joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Praga (podnik)

Praga je bývalý česko-slovenský výrobca automobilov, motocyklov, autobusov, trolejbusov, lietadiel, tankov, prevodoviek a iných stavebných skupín nákladných vozidiel.

História 
Výroba automobilov začala ako spoločný projekt Prvej česko-moravskej továrne na stroje v Prahe a Ringhofferových závodov (Tatra), zlúčených ako materská spoločnosť Pragovky v koncerne ČKD v roku 1908 licenciami talianskej firmy Isotta Fraschini, o rok neskôr francúzskych značiek Charon a Renault. Koncom roku 1909 bolo zavedené označenie Praga. 

Prvou vlastnou konštrukciou bola v roku 1911 Praga Mignon, ktorá vznikla pod vedením konštruktéra Františka Keca. Nasledujúci rok nasledovala Praga Grand a o ďalší rok Praga Alfa.

V júni 2006 kúpila značku britská firma International Truck Alliance s úmyslom od roku 2007 opäť vyrábať nákladné vozidlá Praga v poľskom Lubline.

Produkcia

Osobné automobily 

 Praga Mignon (od 1911)
 Praga Baby - malý lacný ľudový automobil
 Praga Piccolo - menší rodinný automobil
 Praga Piccolo 1128
 Praga Super Piccolo
 Praga Lady - veľký rodinný automobil
 Praga Alfa (1913-1942)
 Praga Golden
 Praga Grand 8 (od 1912) - luxusná limuzína
Výroba osobných automobilov skončila v roku 1947.

Motocykle 

 Praga BD 500 DOHC (1929-1933)
 Praga BC 350 OHC (1932-1933)
 Praga ED 250 (1999-2003) - enduro
 Praga ED 610 (2000-2003) - enduro

Nákladné automobily 

 Praga V (od 1. svetovej vojny) - nosnosť 5 t
 Praga N (od 1917)
 Praga A150 (pôvodne Aero 150) - malý nákladný automobil, tiež ako malý autobus
 Praga RN - stredný nákladný automobil s pohonom benzínovým (zážihovým) motorom
 Praga RND - tiež ako RN, ale s pohonom naftovým (vznetovým) motorom (diesel), tiež ako menší autobus
 Praga RV (1935-1939) - 6x4 ľahký nákladný automobil, vyvinutý špeciálne pre armádu (RV = rýchly vojenský)
 Praga ND
 Praga V3S (1952-1989) - stredný terénny automobil s pohonom naftovým (vznetovým) motorom
 Praga S5T (výroba zastavená v 70. rokoch 20. stor.) - cestná verzia odvodená od V3S
 Praga UV100 (prototyp 1985) - univerzálne vozidlo
 Praga UV120 (prototyp 1985) - univerzálne vozidlo
 Praga UV80 (od 1992) - univerzálne vozidlo

Autobusy 

 Praga NDO - autobus na báze nákladného vozidla ND
 Praga RN a RND - menšie autobusy na báze nákladných vozidiel RN a RND
 Praga A150 - malý autobus na báze nákladného vozu A150

Trolejbusy 
 Praga TOT
 nerealizované projekty: Praga TNT a Praga TB 2

Tanky 

 Praga LT vz. 38 (od 1938) ľahký tank, vo výzbroji nemeckého Wehrmachtu ako Pz.Kpfw.38(t)
 Panzerwagen 39

Lietadlá 
 Praga E-51
 Praga BH-39 (E-39)
 Praga E-114

Delostrelecké ťahače 
 Praga T-3
 Praga T-4
 Praga T-6
 Praga T-7
 Praga T-8
 Praga T-9

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.praga.cz
 Motocykly Praga definitivně skončily
 Automuzeum PRAGA PICCOLO
 Fotogaléria automobilov
 Automuseum Praga
 História firmy PRAGA
 Pásové delostrelecké ťahače Praga

Zdroj 
 

 
Výrobcovia autobusov
Výrobcovia lietadiel
Výrobcovia motocyklov
Výrobcovia motorových vozidiel v ČSSR
Výrobcovia nákladných automobilov
Výrobcovia trolejbusov
Sade Adu

Helen Folasade Adu známa pod menom Sade (* 16. január 1959, Ibadan, Nigéria) je nigérijsko-britská populárna speváčka, líderka rovnomennej hudobnej skupiny.

Diskografia

Štúdiové albumy 
 1984 Diamond Life
 1985 Promise
 1988 Stronger Than Pride
 1992 Love Deluxe
 2000 Lovers Rock
 2010 Soldier of Love

Ostatné albumy 
 1992 Remix Deluxe
 1994 The Best of Sade
 2002 Lovers Live
 2011 The Ultimate Collection 2 CD

Iné projekty 

Anglické džezové speváčky
Anglické R&B speváčky
Anglické soulové speváčky
Anglické osobnosti nigérijského pôvodu
Duncan Keith

Duncan Keith (* 16. júl 1983, Winnipeg, Manitoba, Kanada) je kanadský hokejový obranca hrajúci v tíme Edmonton Oilers v severoamerickej lige (NHL).

Individuálne úspechy 
2001 - 1. BCHL All-Star Team (Penticton Panthers)
2001 - Najlepší obranca BCHL (Penticton Panthers)
2008 - NHL All-Star Game (Chicago Blackhawks)
2010 - James Norris Memorial Trophy
2011 - NHL All-Star Game (Chicago Blackhawks)
2014 - James Norris Memorial Trophy
2015 - NHL All-Star Game (Chicago Blackhawks)
2015 - Conn Smythe Trophy

Tímové úspechy 
2001 - Scotty Munro Memorial Trophy (Kelowna Rockets)
2001 - President's Cup (WHL) (Kelowna Rockets)
2008 - Striebro na Majstrovstvách sveta (Kanada)
2010 - Zlato na Zimných olympijských hrách (Kanada)
2010 - Stanley Cup (Chicago Blackhawks)
2013 - Stanley Cup (Chicago Blackhawks)
2014 - Zlato na Zimných olympijských hrách (Kanada)
2015 - Stanley Cup (Chicago Blackhawks)

Klubové štatistiky 

Legenda
Z - Odohraté zápasy (Zápasy)
G - Strelené góly (Góly)
A - Prihrávky na gól (Asistencie)
B - Kanadské body (Strelené góly sčítané s Prihrávkami na gól)
TM - Trestné minúty

Reprezentačné štatistiky 

Legenda
Z - Odohraté zápasy (Zápasy)
G - Strelené góly (Góly)
A - Prihrávky na gól (Asistencie)
B - Kanadské body (Strelené góly sčítané s Prihrávkami na gól)
TM - Trestné minúty

Externé odkazy 
 
 

Kanadskí hokejisti
Kanadskí hokejoví obrancovia
Hráči Chicago Blackhawks
Víťazi Stanleyho pohára
Kanadskí olympijskí víťazi
Olympijskí víťazi v ľadovom hokeji
Účastníci MS v hokeji 2008
Účastníci MS v hokeji 2012
Osobnosti z Winnipegu
Praga S5T

Praga S5T (Silniční pětitunka, hovorovo espetka, espetéčka,espetona) je nákladný automobil strednej tonáže, ktorý sa začal vyrábať v roku 1956 ako cestná verzia Pragy V3S.

Popis 
Konštrukčne ide o veľmi podobné vozidlá a najväčšie rozdiely sú na podvozku. Dve nápravy S5T nemajú nápravové prevodovky, rovnako sa zmenila prídavná prevodovka s prevodmi do rýchla a hnaná je iba zadná náprava. Mierne zmeny podstúpila kabína, iný je rozmer kolies i prevody, čo prispelo k zníženiu spotreby a umožnilo zvýšiť maximálnu rýchlosť na 78 km/h.

Motor 
Rovnaký je i vzduchom chladený štvortaktný radový 6 valcový dieselový motor Tatra 912-1 (neskôr 912-2 a 912-3) s objemom 7 412 cm³ s priamym vstrekovaním paliva a ventilovým rozvodom OHV. Ide prakticky o polovicu vidlicového dvanásťvalca z Tatry 111, ktorý nachádzal široké uplatnenie - napríklad na pohon motorových železničných vozňov Tatra M131, malých letiskových ťahačov a navijákov, či vojenských motorových člnov. Výkon motora je 98, resp. 110 koní pri 2100 otáčkach za minútu. Palivová nádrž má objem 120 litrov.

Neskoršie verzie priniesli zníženie hmotnosti, zvýšenie užitočnej hmotnosti (na 6 ton), zvýšenie výkonu motora i zvýšenie pohodlia v kabíne.

Technický popis 

Tabuľka technických parametrov motorov T 912-1, T 912-2 a T 912-3:

Podvozok 

Brzdy sú pneumatické bubnové, ručná brzda pôsobí na zadné kolesá pomocou tiahla. Pomocná, odľahčovacia je výfuková ventilová brzda.

Praga S5T bola vyrábaná ako valník, sklápač i ťahač návesov (S5T-2-TN), montovaných bolo niekoľko nadstavieb - skriňové pre rôzne účely, vysokozdvižné plošiny, požiarne rebríky, cisterny, zametacie zariadenia a pod.

Technické údaje 
Údaje sú prevzaté z príručky Údržba, obsluha a opravy automobilů Praga V3S a S5T  a platia pre valník so štandardným rázvorom.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Popis Pragy S5T
 Klip o Prage S5T

Zdroje 
 Technický popis Pragy S5T
 

Automobily Praga
Nákladné automobily
Vlastimil Petržela

Vlastimil Petržela (* 20. júl 1953, Prostějov, Česko-Slovensko, dnes ČR) je český futbalový tréner a bývalý česko-slovenský reprezentant.

Kariéra

Aktívna hráčska činnosť 
Ako aktívny hráč pôsobil v kluboch SK Prostějov, Zbrojovka Brno, SK Sigma Olomouc, RH Cheb a SK Slavia Praha. Jeho najväčším hráčskym úspechom je účasť na MS 1982, kde odohral časť zápasu proti Kuvajtu, keď v 69. minúte striedal Petra Janečku.

Trénerská dráha 
Ako tréner viedol pražské kluby Sláviu, Spartu a Bohemians, ako aj Sigmu Olomouc, FC Slovan Liberec či FK Mladá Boleslav. Najväčšie úspechy dosiahol v ruskom Zenite Petrohrad, kde v rokoch 2003 až 2006 vyhral Ligový pohár, získal druhé miesto v najvyššej ruskej súťaži a postúpil do štvrťfinále Pohára UEFA.

Po nezhodách s majiteľom Zenitu Petrohrad bol v roku 2006 odvolaný z funkcie trénera. Príčinou nezhôd bolo gamblerstvo, v ktorom pokračoval aj po odvolaní a z ktorého sa neskôr dokázal vyliečiť.

Po odvolaní z Petrohradu trénoval Olomouc, azerbajdžanské Neftiči Baku a v sezóne 2009/10 druholigový český FK Viktoria Žižkov, kde pred sezónou podpísal trojročnú zmluvu, ktorú ale predčasne ukončil. Štyri kolá pred koncom súťaže v máji 2010 ho vedenie klubu odvolalo z postu, pretože sa nepodarilo naplniť športové ambície.

V júni 2010 podpísal nový kontrakt s účastníkom druhej najvyššej slovenskej súťaže (oficiálne nazývanej prvá liga) MFK Zemplín Michalovce na jeden rok plus jeden rok opcia.
V apríli 2011 vedenie MFK Zemplín predĺžilo trénerskú zmluvu s Vlastimilom Petrželom na ďalšie dva roky – do konca sezóny 2012/13.

Iné projekty

Referencie

Zdroj

Externé odkazy 
Vlastimil Petržela v Impulsech Václava Moravce 

Česko-slovenskí futbalisti
Českí futbaloví tréneri
Tréneri MFK Zemplín Michalovce
Osobnosti z Prostějova
Marko Pantelić

Marko Pantelić (po srbsky: Марко Пантелић) (* 15. september 1978, Belehrad) je bývalý srbský futbalový útočník.

Pantelić sa do srbskej reprezentácie presadil v roku 2003, v ten istý rok získal srbský pohár v drese FK Smederevo. Po sezóne prestúpil do FK Crvena zvezda, kde získal titul v lige, pohár a v roku 2005 bol najlepším strelcom srbskej ligy. Neskôr sa stal hráčom nemeckého klubu Hertha BSC, kde hral do roku 2009. 1. septembra 2009 podpísal ročnú zmluvu s klubom Eredivisie Ajax Amsterdam. Počas jeho prvej sezóny v Ajaxe sa mu darilo, strelil 16 gólov v 25 zápasoch.

Reprezentačné zápasy

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil na stránke reprezentacija.rs

Narodenia v 1978
Srbskí futbalisti
Hráči FK Crvena zvezda
Hráči FK Smederevo
Hráči FC Lausanne-Sport
Hráči SK Sturm Graz
Hráči Hertha BSC
Hráči Ajax Amsterdam
Hráči Olympiakos FC
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Osobnosti z Belehradu
Švibov

Švibov je prírodná rezervácia v pohorí Považský Inovec v podcelku Nízky Inovec, približne  juhovýchodne od obce Nová Lehota. Je v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Nová Lehota, okres Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Vyhlásená bola v roku 1993 na rozlohe , bez ochranného pásma. Na území rezervácie platí 4. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany je: Veľmi cenný fragment kyslej dubiny na kryštaliniku Považského Inovca s typickými indikačnými druhmi. Územie je v kontakte s xerotermnými spoločenstvami na vápencoch a dolomitoch obalovej série Považského Inovca.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná rezervácia Švibov, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Nová Lehota (okres Nové Mesto nad Váhom)
Prírodné rezervácie v Trenčianskom kraji
Považský Inovec
Chránené územia v okrese Nové Mesto nad Váhom
Ipswich Town FC

Ipswich Town FC je anglický futbalový klub so sídlom v Ipswichi. Klub bol založený v roku 1878, no profesionálny futbalový tím vznikol v roku 1936. V súčasnosti hrá v druhej najvyššej súťaži, The Championship. V FA Premier League hral naposledy v sezóne 2000/01.

Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Portman Road s kapacitou 30 311 divákov. Najväčším rivalom klubu je Norwich City FC. Klub má prezývku Blues, ktorý vyplýva z modrej farby ich dresov.

Ipswich Town vyhral v roku 1962 anglickú ligu, dvakrát získal druhé miesto (v rokoch 1981 a 1982). Klub vyhral raz Pohár FA a v roku 1981 vyhral aj Pohár UEFA.

Káder mužstva
Súčasná zostava:

Zdroj

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

Anglické futbalové kluby
Víťazi Pohára FA
Futbalové kluby založené v 1878
La Liga 2010/2011

La Liga 2010/2011 Bol  80. ročník španielskej La Liga od roku 1929. Sezóna začína 28. augusta 2010 a končí 29. mája 2011. Obhajcom trofeje je FC Barcelona ktorý aj titul obhájil pred Realom Madrid.

Účastníci ročníka 2010/2011 

 UD Almería
 Athletic Bilbao
 Atlético Madrid
 FC Barcelona
 Deportivo La Coruña
 RCD Espanyol
 Getafe CF
 Hércules CF
 Levante UD
 Málaga CF
 RCD Mallorca
 CA Osasuna
 Racing de Santander
 Real Madrid C.F.
 Real Sociedad
 Sevilla FC
 Sporting de Gijón
 Valencia CF
 Villarreal CF
 Real Zaragoza

Tabuľka 

Poznámka: Por= poradie, Záp= zápasy, V= víťazstvo, R= remíza, P= prehra, GS= strelené góly, GI= inkasované góly, GD= rozdiel medzi strelenými a inkasovanými gólmi

Sezónna štatistika

Najlepší strelci

Najlepší nahrávači

Zdroj 
 Výsledky zápasov

La Liga
Futbal v 2010
Futbal v 2011
Rádio Klasika

Rádio Klasika bol okruh Rozhlasu a televízie Slovenska, vysielajúci satelitom, retransmisiou a internetom od 15. júla 2009. 1. februára 2016 bol okruh nahradený stanicou Rádio Pyramída. 

Rádio bolo zaradené aj v 3. (verejnoprávnom) multiplexe DVB-T. Program bol postavený na desaťhodinovom module dramaturgicky vystavanom na komplexne poňatých žánroch artificiálnej hudby všetkých historických období a štýlotvorných smerov.

Externé zdroje 
 http://www.rozhlas.sk/radio-klasika

Slovenský rozhlas
Zaniknuté slovenské rozhlasové stanice
Vzniklo v 2009
Zaniklo v 2016
Rádio Litera

Rádio Litera je ôsmy okruh Slovenského rozhlasu a spolu s Rádiom Klasika a Rádiom Junior patrí k umeleckým digitálnym programovým službám RTVS. Je jediným projektom v slovenskom rádiovom priestore, ktorý ponúka 24-hodinové slovné, umelecké a literárno-dramatické programy. Vysiela poéziu, prózu, drámu a publicistiku - programy zamerané na intelektuálnejších poslucháčov od 15 rokov, ktorí majú radi hovorené slovo. Svoje vysielanie spustilo 15. júla 2009. Od roku 2016 vysiela aj v multiplexe digitálneho rozhlasu.

Štruktúra 
Štruktúra Rádia Litera je pestrá a zahŕňa široké spektrum umeleckých, publicistických či dokumentárnych žánrov, tém či hereckých predstaviteľov z minulosti aj súčasnosti, aby oslovila maximálne množstvo poslucháčov, ktorí sú aktívnymi užívateľmi internetu. Je tiež jedinečnou možnosťou udržať si kontakt so slovenským hovoreným slovom aj pre našich rodákov žijúcich v zahraničí. Vlastnou dramaturgiou zostavuje vysielanie, ktoré funguje na reprízovom princípe a pozostáva z výberu programových prvkov z digitálneho archívneho systému Slovenského rozhlasu.

Vysielanie prebieha formou tematických týždňov prostredníctvom piatich dvojhodinových rotujúcich blokov, ktoré sa opakujú v desaťhodinových intervaloch niekoľkokrát počas týždňa, aby si každý poslucháč stihol vypočuť všetko, na čo má chuť. Program každého týždňa vždy reflektuje rôzne aktuálne témy, ročné obdobie, osobnosti, krajiny, významné sviatky, výročia alebo prebiehajúce udalosti literárneho a kultúrneho života, ku ktorým sú dostupné programy v archíve.

Hudba v Rádiu Litera tvorí príjemné, ale nie banálne pozadie k náročným slovným programom. Vyhýba sa hlavnému prúdu a zvukovej agresivite, pričom vychádza z prostredia rôznych žánrov ako napr. alternatívny folk, džez, soul, pop a rock či jemná elektronika.

Prístup 
Rádio Litera je pre poslucháčov prístupné cez internet, cez satelitný príjem a cez vybrané digitálne služby. Technické parametre pre satelitné vysielanie: družica Astra 3B; pozícia: 23.5° východne; frekvencia: 11 836,5 MHz; polarizácia: horizontálna; modulácia: QPSK; FEC: 5/6; Symbolová rýchlosť: 27 500 kS/S.

Externé zdroje 
 litera.rtvs.sk

Slovenský rozhlas
Vzniklo v 2009
Zuzana Szatmáry

Zuzana Szatmáry je publicistka, novinárka, poetka a riaditeľka Nadácie Charty 77

Bola ocenená Európskou úniou titulom Žena Európy za rok 1993. Je dcérou známeho slovenského spisovateľa, komunistu, neskôr disidenta komunistického režimu Juraja Špitzera a slovenskej herečky Dalmy Špitzerovej. Narodila sa v Bratislave, časť detstva však prežila u rodinných priateľov v Čiernom Balogu na Horehroní. Pochádzali odtiaľ jej stará mama z otcovej strany.  Študovala architektúru, sociológiu a informatiku. V totalitnom období pracovala ako sústružníčka, upratovačka, vychovávateľka v polepšovni, či technická prekladateľka.  V roku 1989 stála pri zrode občianskeho hnutia Verejnosť proti násiliu.

Súčasné pôsobenie
Dnes prednáša a publikuje doma aj v zahraničí. Aktívne spolupracuje s denníkmi Pravda, SME a v Česku s Lidovými novinami. Je spoluzakladateľkou Grémia III. sektoru a Nadácie Charty 77, kde v súčasnosti pôsobí ako výkonná a programová riaditeľka. Táto nadácia sa dnes venuje najmä bezplatnému právnemu poradenstvu. Aktívne sa vyjadruje k ľudsko-právnym otázkam a ochrane menšín. V roku 2005 jej vyšla úspešná zbierka básni Rozumné srdce s ilustráciami slovenského výtvarníka Františka Guldana. Stála aj pri zrode slovensko-židovských novín Delet (hebrejsky Dvere). Noviny vychádzajú od leta 2010 len v internetovej verzii. Jej syn Michael je šéfredaktorom a vydavateľom Delet.

Dielo 
Rozumné srdce (zbierka básní) Levice: Koloman Kertész Bagala – L.C.A., 2005

Referencie 

Slovenskí novinári
Slovenskí publicisti
Slnko, seno, jahody

Slnko, seno, jahody () je úspešná česká filmová komédia z roku 1984 režiséra Zdeňka Trošku. Komédia sa odohráva v malej dedinke Hoštice (okres Strakonice), kde bola aj nakrútená.

Dej 

Študent vysokej poľnohospodárskej školy Šimon Plánička prichádza na miestne družstvo na letnú brigádu. Rád by vyskúšal v praxi experiment - „dojivosť kráv v závislosti na kultúre prostredia“, čo sa však kompetentným nepáči. Po obdivuhodnom výsledku experimentu na farárovej krave sa Šimonovi otvárajú možnosti na družstve. Po dedinke sa rozšíria reči o príbuzenstve brigádnika a šéfa krajskej poľnohospodárskej správy. Tu nastupuje atraktívna Blažena, dcéra pani Škopkovej, u ktorej je Šimon ubytovaný, aby zistila pravdu. Tajnú misiu komplikuje žiarlivosť Blaženinho chlapca Vencu, ktorý si myslí, že Blažena čaká dieťa so Šimonom a nie s ním.

Pozri aj 
 Slnko, seno a pár faciek
 Slnko, seno, erotika

Zdroj 
 
 O filme Slunce, seno, jahody
 Slunce, seno, jahody

Česko-slovenské filmové komédie
České filmové komédie
Filmy z 1984
Filmy podľa názvu
Filmy režírované Zdeňkom Troškom
Slnko, seno a pár faciek

Slnko, seno a pár faciek () je veľmi úspešná česká filmová komédia z roku 1989 od Zdeňka Trošku. Komédia je pokračovaním filmu Slunce, seno, jahody a dej je rovnako situovaný do dedinky Hoštice (Hoštice u Volyně).

Dej 

Druhá časť trilógie nás prenesie do obdobia svadobných príprav Vencu a Blaženy. Odmietnutá Miluna však pokračuje v boji o srdce ženícha, v čom jej pomôže príchod inštruktorky autoškoly Gábiny Tejfarové. Nedorozumenie s fotografiou jej dcéry Vendulky spôsobí vojnu medzi rodinami Konopníkových a Škopkových, ktorá vyvrcholí zrušením svadby. Tá sa napokon koná, no až na pár zainteresovaných si málokto uvedomuje, že neskoro.

Pozri aj 
 Slnko, seno, jahody
 Slnko, seno, erotika

Zdroj 
 
 O filme Slunce, seno a pár facek
 Slunce, seno a pár facek

Česko-slovenské filmové komédie
České filmové komédie
Filmy z 1989
Filmy podľa názvu
Filmy režírované Zdeňkom Troškom
Slnko, seno, erotika

Slnko, seno, erotika () je úspešná česká filmová komédia z roku 1991 od Zdeňka Trošky. Komédia je posledným filmom trilógie Slnko, seno... a dej je opäť situovaný do dedinky Hoštice (Hoštice u Volyně).

Dej 

Prenášame sa do obdobia zmien a rodiacej sa trhovej ekonomiky. Otvorenie hraníc využívajú aj obyvatelia dedinky Hoštice, nadväzujúci kontakty na dovolenke v Taliansku. Hlavnú rolu opäť zohráva Blažena s Vencom, Béďa, ktorého napokon ulovila Gábina Tejfarová a ich dlhoročné sokyne Evík a Miluna. 

Hoštice žijú prípravami návštevy predstaviteľov talianskeho mestečka, s ktorými nadviazali priateľstvo účastníci zájazdu, ohúrení južanským prostredím. Roky zanedbávaná obec však veľa možností neponúka a tak sa presadí osvedčená metóda - alkohol a erotika. Napokon sa ukáže, že tá cesta do Európy nie je taká zložitá.

Pozri aj 
 Slnko, seno, jahody
 Slnko, seno a pár faciek

Zdroj 
 O filme Slunce, seno, erotika
 Slunce, seno, erotika

Česko-slovenské filmové komédie
České filmové komédie
Filmy z 1991
Filmy podľa názvu
Filmy režírované Zdeňkom Troškom
Vasilij Grigorievič Lazarev

Vasilij Grigorievič Lazarev (, * 23. február 1928, Porošino – † 31. december 1990, Moskva) bol sovietsky lekár a kozmonaut.

Život

Mladosť a výcvik 
Už na základnej škole sa rozhodol, že bude pilotom. Neskôr sa prihlásil na Sverdlovskú špecializovanú školu vojenského letectva, ale pretože sa na túto školu spolu s ním nedostal jeho najväčší kamarát, zvolil si Sverdlovský lekársky inštitút. V treťom ročníku volil špecializáciu na chirurgiu. V roku 1951 nastúpil na základnú vojenskú službu, dostal sa na vojenskú fakultu saratovského lekárskeho inštitútu. Po štátnici bol vymenovaný za vojenského náčelníka nemocnice. Zostal len krátko, pretože využil ponuku a pokračoval v štúdiu na čugujevskom leteckom učilišti. 

Potom si osvojil profesiu skúšobného pilota. Skúšal rôzne záchranné prostriedky, výškové obleky a dostal sa aj na skúšku výškového stratostatu, laboratória Volga. Potom sa dostal aj ku skúškam zariadení pre kozmické lety a nakoniec aj ako všestranný a skúsený výskumník na štart kozmickej lode Sojuz. V tíme kozmonautov bol vedený od roku 1966.

Lety do vesmíru 
Na misiu Sojuz 12 odštartoval z Bajkonuru s Olegom Makarovom v septembri 1973. Cieľom letu bolo vyskúšať veľa rôznych prístrojov pred projektom Sojuz-Apollo, vrátane testov nových skafandrov Sokol. Bol to prvý let po predchádzajúcej havárii Sojuzu 11, Lazarev bol veliteľom lode. Pristáli s kabínou na padákoch pri meste Karaganda na území Kazachstanu.. 

V apríli 1975 letel Lazarev spolu s Makarov ešte raz na plánovaný dvojmesačnej pobyt na orbitálnej stanici Saľut 4. Po 20 minútach letu vo výške 192 km však došlo k poruche tretieho stupňa rakety a kozmická loď sa vrátila po strmej balistickej dráhe, pri ktorej museli kozmonauti vydržať preťaženie až 20,6 G. Pristáli juhozápadne od Gorno-Altajska (Altajská republika, RSFSR). Za tento nepodarený let, v zoznamoch Sojuzov sprvu ani neuvádzaný, získali obaja vyznamenanie Leninovým radom. Pretože nedoleteli, nezískali zvyčajne finančnú odmenu, len náhradnú dovolenku. Neskôr bol pokus vedený ako Sojuz 18a. 

 Sojuz 12 (27. september 1973 - 29. september 1973)

Po lete 
Lekár, plukovník Lazarev zostal v oddiele kozmonautov až do roku 1985, zomrel vo svojich 62 rokoch. Bol ženatý a mal jedno dieťa.

Referencie

Literatura 
 

Narodenia v 1928
Úmrtia v 1990
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Viačeslav Dmitrijevič Zudov

Viačeslav Dmitrijevič Zudov (; 8. január 1942 Bor) je bývalý sovietsky letec a kozmonaut.

Život

Mladosť a výcvik 
Ako chlapec sa pod dojmom letu prvej družice stal členom školského krúžku raketových modelárov a rozhodol sa stať kozmonautom. Po čase sa dostal na balašovské vojenské letecké učilište, kde sa dostal prvýkrát ku skoku padákom. Neskôr lietal nielen na stíhačkách, ale aj dopravných lietadlách Il-2, Il-14, AN-12. Dostal sa do výcvikového strediska, Hviezdneho mestečka. V čase letu Komarova na Sojuze 1 pracoval v pozorovacej stanici na Kamčatke. V roku 1968 udržiaval spoločne s kozmonautom Dobrovoľským pohotovosť v stredisku letov s Beregovojom krúžiacim na obežnej dráhe v Sojuze 3.

Let do vesmíru 
Do vesmíru letel na palube Sojuzu 23 v roku 1976, po 11 rokoch výcviku, lietania a čakania. Let so štartom z Bajkonuru sa jemu a partnerovi, kozmonautovi Roždestvenskému nevydaril, automatický systém priblíženia k orbitálnej stanici Saľut 5 bol nefunkčný a preto sa po dohode s riadiacim strediskom predčasne vrátili na Zem. Pristáli v mraze na hladine jazera Tengiz, odkiaľ boli vrtuľníkom a vyhľadávacou skupinou odtiahnutí na závesných lanách k brehu. 

 Sojuz 23 (14. október 1976 - 16. október 1976)

Po lete 
Z výcvikového strediska bol vyradený už roku 1987, ale vo Hviezdnom mestečku zostal. V roku 1990 bol zástupcom náčelníka a politrukom v Centre prípravy kozmonautov J. A. Gagarina v hodnosti plukovníka. V roku 1978 bol v Prahe ako člen delegácie a vystúpil aj v televízii, v tej dobe nosil vyznamenanie Zlatú hviezdu hrdinu Sovietskeho zväzu.. Je ženatý a má dve deti.

Referencie

Literatúra 
 .

Externé odkazy 
  Na webe Kosmo
  Na webe Space

Zdroj 

Narodenia v 1942
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Valerij Iľjič Roždestvenskij

Valerij Iľjič Roždestvenskij (; * 13. február 1939, Leningrad – † 31. august 2011, Hviezdne mestečko) bol sovietsky kozmonaut z lode Sojuz 23.

Život 
Vyštudoval vyššie technické učilište vojenského námorníctva. Miloval more a stal sa potápačom, podieľal sa na vyslobodzovaní vrakov lodí z dna mora. Napriek tomu sa po niekoľkých rokoch odhodlal (skafander ako skafander, to bola jedna z jeho úvah) a prihlásil sa do výcvikového strediska kozmonautov, prešiel zložitú etapou lekárskych vyšetrení a príprav a ocitol sa na štarte do vesmíru.

Išlo o Sojuz 23, štartoval spoločne s Viačeslavom Zudovom v októbri 1976, ale let sa obom nováčikom nepodaril. Nepracoval systém automatického približovania Sojuzu k orbitálnej stanici Saľut 5 a preto riadiace strediskom rozhodlo o predčasnom návrate lode s posádkou na Zem po dvoch dňoch letu.

V oddieli kozmonautov bol vedený vo funkcii palubného inžiniera od 28. októbra 1965 do 24. júna 1986. Po odchode z oddielu kozmonautov slúžil v rôznych funkciách v Stredisku prípravy kozmonautov, naposledy od roku 1990 prevzal v Hviezdnom mestečku 2. správu (výcvikovú). V roku 1992 bol uvoľnený z ozbrojených síl, potom pôsobil v súkromnom sektore. Mal jedno dieťa..

Let do vesmíru 
 Sojuz 23 (14. október 1976 - 16. október 1976)

Referencie

Externé odkazy 

 Na webe Space40

Zdroj 

Narodenia v 1939
Úmrtia v 2011
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Kondratij Fiodorovič Rylejev

Kondratij Fiodorovič Rylejev  (rus. Кондра́тий Фёдорович Рыле́ев) bol ruský básnik, jeden z vedúcich osobností dekabristického povstania. Po neúspechu povstania bol popravený v Petropavlovskej pevnosti v Petrohrade.

Životopis 
Rylejev bol pôvodom z drobnej, nezámožnej šľachty, musel sa živiť vlastnou prácou, čo neskôr ovplyvnilo jeho politické názory. Absolvoval petrohradskú kadetskú školu, slúžil v armáde počas ťaženia proti Napoleonovi. Z armády odišiel po štyroch rokoch, pretože nesúhlasil s názormi, ktoré presadzoval minister Alexej Andrejevič Arakčejev. Presťahoval sa do Petrohradu, kde v rokoch 1821 − 1824 pracoval ako prísediaci senátu trestného súdu. V roku 1821 vstúpil do spolku Slobodný spolok milovníkov ruskej slovesnosti (Вольное общество любителей словесности, наук и художеств). V rokoch 1823 − 1825  vydával s A. A.Bestuževom almanach Polárna hviezda (Полярная звезда). Od roku 1823 bol členom tajnej revolučnej organizácie Severný spolok,  1825 sa stal členom jej vedenia.
25. júla 1825 bol popravený v Petropavlovskej pevnosti v Petrohrade.

Tvorba 
Rylejev začal svoju literárnu činnosť vlasteneckými ódami a intímnou lyrikou. Rozruch vyvolala jeho prvá publikovaná báseň Favoritovi (К временщику, 1820). Išlo o invektívu voči Arakčejevovi.
Ako vypäto občiansky lyrik sa prejavil v politických ódach a elégiách Videnie (Видение, 1823), Občianska statočnosť (Гражданское мужество, 1823 − 1824) a Občan (Гражданин, 1824 – 1825).
Protivládne vyznievali aj imitácie ľudových piesní,  napr. Náš cár, nemec ruský (Царь наш - немец русский, 1823). Posledné dva roky pred povstaním písal s úmyslom agitovať radových vojakov petrohradskej posádky.

Hlavným Rylejevovým cieľom však bolo vytvoriť pôvodnú ruskú hrdinskú epiku. Pre ten účel využil dumu, jeden z najfrekventovanejších druhov ukrajinskej ľudovej poézie a v rokoch 1821 − 1823 napísal cyklus básní na historické témy, ktoré vydal pod názvom Dumy (Думы) v roku 1825. Väčšinou vychádzal z Karamzinových Dejín Ríše ruskej. Do stredu pozornosti staval významné historické osobnosti. Politicko-didaktickému zámeru podriaďoval aj kompozíciu, ktorá bola u väčšiny jeho dúm stereotypná. Najprv statický nárys miesta deja, potom dlhší hrdinov monológ, oplývajúci slávnostným vyhlasovaním bojovných hesiel a výzvami, a nakoniec apelatívnym autorským ponaučením. 
Napísal aj jedinú dokončenú poému Vojnarovskij (Войнаровский, 1825). Tematicky čerpá z ukrajinských dejín.

Dielo 
 1813 Kulakiáda (Кулакияда)
 1820 Favoritu (К временщику)
 1824−1825 Občan (Гражданин)
 1825 Několik myšlenek o poezii (Несколько мыслей о поэзии)
 1825 Vojnarovskij (Войнаровский)
 1825 Nalivajko (Наливайко) 
 1825 Dumy (Думы)

 Pozri aj 
 Dekabrista
 Dekabristickí básnici

 Bibliografia 
 
 PAROLEK, Radegast - HONZÍK, Jiří: Ruská klasická literatura. Svoboda, Praha: 1976. 629 s.
 KULEŠOV, Vasilij Ivanovič: Istorija russkoj literatury XIX veka.'' Vydavateľstvo МГУ, Moskva: 1997. 624 s. ISBN 5-211-03044-3

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rylejev Kondratij Fedorovič: Sobranie sočinenij 

Narodenia v 1795
Úmrtia v 1826
Ruskí básnici
Ruskí spisovatelia
Alexandr Alexandrovič Serebrov

Alexandr Alexandrovič Serebrov (; 15. február 1944, Moskva – † 12. november 2013, Moskva) bol ruský kozmonaut, ktorý sa zúčastnil štyroch misií na obežnú dráhu Zeme a k orbitálnym staniciam Saľut 7 a Mir.

Život

Mladosť a výcvik 
V decembri 1978 bol prijatý do oddielu kozmonautov.

Lety do vesmíru 
Krst nováčika si odbil v roku 1982, keď spoločne s kozmonautami  Leonidom Popovom a Svetlanou Savickou absolvoval let na Sojuze T-7 (COSPAR 1982-080A), so štartom z Bajkonuru 19 . augusta 1982. Celá trojica sa pripojila k orbitálnej stanici Saľut 7, po týždni pracovnej činnosti odletela na Zem.

Druhý let mal rovnaký cieľ, teda orbitálna stanica. Štart bol 20. apríla 1983 opäť z Bajkonuru v lodi Sojuz T-8. V trojčlennej posádke bol spolu s Vladimirom Titovom a Gennadijom Strekalovom. Pripojenie zlyhalo a tak sa s loďou vrátili na druhý deň na Zem.

Tretíkrát letel v modernejšej lodi Sojuz TM-8. Štartovali 5. septembra 1989 z Bajkonuru a pripojili sa k orbitálnej stanici Mir. Tu potom pracoval celých päť mesiacov (165 dní), aby sa v rovnakej lodi vrátil na Zem.

Podobný bol štvrtý let v polovici roka 1993. Letel v lodi Sojuz TM-17 na Mir, tu strávil viac ako pol roka a potom sa vrátil na Zem. V tom čase mal 51 rokov.

Je registrovaný ako 110. človek vo vesmíre s 372 dňami strávenými v kozme. Absolvoval 10 výstupov do voľného vesmíru (EVA), všetky zo stanice Mir, s celkovou dĺžkou 31 hodín.

 Sojuz T-7, Saľut 7 (19. august 1982 - 27. august 1982)
 Sojuz T-8 (20. apríl 1983 - 22. apríl 1983)
 Sojuz TM-8, Mir (5. september 1989 - 19. február 1990)
 Sojuz TM-17, Mir (1. júl 1993 - 14. január 1994)

Po letoch 
Oddiel kozmonautov opustil v roku 1995. Bol ženatý a mal jedno dieťa. V roku 2002 pri hasení svojho domu utrpel značné popáleniny a strávil niekoľko týždňov v nemocnici.

Iné projekty

Zdroj

Externé odkazy 
 http://mek.kosmo.cz/bio/rusko/00110.htm
 http://www.lib.cas.cz/space.40/INDEX2.HTM
 http://kosmos-news.kosmo.cz/kosmos35.htm

Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Osobnosti z Moskvy
Ulf Merbold

Ulf Dietrich Merbold (* 20. jún 1941, Greiz, Nacistické Nemecko, dnes Nemecko) je európsky kozmonaut, ktorý pri troch výpravách strávil vo vesmíre 49 dní.

Život  
Vysokoškolské vzdelanie získal na univerzite vo Stuttgarte (Nemecko), ktorú úspešne zakončil v roku 1976. V rokoch 1968 - 1978 bol zamestnancom Planckovho Inštitútu metalurgie. Roku 1978 sa dostal do tímu nemeckých kozmonautov ESA (European Space Agency) ako vedec, výskumník v odbore fyzika, neskôr absolvoval výcvik v NASA a v Rusku. V období rokov 1983 - 1994 absolvoval tri lety do kozmu. Je rádioamatér.

Lety do vesmíru  
Po prvýkrát letel vo svojich 42. rokoch na raketopláne Columbia na desaťdňovú misiu a stal sa tak 131. kozmonautom Zeme. Na palube misie (označenie COSPAR 1973-050A) bola západoeurópske laboratórium Spacelab a päť ďalších kozmonautov: Owen Garriott, John Young, Robert Parker , Byron Lichtenberg a Brewster Shaw. Štart bol z Kennedyho vesmírneho strediska na Floride. Počas letu zvládli 70 vedeckých experimentov a s menšími problémami aj pristátie na základni Edwards. 

V januári 1992 odštartoval z Floridy raketoplán Discovery k svojmu 14. letu na misiu STS-42. Na jeho palube bolo sedem kozmonautov: Ronald Grabe, Stephen Oswald, Norman Thagard, David Hilmers, William Readdy, dr. Ulf Merbold (letel druhýkrát) a Roberta Bondarová. Táto zostava vedcov na obežnej dráhe oživila laboratórium Spacelab a Biorack a venovala sa rôznym pokusom. Pristáli na základni Edwards v Kalifornii po ôsmich dňoch letu. 

Vo svojich 53. rokoch vzlietol roku 1994 do vesmíru tretíkrát, tentokrát v ruskej kozmickej lodi Sojuz TM-20. Stal sa členom 17. základnej posádky orbitálnej stanice Mir, kde strávil mesiac. Z Bajkonuru s ním v lodi vzlietli Jelena Kondaková a Alexandr Viktorenko. Na Mire s nimi zostala pôvodná posádka Valerij Poľakov - Jurij Malenčenko - Talgat Musabajev a celá šestica tu mesiac vykonávala množstvo experimentov a odstraňovala rôzne poruchy stanice. Na stanici bol Merbold ako astronaut Európskej vesmírnej agentúry v rámci programu EuroMir. V kozmickej lodi Sojuz TM-19 Merbold s Malenčenko a Musabajevem odleteli na Zem. Pristáli v Kazachstane. 

 STS-9 Columbia (28. november 1983 - 8. december 1983). 
 STS-42 Discovery (22. január 1992 - 30. január 1992). 
 Sojuz TM-20, Mir, Sojuz TM-19 (3. október 1994 - 4. november 1994)

Zdroje

Externé odkazy

http://mek.kosmo.cz/bio/ostatni/00131.htm
http://mek.kosmo.cz/pil_lety/usa/sts/sts-41a/index.htm
http://mek.kosmo.cz/pil_lety/usa/sts/sts-42/index.htm
http://mek.kosmo.cz/pil_lety/rusko/sojuz_tm/so-tm20/index.htm
http://www.lib.cas.cz/space.40/INDEX2.HTM

Narodenia v 1941
Nemeckí kozmonauti
Držitelia Radu Priateľstva
Siepietnica

Siepietnica je dedina ležiaca v juhovýchodnej časti Poľska, v Podkarpatskom vojvodstve.

Externé odkazy 
 Stránka obce 

Dediny v Poľsku
Ján Brodňanský

Ján Brodňanský (* 16. október 1910, Dolný Kubín - † 12. január 1997, Dolný Kubín) bol historik, archeológ, speleológ a fotograf.

Život 
Po vyučení  za  hodinára praxoval v Turčianskych Tepliciach. sa Od roku 1948 sa začal systematickejšie venovať výskumom jaskýň v oblasti Chočských vrchov, Malej a Veľkej Fatry a Západných Tatier. Jeho nálezy fauny z jaskýň sú v zbierkach Oravského múzea. Založil oblastnú speleologickú skupinu v Dolnom Kubíne. Patril k  priekopníkom jaskyniarstva na Orave. Zároveň bol zakladajúcim členom Slovenskej speleologickej spoločnosti. 

Má zásluhy za rozvoj a propagáciu turistiky na Orave.  Publikoval články a fotografie s turistickou tematikou v časopisoch: Krásy Slovenska, Slovenský kras, Nová Orava, Vysoké Tatry, Pamiatky a príroda. Venoval sa fotografovaniu v odbore jaskyniarstva, ochrany prírody, histórie a krajinárstva. Bol spoluautorom turistických sprievodcov regiónu Orava. Zároveň venoval sa aj vysokohorskej turistike a horolezectvu.

Aktívne pracoval v ochotníckom divadle, v národopise, v spevokole, v ovocinárstve a v telovýchovnej jednote.

Referencie

Literatúra 
 REMKO, Milan. Genius loci Choč Príbehy zo života. [Bratislava]: Remedika, 2021. ISBN 978-80-972954-4-8

Narodenia v 1910
Úmrtia v 1997
Slovenskí jaskyniari
Slovenskí historici
Slovenskí archeológovia
Slovenskí fotografi
Narodenia 16. októbra
Úmrtia 12. januára
Osobnosti z Dolného Kubína
Solidárna republika

Solidárna republika (fr. République solidaire), skrátene RS, je politické hnutie, ktoré založil bývalý francúzsky premiér Dominique de Villepin 19. júna 2010 ako platformu pre svoju kandidatúru v prezidentských voľbách 2012. Ideologicky sa opiera o gaullizmus a tzv. villepinizmus, t. j. vymedzenie sa proti politike súčasného prezidenta Nicolasa Sarkozyho a Zväzu pre ľudové hnutie zo stredopravicových pozícií.

Členmi hnutia sa stalo niekoľko významných osobností, vrátane niekoľkých poslancov, senátorov, starostov a bývalých ministrov (Brigitte Girardin).

Pozri aj 
 Prezidentské voľby 2012 vo Francúzsku
 Villepinizmus
 Sarkozyzmus

Externé odkazy
 Oficiálna webová stránka Prezidentské voľby 2012 vo Francúzsku

Politické strany vo Francúzsku
Premier League Snooker 2010

2010 Premier League Snooker sa hral od 2. septembra do 28. novembra 2010. Obhajujúci šampión bol Shaun Murphy, ktorý minulý rok porazil vo finále Ronnieho O'Sullivana 7-3. Vo finále vyhral Ronnie O’Sullivan, ktorý porazil Shauna Murphyho 7-1.

Turnajový pavúk

Turnajová tabulka

Zápasy 
2. september - Southampton Guidhall

 Shaun Murphy 5-1 Ding Junhui
 Ronnie O’Sullivan 3-3 Marco Fu

16. september - Plymouth Pavilions

 Mark Selby 2-4 Mark Williams
 Ronnie O’Sullivan 3-3 Ding Junhui

30. september - Preston Guild Hall

 Marco Fu 4-2 Shaun Murphy
 Ding Junhui 3-3 Mark Williams
 Neil Robertson 2-4 Mark Selby

7. október - Brentwood Leisure Centre, Essex

 Mark Selby 2-4 Ding Junhui
 Ronnie O’Sullivan 3-3 Shaun Murphy

14. október - Inverness Leisure Centre

 Mark Selby 5-1 Marco Fu
 Neil Robertson 3-3 Mark Williams

21. október - Spiceball Leisure Centre, Banbury, Oxfordshire

 Neil Robertson 6-0 Ding Junhui
 Marco Fu 3-3 Mark Williams

28. október - Penrith Leisure Centre

 Marco Fu 5-1 Ding Junhui
 Ronnie O’Sullivan 4-2 Mark Williams

4. november - Hutton Moor Leisure Centre

 Marco Fu 4-2 Neil Robertson
 Shaun Murphy 3-3 Mark Selby

11. november - Grimsby Auditorium

 Shaun Murphy 4-2 Mark Williams
 Ronnie O’Sullivan 5-1 Neil Robertson

18. november - Venue Cymru, Llandudno, Wales

 Ronnie O’Sullivan 5-1 Mark Selby
 Shaun Murphy 2-4 Neil Robertson

Hry nad 100 bodov 

 139, 130, 123, 119, 119, 116, 110, 103, 102 Ronnie O’Sullivan
 131, 119, 104, 101, 100 Mark Selby
 124, 120, 116 Neil Robertson
 124, 109, 103 Shaun Murphy
 122, 113, 105, 104 Mark Williams
 122, 103 Ding Junhui
 107 Marco Fu

Odkazy
 Oficiálna stránka
 Premier League (snooker)
Nesmrteľní (Perzia)

Nesmrteľní boli elitnou jednotkou a jadrom vojska perzských kráľov z dynastie Achajmenovcov od 6. do 4. storočia pred Kr. Jednotku tvorilo 10 000 urodzených bojovníkov, ktorí boli v prípade strát ihneď doplňovaní o nováčikov, takže ich počet zostával konštantný. Medzi Nesmrteľných boli prijímané len osoby médskeho alebo perzského pôvodu. Termín nesmrteľní je tradovaný u Herodota (athanatoi) a neskôr používaný ostatnými antickými letopiscami a spisovateľmi. Zdá sa, že sami Peržania ho nepoznali a Herodotos len skomolil perzské slovo anúšija (útvary, jednotky). 

Hlavnými zbraňami nesmrteľných, ktorí bojovali ako pešiaci, boli luk, šípy a dlhé kopije. Veľké uplatnenie mali títo disciplinovaní a dobre vycvičení bojovníci predovšetkým v období grécko-perzských vojen v 5. storočí pred Kr. a potom počas bojov Dareia III. s vojskami Alexandra Veľkého. Údaje antických kronikárov, že rovnaký vojenský útvar existoval aj v sásánovskej dobe, nie sú dnes vo všeobecnosti akceptované.

Zdroje

Literatúra 
 Briant, P.: Histoire de l'Empire perse, de Cyrus à Alexandre, Paris 1996.
 Hérodotos: Dějiny, Praha 2004.
 Holland, T.: Perský oheň. První světová velmoc a boj o Západ, Praha 2007.

Externé odkazy 
 Nesmrteľní 

Perzia
Vojenské jednotky
Cannibal Corpse

Cannibal Corpse je americká deathmetalová skupina z Buffala, New York, založená v roku 1988. Spolu so skupinami ako Morbid Angel alebo Death patrí medzi zakladateľov tohto štýlu. Do teraz vydala trinásť štúdiových albumov, jeden boxset a jeden live-album. S predanými albumami, ktorých počet presahuje dve milióny je najlepšie predávajúcou deathmetalovou skupinou v Amerike a druhou najpredávanejšou na svete. 

Skupina sa inšpirovala klasickou thrashmetalovou scénou ako Slayer, Kreator alebo Sodom. Taktiež sa preslávila brutálnymi textami ale aj potlačami albumov, ktoré väčšinou niesli hororovú tematiku. V niektorých krajinách boli cenzúrované, a tak skupina musela navrhnúť alternatívny obal.

Začiatky 
Prvé vystúpenie skupiny bolo v apríli roku 1989, v Buffalo´s River Rock Café klube, krátko po nahraní prvej demonahrávky Cannibal Corpse. Po necelom roku kapela podpísala kontrakt s vydavateľstvom Metal Blade Records a nahrala ich debutový album Eaten Back to Life. 

Skupina utrpela počas pár rokov aj zmeny v zostave. V roku 1993 bol zo skupiny vylúčený jeden zo zakladateľov Bob Rusay. O dva roky neskôr bol z kapely vylúčený aj vokalista Chris Barnes a bol nahradený Georgeom Fisherom. Barnes si založil vlastnú skupinu Six Feet Under a neskôr aj skupinu Torture Killer.

Rok 1997 priniesol ďalšie zmeny. Odišiel Rob Barrett a bol nahradený Pat O’Brienom. Jack Owen opustil kapelu v roku 2004, kvôli svojmu druhému projektu Adrift. V roku 2005 sa pridal k Deicide.

Kontroverzia a publicita

USA 
V roku 1995, senátor Bob Dole obvinil Cannibal Corpse spolu s Geto Boys a 2 Life Crew z ničenia americkej kultúrnej scény. V roku 1994 si skupina zväčšila popularitu účinkovaním vo filme Ace Ventura: Zvierací detektív.

Austrália 
23. októbra, 1996 boli v Austrálii stiahnuté z predaja všetky albumy skupiny, kvôli urážlivým témam piesní a aj obalov albumov.

Nemecko 
Všetky albumy kapely do albumu Tomb of the Mutilated boli zakázané tiež kvôli obalom a brutálnym textom. Tiež im bolo zakázané počas koncertovania v Nemecku hrať niektoré piesne s poburujúcimi textami.

Zostava 
 George Fisher – vokály (1995 – súčasnosť)
 Alex Webster – basgitara (1988 – súčasnosť)
 Rob Barrett – gitara (1993 – 1997, 2005 – súčasnosť)
 Pat O’Brien – gitara (1997 – súčasnosť)
 Paul Mazurkiewicz – bicie (1988 – súčasnosť)

Bývalí členovia 

 Bob Rusay – gitary (1988 – 1993)
 Chris Barnes – vokály (1988 – 1995)
Jack Owen -gitara (1988 - 2004)

Diskografia 
 1989 –  Cannibal Corpse – demonahrávka
 1990 – Eaten Back to Life
 1991 – Butchered at Birth
 1992 – Tomb of the Mutilated
 1994 – The Bleeding
 1996 – Vile
 1998 – Gallery of Suicide
 1999 – Bloodthirst
 2002 – Gore Obsessed
 2004 – The Wretched Spawn
 2006 – Kill
 2009 – Evisceration Plague
 2012 - Torture 
 2014 - Skeletal Domain
 2017 - Red Before Black
 2021 - Violence Unimagined

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.cannibalcorpse.net – oficiálna stránka skupiny

 
Hudobné skupiny z 1988
Deathmetalové hudobné skupiny USA
Elizabeth Monroeová

Elizabeth Kortrightová Monroeová (* 30. jún 1768, New York - † 23. september 1830, Richmond, Virgínia) bola manželkou 5. amerického prezidenta Jamese Monroea a 5. prvou dámou USA.

Externé odkazy 
 http://www.whitehouse.gov/history/firstladies/em5.html

Prvé dámy USA
Osobnosti z New Yorku
William Otis

William Otis (1813 – 1839) bol americký vynálezca parného rýpadla. Za svoj vynález získal patent 24. februára 1839.

O konštrukciu parného rýpadla sa pokúšal už v roku 1796 James Watt. Nemal ale k dispozícii dostatočne silný stroj, a preto jeho rýpadlo sklamalo.

Ottis využil odvtedy prebehnutého vývoja parných strojov a navrhol 15 ton ťažké rýpadlo s 12 kW parným strojom na železničnom podvozku. Jeho konštrukcia bola natoľko úspešná, že prvé rýpadlo z roku 1839 bolo v prevádzke až do 20. rokov 20. storočia. Výrazným zlepšením bolo iba nahradenie reťazí oceľovými lanami.

Zdroje

Externé odkazy
 História nielen Ottisovho rýpadla

Narodenia v 1813
Úmrtia v 1839
Vynálezcovia USA
Megafón

Megafón je ručné lievikovité zariadenie, slúžiace k zosilneniu ľudského hlasu a smerovaniu ho do určitej oblasti. Objavil ho Thomas Edison v roku 1878.
Ľudský hlas má tendenciu šíriť sa rovnomerne do všetkých strán, zatiaľ čo keď je odosielaný skrz megafón, je jeho zvuk koncentrovaný do danej oblasti. Ak človek stojí mimo oblasť do ktorej je zvuk megafónom vysielaný, je ťažšie ho počuť. Existujú aj elektronické megafóny, ktoré zvuk zosilňujú ešte oveľa silnejšie. Tie sa skladajú z mikrofónu, zosilňovača a reproduktora.

Megafóny sa používajú hlavne pri športových udalostiach, politických alebo propagačných aktivitách.

Zdroje 

Elektroakustika
Audiotechnika
Frank Harary

Frank Harary (* 11. marec 1921, New York, USA – † 4. január 2005, Las Cruces, Nové Mexiko, USA) bol americký matematik. Je známy predovšetkým vďaka práci v teórii grafov. Zaoberal sa predovšetkým enumeráciou grafov, grafmi s ohodnotením hrán znamienkom a aplikáciami teórie grafov, predovšetkým v spoločenských vedách. Napísal viac ako 700 článkov a viacero vplyvných kníh.

Matematici USA
Matematici židovského pôvodu
Osobnosti z New Yorku
Malostankovské vresovisko

Malostankovské vresovisko je prírodná pamiatka v pohorí Považský Inovec v podcelku Vysoký Inovec, približne  juhovýchodne od obce Trenčianske Stankovce. Nachádza sa v katastrálnom území miestnej časti Malé Stankovce, okres Trenčín v Trenčianskom kraji. Vyhlásená bola v roku 1987 na rozlohe , bez ochranného pásma. Predmetom ochrany je oligotrofné vresovisko s ohrozenými druhmi organizmov. Lokalita je cenná z hľadiska krajinnej ekológie, ochrany genofondu i využitia pre environmentálnu výchovu a vzdelávanie. Na území pamiatky platí 4. stupeň ochrany.

Referencie 

Prírodné pamiatky v Trenčianskom kraji
Považský Inovec
Chránené územia v okrese Trenčín
Pseudoterasa Váhu

Pseudoterasa Váhu je prírodná pamiatka v pohorí Považský Inovec v podcelku Inovecké predhorie, v približne  oblúku medzi obcami Hrádok a Hôrka nad Váhom. Je v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.

Nachádza sa v katastrálnom území obcí Hrádok a Hôrka nad Váhom v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Vyhlásená bola v roku 1983 na rozlohe , bez ochranného pásma. Na území pamiatky platí 4. stupeň ochrany.

Predmetom ochrany je: Cenný geomorfologický útvar svedčiaci o vývoji údolia Váhu v postglaciálnej dobe. Význam územia je vedeckovýskumný a krajinársky.

Referencie

Pozri aj 
 Obtočník Váhu

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Pseudoterasa Váhu, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Prírodné pamiatky v Trenčianskom kraji
Považský Inovec
Hôrka nad Váhom
Hrádok (okres Nové Mesto nad Váhom)
Chránené územia v okrese Nové Mesto nad Váhom
Selecké kamenné more

Selecké kamenné more je prírodná pamiatka v pohorí Považský Inovec v podcelku Vysoký Inovec, približne  západne od vrcholu Inovca  (). Nachádza sa v katastrálnom území obce Selec, okres Trenčín v Trenčianskom kraji. Vyhlásená bola v roku 1985 na rozlohe , bez ochranného pásma. Predmetom ochrany je kamenné more Považského Inovca, dôležité z vedeckovýskumného, náučného a kultúrno-výchovného hľadiska. Na území pamiatky platí 5. stupeň ochrany.

Geologicky je kamenné more tvorené zvetranými blokmi kremencov lúžňanského súvrstvia.

Referencie 

Prírodné pamiatky v Trenčianskom kraji
Považský Inovec
Chránené územia v okrese Trenčín
Selec
Atari Falcon

Atari Falcon bol posledným počítačovým produktom firmy Atari, ktorý je rovnako známy pod presnejším označením Atari Falcon030 Computer System. Počítač bol založený na vtedy veľmi výkonnom hlavnom procesore Motorola 68030 a kvalitnom DSP procesore Motorola 56001, čo bola relatívne bežná kombinácia u skutočne vyspelých multimediálnych počítačov typu NeXTstation, SGI Indigo a Macintosh.

Atari Falcon bol oficiálne predstavený 23. augusta 1991 v Nemecku, ale na trh sa reálne dostal až za sedem mesiacov. Jeho hlavnou smolou bolo, že sa materská firma počas roku 1993 rozhodla reorganizovať a plne špecializovať na vypustenie a podporu revolučnej 64-bitovej konzoly Atari Jaguar.
 
Atari Falcon030 však mal toľko silných schopností pri práci so zvukom a videom, že bol vo svojom zlatom období (1992–1993) celom nedostižným multimediálnym strojom.

Špecifikácie - Falcon030 
 Hlavný procesor: Motorola 68030 / 16 MHz s 256 byte cache
 Pomocný DSP procesor: Motorola 56001 / 32 MHz
 Pamäť: 1 MB až 14 MB RAM, 512 KB ROM
 IDE - interný 2.5"
 SCSI II - externý
 Grafika: 21 základných grafických režimov
 Minimálne grafické rozlíšenie: 320 x 200 bodov
 Maximálne grafické rozlíšenie: 1280 x 960 bodov
 Podpora farieb: 18-bitový True Color (262 144 farieb)
 Plná podpora všetkých starých ST rozlíšení
 Audio: 16-bitové s plnou podporou DSP
 8 plne 16-bitových audio DMA kanálov / až 50 kHz
 Špeciálny zvukový SDMA / DMA koprocesor
 Zvukový čip Yamaha 2149 / 3 kanály (kvôli ST kompatibilite)
 Operačné systémy: GEM + TOS a UNIX

Pozri aj 
 Atari

Zdroj

Externé odkazy 
 Atari Klub Košice
Atari Museum 
 Technická špecifikácia Machine-room.org 

Osobné počítače
Atari
Édouard Goursat

Édouard Jean-Baptiste Goursat (* 21. máj 1858, Lanzac, Lot, Francúzsko - † 25. november 1936, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky matematik. Zaoberal sa predovšetkým matematickou analýzou, najmä komplexnou analýzou, parciálnymi diferenciálnymi rovnicami a hypergeometrickými radmi. 

Narodenia v 1858
Úmrtia v 1936
Francúzski matematici