozícia objektu je navrhnutá podľa zásad amerických obchodných domov.

V ľavom rohu dispozície je situované komunikačné jadro objektu – dvojramenné schodisko a dva výťahy.

Na prízemí sú pred zasunutým hlavným vstupom tri izolované štvorstranné výklady, ktoré odľahčujú parter objektu, sú to celosklenené oblé solitéry s kamenným soklom.

V budove je prvýkrát na Slovensku použité Critallové kúrenie.

Fasáda 
Jednoduchú fasádu členia horizontálne pásy okien, ktoré osvetľujú predajne a vertikálne okná schodiska, vďaka čomu je aj z exteriéru ľahko čitateľná dispozícia budovy, pričom okná sú z väčšej časti použité otočné o 180 stupňov a zasklené Termoluxom.

Fasáda je obložená bledozeleným keramickým obkladom a okná lemujú oblé profily z nehrdzavejúcej ocele, ktoré dodávajú objektu luxusnú jedinečnosť.

Zaujímavá je aj nočná iluminácia objektu - priečelie v noci osvetľuje po celom obvode dlhý líniový neón, ktorý zdôrazňuje asymetrickosť fasády.

Zaujímavosti 
Objekt odovzdali do užívania krátko po začatí výstavby.

Obchodný dom patrí k vrcholným dielam funkcionalizmu na Slovensku a považuje sa aj za architektovo vrcholné dielo, jeho forma zodpovedala novému slohovému názoru, značné bolo aj využitie technických prvkov a priemyselnej výroby.

Koncom deväťdesiatych rokov bola budova obnovená podľa projektu J. Bahnu.

Napriek poddimenzovaným komunikáciám sa stavba aj dnes, po modernizácii interiérov využíva na pôvodný účel, aj keď po výstavbe veľkých obchodných domov v meste stratil svoj prvotný funkčný význam.

Pramene 
 Moravčíková, H.: Tradícia a novátorstvo v architektonickom diele Christiana Ludwiga, Architektúra a Urbanizmus 31, 1997, č.4,s. 194-195.
 Dulla, Matúš a Moravčíková, H.: Architektúra Slovenska v 20. storočí, vydavateľstvo Slovart Bratislava, 2002.
 Krivošová,J. a Lukáčová, E.: Premeny súčasnej architektúry Slovenska, vydavateľstvo Alfa, s.17,18.
 Kusý, Martin: Architektúra na Slovensku 1918-1945, vydavateľstvo Pallas Bratislava 1971.

Budovy v Bratislave
James Benson Irwin

James Benson „Jim“ Irwin (* 17. marec 1930, Pittsburgh – † 8. august 1991, Glenwood Springs) bol americký astronaut, člen expedície Apollo 15, ktorý ako ôsmy človek chodil po Mesiaci.

Život

Mladosť a výcvik 
Narodil sa síce v Pittsburghu, ale mladosť prežil v Colorado Springs. Vysokú školu absolvoval v Salt Lake City v Utahu. Stal sa z neho námorný inžinier a v roku 1951 absolvoval aj námornú akadémiu. Potom pokračoval v štúdiu na univerzite v Michigane, odbor letecké inžinierstvo, diplom získal roku 1957. Letecký výcvik absolvoval na vojenských základniach v Texase. Stal sa z neho vynikajúci testovací pilot, nalietal 6650 hodín, mal aj vážnu nehodu s množstvom zranení. Do NASA, strediska amerických kozmonautov, sa dostal v apríli 1966. Najskôr sa zacvičil do funkcie člena záložnej posádky Apolla 12, potom už do vesmíru letel.

Let do vesmíru 
Svoj let na Mesiac odštartoval s kolegami A. M. Wordenom a D. R. Scottom z Cape Canaveral 26. júla 1971 vo svojich 41 rokoch a to po piatich rokoch príprav. Cieľom expedície bolo nájsť najstaršiu horninu Mesiaca – zvanú ako "biely kameň". Počas rekordných troch dní na Mesiaci nazbierali takmer  hornín, k čomu im pomohol po prvýkrát použitý mesačný automobil "Rover 1". Ich štart z Mesiaca po prvýkrát snímala kamera. Na Zem sa vrátili 7. augusta.

Škandál so známkami 
Už krátko po pristátí bolo celé mužstvo Apolla 15 vybrané za náhradníkov pre let Apolla 17. V priebehu nasledujúceho roku sa prevalila ich aféra so známkami. Scott, Worden a Irwin mali vziať 398 poštových známok so spomienkou na ich let a sto z nich predať nemeckému obchodníkovi s poštovými známkami. Zisk z predaja bol použitý na založenie zvereneckého fondu pre deti posádky Apolla 15. Aj keď ich čin nebol nezákonný, a napriek skutočnosti, že NASA zavierala oči pred podobnými aktivitami pri skorších letoch, administratíva rozhodla, že Scott a jeho posádka budú príkladne potrestaní a nikto z nich do vesmíru znovu nepoletí.

Po lete 
Plukovník Irwin odišiel vo svojich 42 rokoch dňa 1. augusta 1972 z armády aj z NASA. Po návrate z Mesiaca napísal veľa kníh o svojej ceste do kozmu. Stal sa kazateľom a v Colorade založil organizáciu Výškový let (High Flight Foundation). Tá sa venuje šíreniu evanjelia po celom svete. Napísal tiež knihu To Rule the Night, kde svoj život aj let popísal. Neskôr napísal viacero kníh. Bol ženatý a mal štyri deti. V máji 1990 tiež navštívil Česko-Slovensko. Mal pritom aj prednášku v amfiteátri v Bratislave. Pri tejto návšteve odovzdal prezidentovi Václavovi Havlovi česko-slovenskú vlajku, ktorá bola na palube veliteľského modulu Endeavour počas letu Apollo 15. V auguste 1991 zomrel na infarkt myokardu.

Literatúra 
 Viac ako pozemšťan, 1990, Bratislava, Rada bratskej jednoty baptistov na Slovensku.

Externé odkazy 
 Oficiálny životopis na stránkach NASA 
 Návštěva v Československu

Kozmonauti USA
Letci USA
Testovací piloti USA
Príslušníci United States Air Force
Lunárni kozmonauti
Program Apollo
Osobnosti z Pittsburghu
Osobnosti NASA
Osobnosti USA škótskeho pôvodu
Osobnosti USA írskeho pôvodu
Chlorid horečnatý

Chlorid horečnatý (MgCl2) je biela, hygroskopická látka, ktorá tvorí niekoľko hydrátov so všeobecným vzorcom MgCl2•x(H2O). Táto zlúčenina je typický iónový halogenid, ktorý sa veľmi dobre rozpúšťa vo vode. Chlorid horečnatý sa získava z morskej vody. Bezvodý chlorid horečnatý sa používa na výrobu kovového horčíka.

Použitie 
 Vodný roztok sa používa na plnenie nemrznúcich zmesí. Napríklad sa používa na plnenie pneumatík, ako záťaže traktorov.
 Elektrolýzou taveniny chloridu horečnatého sa vyrába kovový horčík.

V niektorých krajinách (napríklad v Česku a Slovinsku) sa v nepatrnom rozsahu používa ako posypová soľ (resp. prímes) na zimný posyp. Je však vhodný iba pre likvidačný posyp, nie pre preventívne posyp.

Výroba 
Chlorid horečnatý je možné vyrobiť napríklad neutralizáciou hydroxidu horečnatého kyselinou chlorovodíkovou:
Mg(OH)2 + 2 HCl → MgCl2 + 2 H2O

ďalšou možnosťou prípravy je spaľovanie kovového horčíka v elementárnym chlóru:
Mg + Cl2 → MgCl2

Podobné látky 
 Bromid horečnatý
 Fluorid horečnatý
 Jodid horečnatý
 Chlorid bárnatý
 Chlorid berýlnatý
 Chlorid rádnatý
 Chlorid strontnatý
 Chlorid vápenatý

Referencie

Iné projekty

Literatúra 
 Dr. Heinrich Remy, Anorganická chémia 1. diel, 1. vydania 1961

Zdroj 

Horečnatý
Horečnatý
Zlúčeniny horčíka
A12CC - Horčík
Metalohalogenidy
Potravinárske aditíva
Nicolas Anelka

Nicolas Anelka (* 14. marec 1979, Versailles, Francúzsko) je bývalý francúzsky futbalista, ktorý hral na pozícií útočníka a ofenzívneho záložníka. 

Po získaní ocenenia Mladý hráč roku 1998-99 a impozantnom štarte kariéry za FC Arsenal, viackrát zmenil klub. V januári 2012 sa stal hráčom čínskeho klubu Shanghai Shenshua kam prestúpil z Chelsea FC. Prestup mu zaručil ročný príjem 10,6 milióna eur a patril tak k najlepšie plateným futbalistom planéty. 

V septembri 2014 prestúpil do indickej ligy Indian Super League do klubu Mumbai City FC. Pri jeho debute 28. októbra 2014 proti Chennaiyin FC tím prehral 1:5.

V minulosti hral aj vo francúzskom národnom družstve, no po katastrofálnom výsledku na MS 2010 ukončil reprezentačnú kariéru.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Profil na chelseafc.com 
 Profil na transfermarkt.co.uk
 Profil na National Football Teams.com

Francúzski národní futbalisti
Hráči Paris Saint-Germain FC
Hráči Arsenal FC
Hráči Manchester City FC
Hráči Bolton Wanderers FC
Hráči Fenerbahçe SK
Hráči Chelsea FC
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2000
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2008
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Majstri Európy vo futbale
Osobnosti z Versailles
Francúzske osobnosti martinického pôvodu
Avion (obytný a obchodný blok)

Avion je obytný a obchodný blok v Bratislave, ktorý v rokoch 1930–31 vystavali na území pôvodnej obce Blumentál. Dnes ho obklopujú ulice Americké námestie, Floriánske námestie a Májkova ulica.

História 
Pôvodne družstevný blok, v ktorom sa spája kompaktná zástavba s riadkovou zástavbou, vznikol na základe užšej súťaže. Súťaž sa konala v roku 1929. Zúčastnili sa jej Klement Šilinger a Josef Marek, ktorého nakoniec poverili vypracovaním výsledného projektu. Starú zástavbu námestia odstránili v 20. rokoch 20. storočia a za jedenásť mesiacov postavili v rokoch 1930-31 družstevný obytný a obchodný dom s názvom Avion.

Architektonický výraz 
Blok je v spodných podlažiach kompaktný, kým vyššie poschodia tvoria tri oddelené krídla. Krajné majú šesť poschodí, stredné sedem. Architektúra hmoty má jednoduchý funkcionalistický ráz. Skladá sa z pravouhlých hranolových foriem, členených výraznými hrebeňovo vyrezanými lodžiami. Architekt skombinoval ucelený mestský parter s funkcionalistickým riadkovým usporiadaním hmôt vyšších podlaží.

Dispozičné riešenie 
Avion predstavuje pokrok vo svojom štandarde funkčnej náplne jednotlivých priestorov a miestností. Na prízemí je 25 predajní a šesť vchodov do bytovej časti. V Avione sa nachádza spolu 118 jednoizbových až štvorizbových bytov. Byty sú prístupné zo schodišťa, každý má vlastnú predsieň, kuchyňu, komoru, kúpeľňu, oddelené WC a pivnicu. Byty v bočných krídlach sú priečne vetrateľné, v strednom krídle orientované na jednu fasádu.

Konštrukčné riešenie 
Pri realizácii bola použitá technológia liateho betónu, konštrukcia je tvorená železobetónovým rámovým skeletom.

Galéria

Iné projekty

Zdroj 

 Matúš Dulla, Henrieta Moravčívková: Architektúra Slovenska v 20. storočí. Bratislava 2002, str. 107-108
 Foltýn: Slovenská architektúra a Slovenský staviteľ. Bratislava 1931 – 1932, str. 41-49
 Avion, Blumentál

Stavby v Bratislave
Architektúra z 1931
Avion

Avion (z fr. avion – lietadlo) môže označovať:
 obytný a obchodný blok v Bratislave, pozri Avion (obytný a obchodný blok)
 nákupné stredisko, pozri Avion Shopping Park
 vrtuľník J. Bahýľa, pozri Ján Bahýľ
 slovenská hudobná skupina, pozri Avion (hudobná skupina)
 francúzske mesto, pozri Avion (Pas-de-Calais)
 francúzsky kantón, pozri Avion (kantón)

Pozri aj 
avión
Giacomo Barozzi da Vignola

Giacomo Barozzi da Vignola alebo Jacopo Barozzi da Vignola alebo len Vignola (* 1. október 1507, Vignola, Taliansko – † 7. júl 1573, Rím) bol taliansky architekt, teoretik a pisateľ traktátov.

Medzi jeho najvýznamnejšie diela patria Villa Farnese v Caprarole a jezuitský kostol Najsvätejšieho mena Ježiš v Ríme.

Dielo 
   Vignola: Palazzo Boncompagni, potom Benelli (1538-1545).
   Bologna: Projekt fasády Baziliky di San Petronio (ca 1545).
   Rím: Villa Giulia (1550), postavená pre Júlia III del Monte, s následnými zásahmi Vasariho a Ammannatiho.
   Bagnaia: Villa Gambara, potom Lante (ca 1566).
   Caprarola: Palazzo Farnese (1559-1573).
   Rím: Projekt kostola Sant'Anna dei Palafrenieri vo Vatikáne (ca 1570).
   Rím: Kostol Il Gesù (1568), s pozdĺžnym pôdorysom; Fasáda je od Giacoma della Porta; interiérová výzdoba je baroková.
   Rím: Kostol Sant'Andrea sulla via Flaminia (1552-1554), s kopulou a tamburom oválnej formy na pravouhlom pôdoryse.
   Assisi: Práce na bazilike Santa Maria degli Angeli.
   Rím: Kostol Santa Maria dell'Orto (1576-78); len fasáda je od Vignoly.
   Oriolo Romano: Námestie Umberto I a Fontana delle Picche.
   Piacenza: Palazzo Farnese (1558-1568) začatý po projekte Francesca Paciotta; Vignola kompletne zmenil projekt, ktorý potom nebol dokončený.
   Grotte di Castro: Mestský palác (projekt z 1568); následne zmenený.
   Poli: Villa Catena.
   Rím: Orti Farnesiani al Palatino.
   Capranica: Kostol Madony del Piano.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Jacopo Barozzi from Vignola 
 Paolo Zauli: JACOPO BAROZZI FROM VIGNOLA Life and Work 
 Gardens designed by Giacomo Barozzi da Vignola 

Talianski architekti
Pchjongčchang

Pchjongčchang (kórejsky 평창) je juhokórejské mesto a tretí najväčší okres v štáte. Nachádza sa v severovýchodnej časti územia, v provincii Kangwon-do (강원도), približne 180 kilometrov od hlavného mesta Soul (서울). Rozprestiera sa v horách Tchäbäk-san (태백산), v nadmorskej výške až do 700 metrov nad morom.

Okres má ideálne podmienky pre zimné športy. Nachádza sa tu zimné stredisko Jongpchjong (영평) s vrcholom vo výške 1 438 metrov nad morom. Pjongčang bol kandidátom o usporiadanie Zimných olympijských hier v roku 2010, 2014 a 2018. V prvých dvoch prípadoch prehral hlasovanie až v poslednom kole s Vancouverom, resp. Soči, v treťom hlasovaní vyhral a usporiada tak zimné olympijské a paralympijské hry 2018.

Administratívne rozdelenie 
Okres Pchjongčchang je rozdelený na 1 mesto nazývané "up" (읍) a 7 obcí "mjon" (면).

 Pchjongčchang-üp (평창읍)
 Činbu-mjon (진부면)
 Jongphjong-mjon (영평면)
 Mithan-mjon (미탄면)
 Pang-nim-mjon (방림면)
 Pongphjong-mjon (봉평면)
 Tähwa-mjon (대화면)
 Daegwallyeong-mjon(대관령면)

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka okresu Pchjongčchang

 
Mestá v Kórejskej republike
Okresy v Kórejskej republike
Udržateľnosť (architektúra)

Udržatelnosť je vlastnosť výstavby budov spočívajúca v tom, že spĺňa požiadavky udržateľného rozvoja Zeme. Základom širokého uplatnenia princípov trvalo udržateľnej výstavby sú tepelnoizolačné a akumulačné vlastnosti budovy.

Ku koncu deväťdesiatych rokov dvadsiateho storočia sa z terminológie udržateľného rozvoja spoločnosti začínajú odvodzovať požiadavky na výstavbu a objavujú sa dosiaľ neznáme pojmy udržateľnej výstavby (sustainable construction).

Hodnotenie udržateľnosti stavby 
Termín udržateľnosť (sustainability) je odvodený od požiadaviek zaistenia udržateľného rozvoja Zeme. Hodnotenie udržateľnosti budovy spočíva v hodnotení nárokov budovy na jej výrobu, prevádzku a aj jej zbúranie a likvidáciu vzniknutého odpadu. Existuje veľa pokusov, ako z tohto hľadiska hodnotiť a vyjadriť objektívne kvalitu budov. Poznáme príklady z Európy, USA a Kanady. Cesty znižovania environmentálneho zaťaženia v súvislosti s budovami sú veľmi rôznorodé. Spoločným znakom by mal byť súlad so všeobecne formulovanými požiadavkami udržateľnosti, kde je možné okrem kvalitného životného prostredia a nízkej produkcie škodlivín zaradiť aj sociálne a ekonomické otázky. Predpokladom zabezpečenia funkčnej, stavebno-fyzickej a kultúrnej udržateľnosti diel modernej architektúry je vytvorenie flexibilnej stratégie, ktorá by sa mohla uplatňovať vo vzťahu k ochrane a obnove diel. Východiskom pre takúto stratégiu bude identifikácia koncepcií časovosti a funkčnosti v modernej architektúre a kategorizácia technických a materiálových riešení využívaných v dielach modernej architektúry z hľadiska pôsobenia času, obnoviteľnosti a nahraditeľnosti.

Kritériá pre hodnotenie udržateľnosti stavby 
 výber pozemkuorientácia vzhľadom na svetové strany, poloha, územné riešenie
 spotreba energiespotreba tepla na kúrenie, chladenie, ohrev vody, energia na svetlo a podobne
 zaťaženie životného prostrediazdroje energie, emisie C02; úsporami tepla maximálnym využívaním slnečnej energie
 kvalita vnútorného prostrediateplota vnútorného vzduchu, povrchov stien, vlhkosť, výmena vzduchu a podobne; izolačné a akumulačné vlastnosti obalových konštrukcií, tvar domu, dispozičné riešenie
 funkčnosť, efektivita a regulovateľnosť hlavných funkciíoperatívne regulovanie vnútornej klímy, jednoduchosť a cena údržby a výmeny konštrukcií a technologických zariadení
 sociálne aspektycenová dostupnosť, náklady na prevádzku

Zdroje 
 Jan Tywoniak: Nízkoenergetický dom. Praha 2005, str. 12, ISBN 80-247-1101-X
  Trvalo udržateľné budovy v praxi na Slovensku časopis Dom a Byt
 Institute of Construction and Architecture

Architektonická terminológia
Ekológia v architektúre
Vodojem Trnava

Vodojem v Trnave je významné architektonické dielo v Trnave. Autorom projektu (1941) je prof. Ing. arch. Emil Belluš (1899 – 1979). Statiku riešil prof. Karel Havelka. Vodojem bol vybudovaný v rokoch 1942 – 1946. Do prevádzky bol odovzdaný v roku 1954.

Situovanie 
Vodárenská veža s vodojemom, s čerpacou stanicou, bazénom a areálom sa nachádza vo východnej časti mesta Trnava, je zasadená do umelo koncipovanej oázy a je dobrým prejavom autorovej vynaliezavosti. Svojou výškou 50 metrov tvorí jednu z dominánt mesta Trnava. Vstup do areálu je z Bučianskej cesty. Areál je po celom obvode oplotený a má tvar trojuholníka s rozmermi ,  a . Táto oplotená plocha predstavuje spolu  a je zároveň ochranným pásmom vodného zdroja.

Konštrukčné riešenie 
Šesť železobetónových nosných stĺpov zviazaných skružami nesie plný valec vodnej nádrže. Valec uprostred stĺpov ukrýva technické schodisko a vodovodné potrubia. V plášti valca sú menšie obdĺžnikové okná. Podobný motív sa opakuje aj v hornej časti nádrže, kde okná osvetľujú okružnú chodbu. Vežička na vrchole – laterna slúži na vetranie a osvetlenie. Hornú časť vodojemu sprístupňujú technické rebríky. Objem vodojemu je  a výška hladiny vody je .

Architektonický výraz 
Jednoosová vertikálna kompozícia je nápadito vymodelovaná, založená na optickom dynamizujúcom efekte a gradovanom kontraste plných a perforovaných hmôt a plôch. Plasticitu podčiarkujú typické bellušovské rímsy.

Filozofia 
Skulpturálna impozantnosť tohto technického diela spočíva najmä v kontraste plnej hmoty nádrže a odľahčenej zostavy nosnej časti. Emil Belluš dokázal sebaisto formovať aj tie časti konštrukcie, ktorým sa zvykne pripisovať výlučne konštrukčná funkcia. Toto dielo vo svojej kategórii je príkladom brilantnej architektúry.

Použitá literatúra 
Dulla M., Moravčíková H.: Architektúra Slovenska v 20. storočí, Bratislava, Slovart 2002
Dulla M. a kol.: Majstri architektúry, Bratislava, Perfekt 2005
Arch. prof. Emil Belluš Bratislava, STU FA, Spolok architektov Slovenska 1999

Externé odkazy 
http://stavebnictvoabyvanie.sk/inc
http://www.casopisasb.sk/web/sk/clanky/2155/emil-belus-kolonadovy-most-v-piestanochyprof
http://www.e-obce.sk/clanky/226.htm

Stavby v Trnave
Vodárenské veže
Emil Belluš
Russell Louis Schweickart

Russell Louis „Rusty“ Schweickart (* 25. október 1935, Neptune) je bývalý astronaut NASA, ktorý sa v roku 1969 zúčastnil na misii Apollo 9, prvej pilotovanej misie lunárneho modulu v programe Apollo.

Životopis

Škola a výcvik 
Základné odborné vzdelanie získal na Massachusetts Institute of Technology. Potom nasledoval ročný výcvik u amerického vojenského letectva a ďalšie štyri roky bol pilotom. Po čase sa vrátil k štúdiu na rovnakej škole, zakončil ho dizertačnou prácou o žiarení stratosféry. Potom zostal pracovať v inštitúte v Massachusetts v laboratóriu experimentálnej astronómie. A znovu sa vrátil k vojenskému letectvu, aby sa 8. októbra 1963 stal členom tretej skupiny amerických kozmonautov. V tom čase mal nalietaných 1 700 hodín. Po trojročnom intenzívnom výcviku bol 21. marca 1966 menovaný do záložnej posádky prvého Apolla. Potom znovu do Apolla 503, aj tento program bol zrušený. Dočkal sa vo svojich 34 rokoch.

Lety do vesmíru 
Odštartoval v lodi Apollo 9 z kozmodrómu na myse Canaveral na jar r. 1969 spoločne s kozmonautami McDivittom a Scottom. Cieľom letu bolo preveriť manévrovacie schopnosti mesačného modulu počas letu okolo Zeme, čo sa podarilo. Po 241 hodinách a 151 obletoch Zeme úspešne pristáli. Cesta na Mesiac bola pripravená.
 Apollo 9 ( 3. marec 1969 – 12. marec 1969 )

Po lete 
Niekoľko ďalších rokov zostal vo výcviku, bol menovaný za člena záložnej posádky pre orbitálne laboratórium Skylab 2. Po ukončení programu Skylab zostal v NASA, venoval sa tu problematike využitia kozmických letov pre Zem. V roku 1977 bol odtiaľ uvoľnený, aby vykonával funkciu vedeckého poradcu guvernéra štátu Kalifornia. 

Je ženatý a má päť detí. Používal prezývku Rusty. V septembri 2007 sa v škótskom Edinburghu zúčastnil stretnutia (XX. svetový kongres Association of Space Explorers), kde bolo 70 kozmonautov sveta. Stále je verejne činný.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 Oficiálny životopis na stránkach NASA

Zdroj 
Sto hviezdnych kapitánov, vydalo nakl. Práce r. 1982, autor Milan Codr
http://mek.kosmo.cz/bio/usa/00038.htm
http://kosmos-news.kosmo.cz/kosmos91.htm

Kozmonauti USA
Letci USA
Príslušníci United States Air Force
Absolventi MIT
Program Apollo
Osobnosti z New Jersey
Osobnosti NASA
Zoznam významných Karpatských Nemcov

Toto je zoznam významných Karpatských Nemcov.

Obchod a podnikanie 
 Ján Breuer, knihtlačiar
 Rudolf Manderla, mäsiarsky podnikateľ
 Alexander Stein, pivovarník

Umenie 
 Johann Sigismund Kusser, kapelník a zakladateľ opery v Hamburgu
 Johann Nepomuk Hummel, hudobný skladateľ
 Franz Schmidt, hudobný skladateľ
 Alfred Marnau, spisovateľ
 Juraj Rafael Donner, sochár
 Johann Brokoff, sochár
 Viktor Oskar Tilgner, sochár

Veda a technika 
 Štefan Endlicher
 Jozef Karol Hell
 Maximilián Hell
 Ján Wolfgang Kempelen
 Philipp Lenard
 Jozef Maximilián Pecval
 Ján Andrej Segner
 Gašpar Weindl

Politika 
 Pavol Tonhauzer
 Rudolf Schuster
 

Karpatskí Nemci
Ján Miloslav Bahna

Docent akad. arch. Ing. arch. Ján Miloslav Bahna (* 8. apríl 1944, Pukanec) je slovenský architekt.

Život 
Narodil sa 8. apríla 1944 v Pukanci v okrese Levice. Do základnej školy chodil do roku 1958 v Pukanci, do jedenásťročnej strednej školy potom v Leviciach do roku 1961. Vyštudoval architektúru na SVŠT v Bratislave roku 1967 a VŠVU v Bratislave roku 1970, u profesorov Jozefa Lacka, Vojtecha Vilhana.

Pracoval v rokoch 1971 – 1990 na ŠPUO (Štátny projektový ústav obchodu) v Bratislave. Tu vytvoril viaceré významné obchodné stavby. V roku 1972 sa stáva členom Zväzu slovenských architektov. Spolupracoval hlavne s architektmi Ivanom Matušíkom, F. Minárikom, L. Mihálikom, F. Kalesným, M. Kolčákom, L. Závodným a statikom P. Čížkom. V rokoch 1971 – 1979 pracoval v súkromnom ateliéri s profesorom Vojtechom Vilhanom.
Z tohto obdobia pochádzajú stavby vládneho salónika i interiérov haly na letisku v Bratislave 1972 – 1974 a interiér banky v Žiline 1976 – 1979.

Od roku 1987 je členom Zväzu slovenských výtvarných umelcov, 1989 člen Spolku architektov Slovenska a od roku 1993 člen Komory architektov Slovenska. Od roku 1990 pôsobil na Vysokej škole výtvarných umení. Súčasne založil súkromný ateliér – Bahna, Palčo, Starý, Zavodný. Od roku 1995 –  Bahna, Palčo, Starý, Toma. V roku 1999 sa presťahoval do vlastného objektu, červenej veže v Horskom parku. Od leta 2000 pracuje v ateliéri generačne tretia zostava. Niektorí predchádzajúci členovia s ateliérom spolupracujú externe.

V súčasnosti sa vo svojom AA ateliéri architektúry venuje širokej škále projektov od interiéru, cez rekonštrukcie, novostavby až po urbanizmus. Spracováva štúdie, projekty, realizačné projekty, inžiniersku činnosť až po autorský dozor. Počas svojej činnosti realizoval širokú škálu stavieb, dostal viacero ocenení.

AA Ateliér Architektúry vznikol v roku 1990 odchodom J. Bahnu a Ľ. Závodného z ŠPÚO – Pro Linea. Najprv pracoval v zostave Bahna – Palčo – Starý – Závodný. Za 40 rokov svojej architektonickej tvorby realizovali a rekonštruovali vyše 60 objektov, väčšinou v Bratislave.

Od roku 1990 je vedúcim ateliéru architektúry III. na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. V jeho ateliéri doteraz absolvovalo školu vyše päťdesiat architektov.
Od roku 2000 pôsobí na Spolku architektov Slovenska ako viceprezident pre Bratislavu.

Dielo 

 Bratislava, Bratislava Ivánka, Čadca, Žilina
 Vládny salónik na letisku v Bratislave vznikol v roku 1973 v spoloupráci s prof. Vojtechom Vilhanom.
 Banka v Žiline 1976 – 1979.
 Dom Odievania 1975 – 1985.
 Stavby OD Ružinov 1977 – 1984
 Banka v Čadci 1980 – 1984
 Budova centrály Všeobecnej úverovej banky
 Mlynské Nivy 1, Bratislava 1994 – 1996
 Stavba roka 1997 a Cena Dušana Jurkoviča 1997.
 Vysoká škola výtvarných umení (nadstavba)
 Drotárska cesta, Bratislava
 Evanjelická bohoslovecká fakulta UK
 Bartókova ulica, Bratislava
 Československá obchodná banka, Námestie SNP 29, Bratislava

Zdroje 
 www.bahna.sk
 
 Dulla M.: Architekt Ján M. Bahna, vydavateľstvo Meritum, 1995

Narodenia v 1944
Slovenskí architekti
Osobnosti z Pukanca
Držitelia Ceny Dušana Jurkoviča
Kyselina glutámová

Kyselina glutámová je kódovaná (v potravinárstve E či E620) neesenciálna aminokyselina. Jej soli sa nazývajú glutamany a jej nabitá forma, anión, je glutamát.

Vlastnosti 
Vzhľadom na prítomnosť dvoch karboxylových skupín (COOH) v molekule, vykazuje slabú kyslú reakciu, preto sa radí ku kyslým aminokyselinám. Existujú dve formy kyseliny, a to L-glutámová a D-glutámová, ktoré majú rovnaké fyzikálne vlastnosti s výnimkou optickej aktivity. V živých organizmoch sa nachádza len L-forma. 

Jej bárnatá a zinočnatá soľ sú zle rozpustné vo vode, čo sa využíva k jej deleniu od zmesi iných aminokyselín.

Použitie 
V medicíne sa uvažuje o jej využití hlavne pri liečení neurologických porúch, napr. epilepsia, Parkinson, mentálna retardácia, porucha osobnosti, porucha správania (prevažne u detí), k potlačení svalovej dystrofie, hypoglykemickej kóme, pri liečbe žalúdočných vredov... 

V potravinárstve sa používa ako stabilizátor farbív alebo ako antioxidant. Značné množstvo kyseliny sa priemyselne premieňa neutralizáciou na glutaman sodný: 

HOOC-CH(NH2)-CH2-CH2-COOH + NaOH → HOOC-CH(NH2)-CH2-CH2-COONa + H2O

Funkcia v organizme 
Kyselina glutámová sa podieľa na metabolizme tukov, zohráva dôležitú úlohu v detoxikácií amoniaku v organizme. Podieľa sa na prenose iónov draslíka medzi krvným obehom a mozgovým tkanivom.

Výroba 
Vyrába sa priemyselne vo veľkom množstve hydrolýzou bielkovín a následným delením zmesi aminokyselín, hlavne hydrolyzátu kvasiniek, pestovaných na substrátoch obsahujúcich škrob (najmä zemiaky, múka, cukrová repa, melasa...).

Pozri aj 
 Glutaman sodný (E 621)

0620
Proteínogénne aminokyseliny
Steven Gerrard

Steven George Gerrard, MBE (* 30. máj 1980, Whiston, Merseyside) je bývalý anglický futbalista, univerzálny stredopoliar známy svojimi ďalekonosnými strelami a presnými prihrávkami. Bol kapitán klubu Liverpool FC, kde nosil číslo 8. Zmluvu s klubom mal do leta roku 2015.Následne hral za klub Los Angeles Galaxy, kde tak isto nosil číslo #8. Posledný zápas odohral 6. novembra 2016 a 24. novembra 2016 ohlásil ukončenie svojej kariéry.

Bol vice-kapitánom Anglického národného futbalového mužstva.

Bol nominovaný na ocenenie FIFA Hráč roka v rokoch 2005, 2006 a 2007.

Športová kariéra 
Hráčom FC Liverpool bol už od ôsmich rokov. Svoju prvú profesionálnu zmluvu podpísal v roku 1997. V seniorskom tíme debutoval 29. novembra 1998 v zápase proti Blackburn Rovers, kde nastúpil ako náhradník v druhom polčase. V tejto sezóne sa aj vďaka zraneniu Jamieho Redknappa dostal do základnej zostavy, v ktorej odohral 13 stretnutí. Svoj prvý gól strelil 5. decembra 1999 do siete Sheffieldu.

V sezóne 2000-2001 dosiahol Gerrard s FC Liverpool viaceré úspechy: klub získal Pohár FA, Ligový pohár a na medzinárodnej scéne Pohár UEFA. Práve vo finále Pohára UEFA s Alavesom strelil svoj prvý gól v medzinárodnom stretnutí a Liverpool zvíťazil 5-4. Gerrard získal tento rok ocenenie PFA Mladý hráč roka.

Keď v roku 2004 odišla vtedajšia najväčšia hviezda Liverpoolu FC, Michael Owen, do Realu Madrid, prevzal po ňom úlohu kapitána mužstva. Steven sa osvedčil už na konci sezóny vo finále Ligy majstrov proti AC Miláno. Zápas sa začal jednoznačne pre AC Miláno, ktorého tím už v prvom polčase vyhrával 3-0. Gerrardov gól motivoval Liverpool k nečakanému vyrovnaniu na 3-3 za 6 minút a následnému víťazstvu po penaltovom rozstrele. Gerrard sa tak stal druhým najmladším kapitánom, ktorý doviedol svoje mužstvo k víťazstvu v Lige Majstrov. Po tomto úspechu sa objavili dohady o jeho odchode do niektorého z bohatších anglických klubov, pričom najväčší záujem prejavili Chelsea FC , Manchester United a Real Madrid. Gerrard sa však rozhodol zostať v Liverpoole.

28. októbra 2009 nastúpil proti Blackburn Rovers FC na svoj jubilejný 500. zápas v drese Liverpool FC.

Za anglickú reprezentáciu debutoval v roku 2000 pod trénerom Kevinom Keeganom. Bol nominovaný na Euro 2000 v Belgicku a Holandsku, no príležitosť dostal len v jednom zápase. Kvôli zraneniu sa nezúčastnil Majstrovstiev sveta v roku 2002.

Incident 
Koncom decembra 2008 bol zatknutý po bitke v jednom z liverpoolskych podnikov. Z potýčky však vyviazol bez trestu.

Referencie

Iné projekty 

Narodenia v 1980
Anglickí futbalisti
Hráči Liverpool FC
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2000
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2004
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2012
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2006
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Semper fidelis

Semper fidelis (alebo tiež Semper fi, ) je motto americkej United States Marine Corps – námornej pechoty, ktoré vyjadruje oddanosť a lojalitu dôstojníkov námornej pechoty k bývalým dôstojníkom i k námornej pechote celkovo.

Americká námorná pechota si toto motto osvojila v roku 1883, z iniciatívy plukovníka Charlesa McCawleya (* 29. január 1827† 13. október 1891), 8. veliteľa námornej pechoty.

 Semper fidelis je tiež názov oficiálnej hymny United States Marine Corps, ktorú v roku 1889 zložil John Philip Sousa.
 Toto motto má v znaku aj Útvar pre ochranu prezidenta Českej republiky.

Iné projekty 

United States Marine Corps
Mottá
Synagóga v Nitre

Synagóga je vzácnou architektonickou pamiatkou mesta Nitry, zapísanou v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok SR. Nachádza sa v pamiatkovej zóne a v ochrannom pásme mestskej pamiatkovej rezervácie.

Dejiny 

Nitriansku synagógu neológov dala postaviť nitrianska kongresová náboženská obec Ješurun. Bola postavená v rokoch 1910-1911 budapeštianskym architektom Leopoldom Baumhornom, ktorý na Slovensku postavil okrem Nitry veľkú synagógu v Lučenci a prestaval synagógu v Liptovskom Mikuláši. Synagóga je príkladom eklektickej sakrálnej stavby, postavená v maursko-byzantskom štýle.

Do roku 1982 bola vlastníkom synagógy Židovská náboženská obec. Potom sa jej vlastníkom stal Okresný národný výbor v Nitre. Od roku 1991 je majetkom Mesta Nitry.

Synagóga prešla dlhodobou rekonštrukciou  a znovu otvorená bola 3. júla 2004. Jej otvorením vznikol vzácny priestor, ktorý predovšetkým slúži ako koncertná a výstavná sieň. Konajú sa tu komorné koncerty v rámci Nitrianskeho kultúrneho leta, divadelné predstavenia, výstavy, literárne večere a pod.

Architektonické riešenie 
Synagóga je centrálna stavba so štvorcovým pôdorysom a na južnej strane rozšírený o polygonálny rizalit. Stavba je ukončená centrálnou kupolou, ktorá spočíva na štryroch pilieroch s ozdobnými hlavicami. Veľké okná majú štylizovanú kružbu, ktorú nesú románske stĺpiky z betónových odliatkov. Stavba má výrazne tehlové piliere a medzi nimi bezozdobné plochy stien. Fasáda je tvorená výtvarnými detailmi z orientálnej architektúry a je členená glazovanými tehlami kombinovanými s omietkou.

Štvorcový sieňový priestor synagógy je otvorený do kupoly, ktorá dosadá na štyri piliere a súčasne podopiera poschodovú emporu. Centrálny priestor modlitebne tvorí archa, ktorá je dnes bez sviatostí.

Expozícia Shraga Weila 
Významný umelec Shraga Weil prežil detstvo a mladosť  v Nitre. Jadrom jeho tvorby sú grafické práce. Na Slovensku zanechal  30  grafických listov, väčšina z nich sa nachádza v priestoroch Synagógy v jej trvalej expozícii. Grafiky sú hodnotné nielen vzhľadom na pôvod autora, ale hlavne z hľadiska tematiky, keďže prevažujú prvky biblickej a židovskej tradície.

Referencie

Zdroje 
Synagóga www.nitra.sk
Dulla, M. a Moravčíková, H.: Architektúra Slovenska v 20. stor., Bratislava, 2002

Iné projekty

Stavby v Nitre
Nitra
Koncertné budovy a siene
Architektúra z 1911
Eklektické stavby na Slovensku
Eklektické synagógy
Dispozícia (architektúra)

Dispozícia alebo architektonická dispozícia (z ) je pôdorysný a výškový rozvrh stavby, usporiadanie objemov, hmoty a jej priestoru. Je jedným z dôležitých písmen architektonickej abecedy spolu so správnou funkciou a konštrukčno-materiálovým riešením 

Dispozícia je ovplyvňovaná požadovanou úžitkovou funkciou stavby, estetickými i slohovými predstavami, dobovou módou a individuálnym zameraním architekta. Graficky je architektonická dispozícia zachytená v plánoch, poprípade v projektovej dokumentácii. Rozvíjala sa v každom slohovom období, jej vývoj je možné nepretržite sledovať v priebehu rôznych slohov až do konca 18. storočia najlepšie na dispozícii kresťanských kostolov, neskôr i na dispozícii verejných stavieb. 

Racionálna a komfortná dispozícia je jedným z cieľom architekta, ako dosiahnuť umelecké a zároveň funkčné architektonické dielo svojich dôb. Architektonická dispozícia je súčasťou troch bodov, ktoré sformuloval sám Marcus Vitruvius Pollio a na ktoré architekt musel pozerať bez ohľadu na dobu vzniku stavby.  

Urbanistická dispozícia zahŕňa aj rozloženie a usporiadanie jednotlivých stavieb v širšom meradle urbanistického priestoru

Referencie 
 Heslo „architektonická dispozice“ Fakulta Stavební, Vysoka škola Baňská
 Dudák, V. a kolektív: Encyklopedie světové architektury, Praha 2000, ISBN 80-86223-90-6

Architektonická terminológia
Zoznam postáv seriálu Priatelia

Zoznam postáv televízneho seriálu Priatelia

Hlavné postavy 

 Vedľajšie postavy

Ďalšie celebrity objavujúce sa v seriáli

Bonnie Somerville                        Mona                                           Rossove dievča

Michael Rapaport - policajt Gary čo chodil s Phoebe v V. sérii, keď našla jeho odznak  

Priatelia
Priatelia (seriál)
Vuk Stefanović Karadžić

Vuk Stefanović Karadžić (* 7. november 1787, Tršić, Srbsko – † 7. február 1864, Viedeň, Rakúsko) bol významný srbský vzdelanec, lingvista, jazykovedec, historik, prvý srbský literárny kritik a zberateľ ústnej ľudovej tvorby. Je tiež reformátorom srbského jazyka.

Životopis 
Narodil sa v dedine Tršić pri Loznici. Meno Vuk, vlk po srbsky, získal po tom, čo všetci jeho súrodenci zomreli na tuberkulózu. Čítať a písať sa naučil od svojho príbuzného Jeftu Savića. Ďalšie vzdelanie získal v Loznici a v kláštore Tronoša, neskôr pokračoval vo vzdelávaní ako samouk. Zúčastnil sa na  srbských povstaniach proti Turkom a napísal o nich viacero správ. V roku 1813 po porážke prvého z povstaní odišiel do Viedne, kde napísal svoje najdôležitejšie práce. Za svoju prácu dostával málo peňazí a žil v chudobe. Zomrel v roku 1864 vo Viedni.

Dielo

Reforma srbského písma
Reformoval srbský jazyk a štandardizoval srbskú abecedu. Zaviedol zásadu Piši kao što govoriš i čitaj kao što je napisano. (Píš, ako hovoríš, a čítaj, ako je napísané).

Zo staroslovanskej abecedy Karadžić použil nasledujúcich 24 písmen:

K ním pridal: -{Ј ј}-, -{Љ љ}-, -{Њ њ}-, -{Ћ ћ}-, -{Ђ ђ}- a -{Џ џ}-

A vyhodil:

Ľudové spevy
Vuk Stefanović Karadžić má veľkú zásluhu na tom, že sa nám zachovali srbské epické spevy. Podobne ako Dobšinský u nás alebo Afanasjev v Rusku, Karadžić ich zozbieral a vydal niekoľko zväzkov srbskej ľudovej prózy a ľudových básní, ktoré vyvolali v Európe veľký ohlas. Oboznamoval sa s nimi Jacob Grimm, prekladali ich najväčší súdobí básnici: Goethe, Puškin, Mickiewicz a písali o nich mnohí iní európski učenci, okrem iných aj Ľudovít Štúr. Keď zbieral tieto srbské junácke spevy, boli ešte živé a stále vznikali nové ako reakcia na aktuálne dianie v krajine. Pochádzajú nielen zo Srbska, ale aj z Bosny a Hercegoviny, Dalmácie a Čiernej Hory.

Hlavné diela
 Početni udžbenik srpskog jezika (1814)
 Rječnik srpskog jezika (1818, 1852)
 Novi zavjet (preklad do srbčiny; 1847)
 Srpske narodne priče (1821, 1853, 1870)
 Srpsko epsko pjesništvo (1845)
 a iné

Iné projekty

Externé odkazy 
Informácie o jeho hrobe (vo Viedni) 

Srbskí spisovatelia
Srbčina
Osobnosti na bankovkách
Kubrá

Kubrá je mestská časť Trenčína. 

Nachádza sa pri severovýchodnej časti,pri vyústení Kubrickej doliny a potoka Kubrica do nivy Váhu. Nad hornou časťou obce sa nachádza prameň kubranskej kyselky, ktorý je obľúbeným výletom Kubrančanov a obyvateľov Trenčína. V obci sa nachádza kostol Jána Neponuckého a nad ním sa nachádza les, ktorý vedie až na Soblahov. 

Mestské časti Trenčína
Kubrica (Trenčín)

Kubrica je mestská časť Trenčína. 

Má charakter menšej osady. Zovretá je v úzkej doline potoka Kubrica medzi Kočinou Horou a masívom Janovho vrchu. V obci sa nachádza kaplnka a cintorín. Z mesta Trenčín sem vedie autobusová linka MHD č.11. Nad Kubricou sa proti prúdu potoka nachádza niekoľko turistických a rekreačných zariadení. Dole po prúde potoka sa nachádza  Kubrá. Susedí s obcou Soblahov.

Príroda 

 Trubárka je prírodná rezervácia
 potok Kubrica  
Zo živočíchov sa tu vyskytuje jeleň lesný, diviak lesný, rak riečny alebo pstruh potočný.

Pamiatky 

 zvonica

Rodáci a významné osobnosti 

 Štefan Rác bol vojak, popravený 8 júna 1918 pri Kragujevskej vzbure.

Mestské časti Trenčína
Bhutanitis ludlowi

Bhutanitis ludlowi (Gabriel, 1942) je druh motýľa z čeľade vidlochvostovité (Papilionidae), zo skupiny pestroňov. Vyskytuje sa ako endemit v Bhutáne. Patrí medzi najvzácnejšie druhy motýľov na svete.

História výskumu 
 
Tento druh motýľa bol donedávna známy len z dvoch kolekcií. Išlo o typový materiál (vzorky z rokov 1933 až 1934 od Gabriela), ktoré pochádzajú z Trashiyangsi valley zo severovýchodnej časti Bhutánu. T.č. sa tento materiál nachádza v British Natural History Museum v Londýne. I Chou popísal v roku 1994 jedince tohto druhu z Yunnanu v Číne. V auguste roku 2011 boli zverejnené po prvýkrát v histórii aj fotografie Bhutanitis ludlowi z prírody, ako i video.
 
Všetky druhy rodu Bhutanitis sú uvedené v prílohe II dohovoru CITES. Až do nedávnej doby neexistoval žiaden obchod s týmito exemplármi – napriek skutočnosti, že je značný dopyt zo strany zberateľov hmyzu. Celkove je tento druh považovaný za ohrozený.

Zdroje 
 Collins, N.M. & Morris, M.G.: (1985), Threatened Swallowtail Butterflies of the World. IUCN. ISBN 2-88032-603-6
 IUCN.: 1990, IUCN Red List of Threatened Animals. IUCN, Gland, Switzerland and Cambridge, UK.
 Groombridge, B.: (ed.) 1994, 1994 IUCN Red List of Threatened Animals. IUCN, Gland, Switzerland.
 Gimenez Dixon, M.: 1996, Bhutanitis ludlowi.   2006 IUCN Red List of Threatened Species.

Externé odkazy 
 TOL 
 
  The Bhutan-Japan expedition, showing the initial Ludlow collection in the British Museum and flight of adult B. ludlowi at natural speed

Iné projekty 

Vidlochvostovité
Zerynthiini
Nadežda Petrovićová

Nadežda Petrovićová (cyrilikou: Надежда Петровић ; * 12. október 1873, Čačak, Srbsko –  † 3. apríl 1915, Valjevo) bola najvýznamnejšia srbská maliarka z konca  19. storočia a počiatku  20. storočia. Jej diela patria do expresionizmu a fauvizmu a poukazujú na abstraktné maliarstvo.

Životopis 
S rodinou sa roku 1884 presídlila do Belehradu. Tu ukončila Vyššiu ženskú školu roku 1891 a nasledovného roku zložila skúšku pre odbornú učiteľku výtvarnej výchovy na stredných školách a stáva sa žiačkou v ateliéri Djordja Krstića a navštevuje školu Cyrila Kutlíka. Od roku 1898 školí sa v Mníchove v ateliéri Antona Ažbeho.

Prvýkrát samostatne vystavovala roku 1900 v Belehrade a od roku 1901 do roku 1912 sa zúčastňuje na výstavách v Ľubľane, Paríži, Záhrebe a Ríme. Roku 1912 otvára v Belehrade maliarsku školu a zúčastňuje sa na štvrtej juhoslovanskej výstave. Zúčastňuje sa na Prvej balkánskej vojne a so srbským vojskom je znovu  v  rokoch 1913 a 1914 až o rok neskôr umiera na týfus vo Valjeve v Srbsku.

Dielo 
Dielo Nadeždy Petrovićovej možno rozvrhnúť do: mníchovského obdobia (1898- 1903), srbského obdobia (1903- 1910),  parížskeho obdobia (1910- 1912) a vojnového obdobia (1912- 1915). Maľba Nadeždy Petrovićovej uvádza srbské umenie do dianí v súčasnom európskom umení. Nadežda drží krok s európskym expresionizmom a približuje sa vtedy ešte sčasti neafirmovanému abstraktnému maliarstvu.

Literatúra 
 Slikarski pravci XX veka, Lazar Trifunović, Beograd, 1981
 Enciklopedija likovnih umjetnosti, L.Z. FNRJ, Zagreb 1959
 Mala prosvetina enciklopedija, Beograd, 1959

Iné projekty

Externé odkazy 
Umelecká galérija "Надежда Петровић" Čačak, Srbsko

Srbskí maliari
Osobnosti na bankovkách
Zoltán Bálint

Zoltán Bálint (* 6. marec 1871, Veľký Varadín, Rakúsko-Uhorsko – † 17. január 1939, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský architekt.

Biografia 

Narodil sa vo Veľkom Varadíne 6. marca v roku 1871.
Diplom získal v Budapešti na BME ( Budapeštianska Technická Univerzita ) v rokoch 1888-92.
Po skončení odišiel na študijnú cestu, do Západnej Európy. Po návrate pracoval v kancelárií Korb a Giergl. Zúčastnil sa na stavbách milenijných budov v Budapešti, ktoré boli stavané v mestskej aleji, potom o týchto stavbách napísal aj knihu. V roku 1897 s Lajosom Jámborom zakladali spoločnú firmu. Projektovali hlavne nájomné domy, obecné domy a vily. Zúčastnili sa na viacerých súťažiach. 
Zomrel v roku 1939.

Diela 
 1898 - vila pre György Zala, Budapešť spolu s Lechnerom
 1900 - uhorský pavilón, Parížska svetová výstava
 1902 - architektonická časť sochy Mihalya Vorosmartyho, Budapešť
 1903 - rehoľný dom a gymnázium, Veľká Kaniža
 1903 - palác Lenderer, Budapešť
 1904 - vlastný nájomný dom, Budapešť
 1905 - uhorský pavilón, Benátky svetová výstava
 1905 - dom Miklósa Ligetiho, Budapešť
 1911 -  obecný dom, Debrecín
 1911 - učilište pre učiteľov, Jászberény
 1911 - reduta, Szatmár
 1911 - reduta, Nagybánya
 1911 - Biskupský palác, Budapešť
 1913 - hlavné gymnázium, Rijeka
 1913 - kaštieľ Eleméra Bornamisszaho, Szilvágy
 1914 - gymnázium M. M. Hodžu, Liptovský Mikuláš
 1925 - nájomný dom, Budapešť Ceglédska cesta
 1925 - obchodná škola, Budapešť Tökölská cesta
 1925 - Vládna budova zahraničných vecí, Budapešť

Publikácie 
 Architektúra tisícročnej výstavy, Viedeň,1897
 Francúzska renesancia a kaštiele Loireskej doliny, Budapešť, 1914

Súťaže 
 1985 - MMÉE
 1900 - Parížska svetová výstava
 1905 - Benátky svetová výstava
 1902 - Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)
 1903 - Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)
 1910 - Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)
 1913 - Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)

Ocenenia 
 1895 - MMÉE, striebro
 1900 - veľká cena Parížskej svetovej výstavy
 1902 - 1. cena Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)
 1910 - 1. cena Erzsébet-emlékmű pályázat (súťaž Alžbetin pomník)

Zdroje 
 Művészeti kislexikon. Akadémiai Kiadó, Budapešť, 1973
 Magyar művészet 1800-tól napjainkig (szerk.: BEKE L.), Budapešť, 2002. 211-212
 Magyar művészet 1890-1919 (szerk.: NÉMETH L.), Budapešť, 1981. 341-342
 http://www.kereso.hu/yrk/Zhirfmrgv/1545
 http://jelesnapok.neumann-haz.hu/prod/unnep/balint_zoltan_szuletesnapja__1871
 http://mek.oszk.hu/02000/02065/html/2kotet/129.html
 http://www.hik.hu/tankonyvtar/site/books/b10098/go02.html#balintz
 http://portal.debrecen.hu/varosunk/latnivalok
 http://epa.oszk.hu/00000/00003/00025/hadik.html

Maďarskí architekti
Čchorwon

Čchorwon (kórejsky 철원군) je okres v Kórejskej republike. Nachádza sa pozdĺž hranice s KĽDR v severovýchodnej časti územia, v provincii Kangwon-do (강원도). Na rozlohe 899 km² tu žije približne 54 000 obyvateľov (údaj z roku 2001).

Administratívne rozdelenie 
Okres Čchorwon je rozdelený na 4 mestá nazývané "up" (읍) a 7 obcí "mjon" (면).

 Čchorwon-up (철원읍)
 Kalmal-up (갈말읍)
 Kimhwa-up (김화읍)
 Tongsong-up (동송읍)
 Imnam-mjon (임남면)
 Kunbuk-mjon (근북면)
 Kunnam-mjon (근남면)
 So-mjon (서면)
 Wondong-mjon (원동면)
 Wonnam-mjon (원남면)

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka okresu Čchorwon

Okresy v Kórejskej republike
Torišima

Torišima (alebo Tori-šima, Ostrov Panafidina (Остров Панафидина), v preklade Vtáčí ostrov) je názov menšieho ostrova, nachádzajúceho sa v japonskom súostroví Izu v Tichom oceáne asi  južne od Tokia. Priemer ostrova je , najvyšší bod je kráter Iwojama ( nad hladinou mora). Ostrov je vulkanického pôvodu a je neobývaný.

Ostrov predstavuje vrchol stratovulkánu, na jeho stavbe sa v prevažnej miere podieľajú bazaltovo dacitové lávy. Vrchol ostrova tvorí kaldera s priemerom , v ktorej sa nachádzajú dva krátery – už spomínaný výšší kráter Iwijama a nižší Komočijama. Erupcie boli okrem vrcholových kráterov zaznamenané aj v blízkosti severného okraja ostrova a príbrežných podmorských sopečných komínoch.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – ostrov Torišima na Global Volcanism Program 

Ostrovy Japonska
Sopky Japonska
Stratovulkány
Aktívne sopky