joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Profesijná etika

Profesijná etika je vytváranie koncepcie určitého povolania vo vzťahu ku škále spoločenských hodnôt, ktorým má toto povolanie slúžiť a ktoré mu dávajú raison d´être. Ďalej
sa zaoberá špecializáciou jednotlivých sfér práce odborníkov, dostupnosťou či nákladnosťou ich služieb, sociálnymi koncepciami sprístupnenia odbornej pomoci, organizáciou a disciplínou v rámci profesií a pod. 

Nie je jednoducho aplikáciou úzkej etickej teórie, ale zahrnuje množstvo aspektov politickej,
sociálnej a právnej filozofie a individuálnej etiky. Profesijná etika je odvetvie etiky, ktorého predmetom je systém noriem, urpavujúcich povinnosti odborníka ku klinetovi, verejnosti, k súdu a k profesijným kolegom. Vtedy ju označujeme ako deontológiu.

Externé odkazy 
 

Etické prístupy
Etopédia

Etopédia je odbor špeciálnej pedagogiky, ktorý sa zaoberá výchovou, vzdelávaním a výskumom sociálne narušenej mládeže (tzv. ťažko vychovateľnej), čiže mládeže, ktorej primárny defekt je vo sfére sociálnej. Vyhľadáva a aplikuje optimálne formy pôsobenia (reedukácia) na narušenú mládež s cieľom jej plnohodnotnej socializácie.

Externé odkazy 
 

Špeciálna pedagogika
Etylénoxid

Etylénoxid alebo oxirán (C2H4O) je organická zlúčenina, patriaca medzi heterocyklické zlúčeniny. Je to jedovatý bezfarebný plyn éterického zápachu, používaný v organickej syntéze a v chemickom priemysle.

Vlastnosti 
Etylénoxid je bezfarebný vo vode neobmedzene rozpustný stlačený alebo skvapalnený plyn ťažší ako vzduch príjemného éterického zápachu s bodom varu 10,4 °C. Svojím zložením patrí medzi látky tvoriace skupinu peroxidických zlúčenín, ktoré charakterizuje kyslíkový mostík.

Etylénoxid je toxický v plynnej i kvapalnej fáze. Pri priamom kontakte pôsobí leptavo na oči a pokožku. Pri nadýchaní, hlavne pri väčších koncentráciach etylénoxidu vo vzduchu, sa prejavujú u človeka jeho dráždivé a narkotické účinky, nevoľnosť, kedy dráždi najmä nosnú sliznicu a môže spôsobiť poruchy srdcovej činnosti, poškodenie pečene a obličiek. Patrí medzi zvlášť nebezpečné jedy a podozrivé karcinogény.

Použitie 

Etylénoxid je významnou chemickou látkou, ktorá sa využíva v celom rade organických syntéz, napr. na výrobu etylénglykolov, glykoléterov a glykolesterov, etanolamínov. Okrem výroby uvedených produktov používa sa tiež na výrobu organokovových a iných insekticídov, na zušľachťovanie celulózy a bavlnených vlákien a ako stabilizátor nitrátu celulózy a nitroglycerínu. V zmesi s CO2 sa používa ako zadymovadlo v skladištiach potravín, tiež ako sterilizačná látka v nemocniciach a na odhmyzovanie. Výrobky na báze etylénoxidu sa používajú v rôznych odvetviach priemyslu napríklad farmaceutickom, lekárskom, strojárskom, farbiarskom, kozmetickom a kožiarskom.
Balenie, preprava, skladovanie

Etylénoxid sa dodáva v špeciálnych oceľových cisternách, tepelne izolovaných pod inertnou atmosférou dusíka. Pretlak dusíka má byť 0,5 MPa, pričom obsah kyslíka nesmie prekročiť 0,3 obj. %. Cisterny sa môžu plniť najviac do 80 % svojho objemu. Tepelná izolácia cisterien musí zabezpečiť teplotu etylénoxidu najviac 25 °C.

Z hľadiska prepravných podmienok podľa CIM/ADR je etylénoxid zaradený do 2. triedy, číslica 4 ct, číslo nebezpečia 236, číslo látky 1040. Cestná premávka sa riadi regionálnymi predpismi. Na Slovensku platí, v zmysle zákona č. 84/1991 Zb., že sa môže prepravovať do 500 kg len na zvláštne povolenie

Externé odkazy 

 

Heterocyklické zlúčeniny
Karcinogény IARC skupiny 1
Étery
Epoxidy
Eutanázia

Eutanázia(inak Extanázia) (z gr. εὐθανασία, znamená „dobrá smrť“) v medicíne je úmyselné ukončenie života pacienta, ktorý trpí nevyliečiteľnou alebo smrteľnou chorobou, inou osobou. K eutanázii môže dôjsť rôznymi spôsobmi, preto sa delí na pasívnu a aktívnu. Pasívna eutanázia je úmyselné nevykonanie opatrení na predĺženie života, napríklad rozhodnutie nepokračovať v podávaní potrebných liekov, odpojenie od kyslíka, neumožnenie transfúzie krvi. Aktívna eutanázia je priame úmyselné konanie za účelom ukončenia života pacienta.

Na Slovensku je eutanázia zakázaná, pretože podľa trestného práva je trestný čin a zároveň podľa čl. 15 ods. 2 Ústavy Slovenskej republiky „nikto nesmie byť pozbavený života.“ Vo väčšine krajín je eutanázia zakázaná. V Európskej únii je povolená len v 4 krajinách a to v Belgicku, Holandsku, Luxembursku a Španielsku.

O prípustnosti alebo neprípustnosti eutanázie sa v dôsledku existencie možnosti jej ľahkého zneužitia živo diskutuje v etike, medicíne, právnej vede a náboženstve.

Antická filozofia označovala ako (heroickú) eutanáziu požiadavku zomrieť bez strachu.

Legálnosť eutanázie 

Na svete je aktívna eutanázia legálna len v 7 štátoch.

Referencie

Pozri aj 
 Asistovaná samovražda
 Paliatívna starostlivosť

Zdroj 

Medicínska etika
Právo
Evarist

Svätý Evarist () bol 5. rímskym pápežom (medzi rokmi 97/100 až 105/109) a teda štvrtým v rade rímskych biskupov, ktorých ustanovili svätí Peter a Pavol. Predpokladá sa, že počas jeho úradu zomrel Ján (apoštol) čo značilo koniec Apoštolského Veku.

Podľa dostupných poznatkov bol Grék; niektoré pramene ako jeho vlasť uvádzajú rodisko Ježiša Krista Betlehem. Bol synom židovského otca menom Judah. Libériov katalóg zo 4. storočia ho nazýva Aristus. Na kresťanskú vieru sa obrátil zásluhou svojho predchodcu Klimenta I., po ktorého zatknutí prebral úlohu vedenia cirkvi.

O Evaristovi chýbajú zmienky o jeho živote pred nástupom na Petrov stolec. Pripadla mu úloha viesť cirkev v čase, keď značne rástol počet veriacich. Z tohto dôvodu rozdelil Rím na samostatné farnosti a každej pridelil titul, najčastejšie podľa mena niektorého z kresťanských mučeníkov. V každej z farností ustanovil jeden chrám, ktorý sa stal sídelným svätostánkom povereného hodnostára.

S Evaristovým pontifikátom sa spája niekoľko významných cirkevných nariadení - zriadil napr. zbor siedmich diakonov, a pridelil im úlohy pomáhať biskupom pri šírení evanjelia. Okrem toho napr. ustanovil, že manželský zväzok kresťanov môže požehnať iba kňaz.

Podrobnosti okolo jeho smrti nie sú jasné. V Liber Pontificalis sa  o ňom píše, že bol korunovaný mučeníctvom aj keď v Rímskom martyrológiu sa nachádza bez mučeníckeho titulu. Evaristus bol pochovaný tak ako veľa ďalších pápežov v hrobke svätého Petra pod Bazilikou svätého Petra. 

Evaristovu podobizeň môžeme vidieť pri zhliadnutí série pápežských portrétov v Sixtínskej kaplnke či pri pohľade na jeho sochu v portiku Bazilike svätého Petra.

Jeho sviatok sa slávi 26. októbra.

Iné projekty

Zdroje 
 V. Judák, Prví Petrovi nástupcovia, článok v časopise Historická revue 12/2013, Slovenský archeologický a historický inštitút, Bratislava, ISSN 1335-6550
 
 
 The Catholic Encyclopedia - Pope St. Evaristus 
 Pope St. Evaristus - saints.sqpn.com 

Narodenia v 1. storočí
Úmrtia v 2. storočí
Grécki pápeži
Grécki katolícki svätci
Evenčina

Evenčina je jazyk Evenov; patrí medzi mandžusko-tunguzské jazyky altajskej jazykovej rodiny. Je to ohrozený jazyk (7000 hovoriacich v roku 2000).

Pozor na zámenu s jazykom evenkovčina.

Externé odkazy
 Endangered Languages of Siberia - The Even Language
 Všeobecná deklarácia ľudských práv po evensky

Mandžusko-tunguzské jazyky
Hans Jürgen Eysenck

Hans Jürgen Eysenck (* 4. marec 1916 – † 4. september 1997) bol britský psychológ nemeckého pôvodu. Zameriaval sa na experimentálnu psychológiu, psychopatológiu a závislosti.

V čase pred svojou smrťou bol najčastejšie citovaným súčasným psychológom vo vedeckých časopisoch.

Referencie

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1916
Úmrtia v 1997
Britskí psychológovia
Vladimír Fajnor

Prof.JUDr.Vladimír Fajnor (* 23. október 1875, Senica, Rakúsko-Uhorsko  † 5. január 1952, Bratislava,  Československo) bol slovenský právnik, politik, profesor Univerzity Komenského v Bratislave.

Rodina 
 otec: Štefan Fajnor
 matka: Emília Anna, rodená Jurenková (*1.november 1850 – † 30.december 1930)
 brat: Dušan Fajnor
 manželka: Teréziá Mária rod. Novomeská (* 29.október 1879 – †19.máj 1960)

Životopis 
Študoval na gymnáziu v Hradci Králové, Uherskom Hradišti, Banskej Bystrici, Rimavskej Sobote, do 1893 v Šoproni. Právo vyštudoval v Berlíne a Budapešti, titul doktora práv získal v roku 1900. Patril medzi národne uvedomelých študentov, politicky sa zblížil najmä s M. Hodžom. Od roku 1901 pôsobil ako advokát vo Zvolene. Počas pôsobenia vo Zvolene pracoval aj ako redaktor Zvolenských novín. Bol zakladateľom Meštianskej banky a spoluzakladateľ Zvolenskej ľudovej banky. 

Po vzniku ČSR pôsobil krátky čas (1918-1919) ako zvolenský župan v Banskej Bystrici. Od roku 1919 bol prezidentom Vrchného súdu v Bratislave. V rokoch 1931-1939 pôsobil ako prezident Najvyššieho súdu ČSR v Brne. Zastával aj post ministra. V úradníckej vláde Jana Černého (september 1920 - september 1921) bol ministrom pre zjednotenie zákonov a organizáciu správy. V prvej úradníckej vláde generála Jana Syrového (22. september - 4. október 1938) zastával post ministra spravodlivosti. V druhej úradníckej vláde generála Syrového zastával post ministra spravodlivosti a správcu ministerstva pre zjednotenie zákonov a organizáciu správy. V roku 1945 sa stal zástupcom ČSR pri Stálom medzinárodnom rozhodcovskom súde v Haagu. 

Prednášal na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1922 bol menovaný docentom a v roku 1936 univerzitným profesorom. Významne prispel k položeniu základov česko-slovenského právneho systému. Podieľal sa na rozvoji slovenskej právnickej tlače a terminológie. Bol autorom resp. spoluautorom právnického slovníka, monografických prác, štúdií a článkov v odborných časopisoch. Bol spoluzakladateľom a v rokoch 1920-1936 aj redaktorom Právneho obzoru. Spoluzaložil Právnickú jednotu na Slovensku, ktorej predsedom bol v rokoch 1920-1936. Bol členom Učenej spoločnosti Šafárikovej.

Dielo 
 Právnický terminologický slovník I-II (Martin, 1921, 1923)
 Naša unifikácia (Bratislava, 1922)
 Nástin súkromného práva platného na Slovensku a Podkarpatskej Rusi (Bratislava, 1935)

Literatúra 
 Politická elita meziválečného Československa 1918-1938. Kdo byl kdo. (edit. F. Kolář a kol.) (Praha, Pražská edice, 1998) ISBN 8090150985
 Slovenský biografický slovník

Externé odkazy 
 
 
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 74 - evanjelická cirkev v Senici; pokrstený ako Vladimir Martin Fajnor

Slovenskí právnici
Slovenskí politici
Slovenskí autori náučnej literatúry
Osobnosti zo Senice
Slovenskí univerzitní profesori
Vyučujúci na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Falibilizmus

Falibilizmus (lat.) je uznávanie možnosti omylu pri akomkoľvek, teda i vedeckom poznávaní. To
platí nezávisle od toho, či sa metóda poznania opiera o rozum, skúsenosť, autoritu alebo tradíciu.

Empirické vedy, ktoré sa opierajú o induktívne postupy, nemôžu nikdy dosiahnuť absolútne poznanie a môžu sa vyvíjať len ako neustále prekonávanie omylov. Falibilizmus vystihuje tú skutočnosť, že každá vedecká teória musí byť neustále podrobovaná kritike a z tohto hľadiska stanovuje základnú podmienku vývoja vedy.

Externé odkazy 

 
 falibilizmus encyklopédia ys.sk

Epistemológia
Staroveká čínska filozofia

Staroveká čínska filozofia je prvá etapa vývinu čínskej filozofie, ktorá pozostáva z vývinu filozofie v období Jari a jesene (770 pred Kr. až 476 pred Kr.), v období Bojujúcich štátov (476 pred Kr. až 221 pred Kr.), v období Čchin (221 pred Kr. až 206 pred Kr.) a napokon v období Západného Chanu (206 pred Kr. až 24 n.
l.).

Začiatky čínskej filozofie spadajú do obdobia klasikov, z ktorého sa zachovala najmä kniha I-ťing, pochádzajúca približne z 12. stor. pred Kr.

Pozri aj 
 Čínska filozofia
 Jin a jang
 učenie o ôsmich trigramoch
 učenie o piatich živloch

Zdroj 
 

Čínska filozofia
Staroveká filozofia
Sýrska filozofia

Sýrska filozofia je filozofia na územiach označovaných ako sýrske, t. j. v krajoch medzi
Eufratom a Arabským zálivom, východným pobrežím Stredozemného mora a pohorím Taurus. 

Na sklonku rímskeho cisárstva tu nachádzame akoby rezervoár helénskeho myslenia a kultúry. Do značnej miery na tom majú zásluhu nestoriáni, ktorí zo svojho intelektuálneho centra v Nisibise ovplyvňovali nielen celú Sýriu, ale prenikali aj do Číny a Indie. Práve oni sa návratom ku klasickej filozofii usilovali nastoliť nanovo jej problematiku, dali jej novú formu a v zmenených historických podmienkach ju chceli využiť pre vlastné potreby. Takto sa už v 5. storočí Edessa a po jej zničení v 6. storočí Gandisapora ako škola lekársko-filozofická (Academia Hippocratica) stali popri Nisibise strediskami v Sýrii sa rozvíjajúcej aristotelovskej filozofie.

Ďalšia literatúra

Externé odkazy 
 

Filozofia podľa oblasti
Veda a technika v Sýrii
Dejiny Sýrie
Ivo Fišer

Ivo Fišer (* 4. apríl 1929, Praha) je český indológ. 

Študoval indológiu, komparatívnu teológiu a bengálčinu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity. V roku 1952 získal doktorát a v roku 1964 hodnosť kandidát vied. V rokoch 19511968 pôsobil ako asistent a docent odboru indológia, kde sa zaradil medzi významných indológov.

V roku 1968 emigroval do Dánska, pracoval v Kráľovskej dánskej akadémii vied v Kodani, od roku 1971 ako profesor indológie na Kodanskej univerzite.

Dielo 
Spolupracoval na vydaní trojzväzkovej konkordancie pálijčiny pod názvom Paali Tipitaka Concordance pre Spoločnosť pre pálijské texty (Pali Text Society) so sídlom v Londýne.

Publikácie 
 Bozi, bráhmani, lidé: čtyři tisíciletí hinduismu / Dušan Zbavitel (ed); Ivo Fišer et al., Nakadatelství České akademie věd, Praha, 1964
 Filozofická koncepce nejstaršího budhizmu. Darmagaia, Praha, 1992
 Indian Erotics of the Oldest Period. Univerzita Karlova, Praha, 1966

Referencie

Externé odkazy 
 KDO BYL KDO: Čeští a slovenští orientalisté, afrikanisté a iberoamerikanisté
 

Českí indológovia
Narodenia v 1929
Buddhológovia
Forma pohybu hmoty

Forma pohybu hmoty je (najmä v marxizme) druh pohybu hmoty a vzájomného pôsobenia hmoty (materiálnych objektov) (ako základná forma prejavu absolútneho pohybu). Pre každé teleso je príznačných viacero foriem pohybu hmoty.

Delenie 
Rozlišujú sa:
formy pohybu anorganickej hmoty:
mechanický pohyb – t.j. zmena polohy telies
fyzikálny pohyb – t. j. pohyb elementárnych častíc, elektromagnetických polí, gravitačných polí, jadrové interakcie
chemický pohyb – t. j. pohyb a premena atómov a molekúl, tepelné procesy, zmena skupenstiev
formy pohybu organickej hmoty:
biologický pohyb - t. j. procesy látkovej výmeny, dedičné procesy, procesy odrazu, vzájomné pôsobenie biosféry a anorganickej prírody
formy pohybu spoločnosti:
sociálny pohyb (spoločenský pohyb) – t.j. rôzne oblasti a formy činnosti človeka (od hmotnej výroby, cez sociálno-politickú činnosť až po vedeckú a umeleckú činnosť, t.j. až po myslenie a poznávanie)
Uvedené delenie je modifikácia (modernizácia) pôvodného textu F. Engelsa uvedeného v Dialektike prírody: Pohyb v najvšeobecnejšom význame - v ktorom sa chápe ako spôsob existencie hmoty, ako inherentný atribút hmoty – zahŕňa všetky vo vesmíre prebiehajúce zmeny a procesy, od púhej zmeny miesta [t.j. premiestnenia] po myslenie. Skúmanie povahy pohybu samozrejme muselo najprv vyjsť z najnižších, najjednoduchších foriem tohto pohybu a naučiť sa ich chápať a až potom mohlo niečo dokázať v oblasti vysvetlenia vyšších a spletitejších foriem. Takto vidíme, ako sa v dejinnom vývoji prírodných vied najprv vyvinula teória jednoduchej zmeny miesta, mechanika telies univerza i pozemských hmôt; po nej nasledovala teória pohybu molekúl, fyzika, a hneď po nej, takmer súčasne s ňou a miestami už pred ňou, veda o pohybe atómov, chémia. Až ...[neskôr] bolo možné úspešne sa pustiť do vysvetlenia procesov pohybu predstavujúcich proces života...  atď.  Engels teda na rozdiel od vyššie uvedeného delenia definuje fyzikálny pohyb jednoducho ako pohyb molekúl a chemický pohyb ako pohyb atómov (ostatné jeho definície sú viac-menej zhodné s vyššie uvedenými ); takéto delenie preberajú dodnes aj niektorí ďalší autori<ref>FRANKE, E. Raum-Bewegung-Rhytmus. Zu den Grundlagen einer Erkenntnis durch den Körper dostupné online</ref>.

Engels okrem toho poznamenáva, že zmena polohy (čohokoľvek) je spoločná všetkým formám pohybu: Všetok pohyb je spojený s nejakou zmenou miesta, či už ide o zmenu miesta telies univerza, pozemských hmôt, molekúl, atómov alebo častíc éteru. Čím je vyššia forma pohybu, tým menšia je táto zmena miesta. [Táto zmena miesta] v žiadnom prípade nevyčerpáva podstatu dotyčného pohybu, ale je od neho neoddeliteľná. Poznámky 

 Zdroje  

Pokiaľ v článku nie je uvedené inak platia tieto zdroje:
 
 
 
 
Bewegungsformen der Materie. In: BUHR, Manfred a KOSING, Alfred. Kleines Wörterbuch der marxistisch-leninistischen Philosophie. 4., überarb. und erweiterte Aufl. Berlin: Dietz, 1979. s. 56
pohyb. In: Pyramída''. s. 4533.

Filozofický slovník
Fyzika
Formácia

Formácia môže byť:
 útvar (vo všetkých významoch okrem útvar (geometria))
 utváranie
 v papiernictve: vnútorná stavba papiera (vlákna a ich väzby s ostatnými časťami papiera), pozri formácia (papier)
 vo vojenstve: zovretý útvar vojenských osôb alebo vojenskej techniky
 v geológii: 
v litostratigrafii (angl. formation):
súvrstvie (ako základná litostratigrafická jednotka) - prípadne podobné teleso - tvorené nezvrstvenými horninami (čiže  vulkanogénnymi či čisto magmatogénnymi horninami), pozri pod súvrstvie
v slovenčine menej často: súvrstvie ako základná litostratigrafická jednotka, pozri súvrstvie
ako chronostratigrafická jednotka (podľa nem. názvu Formation): starší názov útvaru (a to buď útvaru v novšom ponímaní alebo útvaru v staršom ponímaní, pričom útvar v staršom ponímaní zahŕňal buď útvar v dnešnom ponímaní a dnešné oddelenie a sčasti aj dnešný stupeň, alebo zodpovedal len jednotkám nižším než útvar alebo nižším než oddelenie), pozri pod perióda (geológia) 
skupina geologických útvarov, ktoré spolu súvisia na báze určitého kritéria (napr. flyšová, jazerná či magmatická formácia)
v ekológii a paleontológii: skupina organizmov, ktoré spolu existujú a majú podobný spôsob života a geografické podmienky, pozri rastlinná formácia
 v botanike: spoločenstvo rastlín charakterizované najmä fyziognomickými znakmi, synonymum: rastlinná formácia, pozri rastlinná formácia
 v histórii a ekonómii skrátene: spoločensko-ekonomická formácia

Zdroje
Spoločensko-ekonomická formácia

Spoločensko-ekonomická formácia alebo spoločensko-hospodárska formácia alebo sociálno-ekonomická formácia je v marxistickej historiografii forma spoločnosti daná jednotou výrobných síl a výrobných vzťahov na určitom historickom stupni ich vývoja; jedna zo základných etáp historického vývoja spoločnosti. Existujú tieto spoločensko-ekonomické formácie: prvotnopospolná spoločnosť (prvotnopospolné zriadenie), otrokárske zriadenie, feudalizmus, kapitalizmus a komunizmus.

Externé odkazy 
 

História
Marxizmus
Jay Wright Forrester

Jay Wright Forrester (* 14. júl 1918, Anselmo, Nebraska, USA – † 16. november, 2016, Concord, Massachusetts, USA) bol americký kybernetik a systémový teoretik.

Kariéra 
Jay Wright Forrester bol predstaviteľom sociálneho modelovania pomocou počítačov. Bol tvorcom systémovej dynamiky. V roku 1961 navrhol systémovodynamický model. Vytvoril počítačový model Svet 2 pre Rímsky klub. Položil základy teórie limitov rastu. Pôsobil ako emeritný profesor na Sloan School of Management na MIT. Bol vedúcim System Dynamics Group.

Dielo 
Napísal a vydal knihy a publikácie
 Industrial Dynamics (1961)
 A New Corporative Design (1965)
 Principles of Systems (1968)
 Urban Dynamics (1969)
 World Dynamics (1971)
 Counter-Initiative Behaviour in Social Sciences (1975)
 Designing the Future (1998)

Knihy 
 Forrester, Jay W.: Industrial Dynamics. MIT Press, Cambridge, Massachusetts 1961
 Forrester, Jay W.: Principles of Systems. Wright-Allen Press, Cambridge, Massachusetts 1968
 Forrester, Jay W.: Urban Dynamics. MIT Press, Cambridge, Massachusetts 1969
 Forrester, Jay W.: World Dynamics. Wright-Allen Press, Cambridge, Massachusetts 1971

Referencie

Externé odkazy 
 http://sysdyn.clexchange.org/people/jay-forrester.html
 http://ii.fmph.uniba.sk/~filit/fvf/forrester_j_w.html
 http://sysdyn.clexchange.org/sdep/papers/Designjf.pdf

Kybernetici
Futurológovia
Priekopníci informatiky
Absolventi MIT
Ftizeológia

Ftizeológia je odbor medicíny zaoberajúci sa prevenciou, diagnostikou a liečením tuberkulózy.

Pozri aj 
 pneumológia

Referencie 

Ftizeológia
Julius Fučík

Julius Fučík (* 23. február 1903, Smíchov, dnes časť Prahy – † 8. september 1943, Berlín, Nemecko) bol český novinár, politický pracovník, literárny a divadelný kritik a prekladateľ. Od 1940 pracoval v ilegalite; bol členom II. ilegálneho ÚV KSČ.
Roku 1942 bol zatknutý. Vo väzení na Pankráci písal zápisky, ktoré vyšli posmrtne pod názvom Reportáž spod šibenice. Odsúdený na smrť a popravený. Dnes je po ňom pomenovaná ulica na západe Moskvy, Prešove a v Brezne.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Českí novinári
Českí spisovatelia
Českí literárni kritici
Českí prekladatelia
Českí politici
Členovia KSČ/KSS
Svaz moderní kultury Devětsil
Popravené osobnosti
Osobnosti z Prahy
Osobnosti na česko-slovenských poštových známkach
Fúga

Fúga (tal.) je trojdielna neperiodická kontrapunktická skladba pre dva až šesť hlasov založená na jednej, dvoch až troch témach. Fúga je vrcholný formový typ európskej imitačnej hudby; vznikol v období baroka.

Externé odkazy 
 
 fúg vo všetkých tóninách dur a mol, v chromatickom usporiadaní (Wohltemperiertes Klavier) prelúdií a fúg, fúg - Korevaar (Klavír), Goeth (Organ), Parmentier (Čembalo)

Hudobné diela
Baroková hudba
Ždiarsky potok (prítok Bielej)

Ždiarsky potok je potok v Podtatranskej brázde, v podcelku Ždiarska brázda, je to ľavostranný prítok Bielej a má dĺžku 3,4 km. Pramení pod hlavným hrebeňom Spišskej Magury v nadmorskej výške okolo 1 050 m n. m. Tečie viac-menej východným smerom cez obec Ždiar. Priberá štyri krátke ľavostranné prítoky a na území obce ústi v nadmorskej výške cca 875 m n. m. do Bielej.

Potoky na Slovensku
Povodie Popradu
Vodné toky v okrese Poprad
Vodné toky v okrese Kežmarok
Štatistická fyzika

Štatistická fyzika je jedna zo základných fyzikálnych teórií. Používa štatistické metódy na opis správania systémov s veľkým počtom častíc. Vďaka tomu dokáže opísať širokú škálu javov, a to aj vrátane tých, ktorých povaha je vyložene náhodná. Použitie nachádza vo výskume jadrových reakcií, žiarenia telies, teórii plynov, ale aj v biológii, chémii, neurológii či sociológii. Jednou z nových oblastí výskumu sú komplexné grafy.

Problémy, pri ktorých sa zvyčajne používa štatistická fyzika sa dajú zjednodušene rozdeliť do niekoľkých skupín:

 Skúmanie sústav s počtom stupňov voľnosti takým veľkým, že presné riešenie nie je možné. Príkladom môže byť napríklad plyn, ktorý za bežných podmienok obsahuje rádovo  molekúl v metri kubickom. Toto množstvo je také veľké, že hoci by sme pomocou Newtonových zákonov mohli zapísať sústavu rovníc popisujúcich pohyb týchto molekúl, riešenie takejto sústavy by nebolo možné. Navyše, presné polohy a rýchlosti všetkých molekúl v danom okamihu nie je možné experimentálne získať, takže ak by sme aj presné riešenie mali, nemohli by sme ho použiť.
 Na základe kvantovej mechaniky vieme, že niektoré deje dokážeme opísať iba pomocou pravdepodobností, ktoré im môžeme priradiť. Príkladom je zachytenie neutrónu jadrom uránu v jadrovom reaktore. Preto pre praktický popis činnosti reaktora je potrebné použiť štatistické metódy.

Úlohou štatistickej fyziky je nájsť najpravdepodobnejšie rozdelenie častíc podľa rýchlostí, energií a podobne. Z matematického hľadiska ide o nájdenie funkcií rozdelenia. Keď poznáme funkcie rozdelenia vieme vypočítať stredné hodnoty fyzikálnych veličín - tlak, kinetická energia, ...

Funkcie rozdelenia závisia od individuálnych vlastností častíc tvoriacich skúmanú sústavu. 
Štatistická fyzika pozná tieto druhy rozdelení:
Maxwellovo-Boltzmanovo rozdelenie - napr. molekuly ideálneho plynu
Fermiho-Diracovo rozdelenie - napr. vodivostné elektróny v kovoch
Boseho-Einsteinovo rozdelenie - napr. súbor fotónov

Literatúra
Vladimír Hajko, Juraj Daniel-Szabó: Základy fyziky. Bratislava: Veda, 1983
Alois Hába

Alois Hába (* 21. jún 1893, Vizovice - † 18. november 1973, Praha) bol český skladateľ a muzikológ, zástanca antropozofie.

Kompozičná technika 
Svetové renomé si získali najmä Hábove štvrťtónové kompozície. Hába je popredným reprezentantom mikrotonálnej hudby.

Dielo 
Z rozsiahleho opusu vyniká najmä štvrťtónová opera Matka na vlastné libreto s premiérovaná roku 1931 v Mníchove.

Hába sa venoval tiež hudobnej teórii a z jeho odborného diela vyniká Nová náuka o harmónii.

Narodenia v 1893
Úmrtia v 1973
Českí hudobní skladatelia
Operní skladatelia
Českí muzikológovia
Harold Garfinkel

Harold Garfinkel (* 29. október 1917, Newark, New Jersey, USA † 21. apríl 2011, Los Angeles, Kalifornia) je americký sociológ, spoluzakladateľ etnometodológie.

Dielo 
 Studies in Ethnometodology, 1967
 The Origins of the term ethnometodology, 1974

Externé odkazy 
 

Sociológovia USA
Osobnosti z Newarku (New Jersey)
Gastronómia

Gastronómia je teória kuchárskeho umenia prihliadajúca na zásady výživy človeka.

Gastronomické organizácie 
 Slovenský zväz kuchárov a cukrárov
 Asociácia somelierov Slovenskej republiky
 Slovak coffee associacion
 Slovenská barmanská asociácia (SkBA)
 Zväz hotelov a reštaurácií Slovenskej republiky (ZHR)

Zahraničie 
 Asociace kuchařů a cukrářů České republiky
 Česká barmanská asociace
 Asociace hotelů a restaurací České republiky
 Asociace sommelierů ČR 
 SCAE - Speciality coffee assn. of Europe

Podnikanie v gastronómií 
Podnikanie v gastronómií vzniká založením gastro prevádzky. 

Založenie gastro prevádzky je možné v niekoľkých krokoch:

 Oznámiť informáciu o zriadení prevádzkarne na okresnom úrade
 Do 30 dní od zriadenia prevádzkarne je nutné túto informáciu predložiť daňovému úradu
 Povinnosť požiadať o povolenie regionálny úrad verejného zdravotníctva
 Kontaktovať obecný či mestský úrad
 Potvrdenie od regionálnej veterinárnej a potravinovinovej správy

Pozri aj 
 Varenie
 Korenina

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Gastronomické pojmy - gastroslovnik.cz
Osturniansky potok

Osturniansky potok je vodný tok na Slovensku a v Poľsku (poľský názov Kacwin, prípadne Kacwinianka), pravostranný prítok Dunajca s dĺžkou , z toho  na území Slovenska. Preteká územím okresu Kežmarok v Zamagurí. Na strednom a poľskom dolnom toku výraznejšie meandruje.
Potok má daždovo-snehový režim odtoku s maximom prietoku v jarných mesiacoch marec-apríl. Výrazná je abrázia brehov.

Prameň: v Spišskej Magure na severovýchodnom úpätí Brijovho vrchu () v nadmorskej výške približne  n. m., neďaleko slovensko-poľskej štátnej hranice

Smer toku: po sútok so Soliskovým potokom prevažne na východ, odtiaľ k obci Kacwin na severovýchod, medzi obcami Kacwin a Niedzica na sever, potom k ústiu na východ

Geomorfologické celky: Spišská Magura, Repisko, časť Osturnianska brázda

Prítoky: sprava Črchľový potok, prítok z oblasti Galajdovky, Bystrá, Krutovský potok, Soliskový potok, Frankovský potok, zľava Podlapšianka, v Poľsku ľavostranná Lapszanka

Ústie: na území Poľska do vodnej nádrže Jezioro Czorsztyńskie východne od obce Niedzica v nadmorskej výške cca 

Obce: Osturňa, Kacwin, Niedzica

Potoky na Slovensku
Povodie Dunajca
Vodné toky v okrese Kežmarok
Fyzická geografia

Fyzická geografia je odvetvie geografie, ktoré skúma zákonitosti formovania a dynamiky prírodnej zložky krajinnej sféry. Venuje sa poznávaniu prírodného prostredia, v ktorom človek žije a tvorí. 

Predmetom skúmania fyzickej geografie je teda fyzicko-geografická sféra. Fyzicko-geografická sféra sa skladá z viacerých sfér:
 Litosféra
 Pedosféra
 Biosféra
 Hydrosféra
 Troposféra a časť stratosféry – ako súčasti atmosféry
 (Kryosféra)

Podľa niektorých definícií sem nepatrí kryosféra (je to de facto hydrosféra), poprípade pedosféra (prienik biosféry, hydrosféry a litosféry). Slovenskí geografi sa najčastejšie prikláňajú k názoru, že fyzickogeografická sféra má 5 zložiek (a to pedosféra áno, kryosféra nie).

Hlavné disciplíny fyzickej geografie

Pracoviská fyzickej geografie na Slovensku 
 Katedra fyzickej geografie a geoekológie na Prírodovedeckej Fakulte UK v Bratislave
 Katedra geografie a regionálneho rozvoja na Fakulte humanitných a prírodných vied PU v Prešove
 Katedra geografie a regionálneho rozvoja na Fakulte prírodných vied UKF v Nitre 
 Katedra geografie na Fakulte prírodných vied UMB v Banskej Bystrici
 Ústav geografie na Prírodovedeckej fakulte UPJŠ v Košiciach
 Katedra geografie a biológie na Pedagogickej fakulte Katolíckej Univerzity v Ružomberku

Externé odkazy 
 

 
Geografia
Geomechanika

Geomechanika môže staršie znamenať mechaniku tuhých telies, pozri mechanika tuhých telies.

Geomechanika je časť geofyziky:
 náuka o mechanickom stave zemskej kôry a o procesoch, ktoré v nej vyvolávajú prírodnofyzikálne vplyvy. Je úzko spätá s inžinierskou geológiou. Objasňuje, ako sa utvárajú mechanické vlastnosti hornín a zemín, a skúma procesy, ktorým podliehajú časti zemskej kôry (napätia, defomácie, presuny, rozrušovanie alebo spevňovanie);
 náuka, ktorá sa zaoberá skúmaním a fyzikálnym výkladom pohybov pevnej Zeme ako celku a silovych polí súvisiacich s nimi. Sú to predovšetkým: obeh a rotácia Zeme, precesia, nutácia a voľná nutácia Zeme, slapy Zeme, seizmické vlny. Geomechanika skúma aj tiažové a gravitačné pole Zeme a vplyv gravitačných polí Mesiaca a Slnka na Zem.

Geomechanika vznikla ako odvetvie geofyziky začiatkom 20. storočia.

Referencie

Externé odkazy 
 

Geofyzika
Deskriptívna geometria

Deskriptívna geometria je odvetvie matematiky zaoberajúce sa zobrazovaním trojrozmerného priestoru do
roviny. Poskytuje metódy, ktoré umožňujú dosiahnuť jednoznačnosť týchto zobrazení. Základnou metódou je premietanie.

Externé odkazy 
 

Geometria
Joseph Haydn

Franz Joseph Haydn (* 31. marec 1732, Rohrau, Rakúsko – † 31. máj 1809, Viedeň) bol rakúsky hudobný skladateľ.

Životopis 
V rokoch 1739 až 1749 bol Sängerknabe (speváčik) svätoštefanského dómu vo Viedni. Od 1759 do 1761 pôsobil ako kapelník grófa Morzina v Lukavici pri Plzni, potom až do roku 1790 ako kapelník kniežaťa Esterháziho najprv v Eisenstadte, neskôr v Eszterháze. Posledné roky prežil vo Viedni.

Charakteristika tvorby 

Význam Josepha Haydna pre vývoj hudby je nesporný. Upevnil klasicizmus a jeho zásady ako hudobný štýl. Významne sa zaslúžil o rozvoj sonátovej formy a symfónie. Nazýva sa preto aj "otcom symfónie". Položil tiež základy formy sláčikového kvarteta. Rozšíril orchester o nové nástroje a objavil tak jeho nové možnosti. To sú len najdôležitejšie prvky, ktorými Haydn navždy ovplyvnil smerovanie hudby. 

Samotné Haydnove diela sa vyznačujú sviežou, ľahkou melodikou a jasnými harmóniami. Je tvorcom najčistejšieho klasicistického štýlu.

Dielo 

Dielo Josepha Haydna je až neuveriteľne rozsiahle. Dodnes sa na repertoári udržali viaceré jeho symfónie, z ktorých je veľmi známa najmä druhá veta Symfónie č.94 G dur "S úderom tympanov", nazvaná Angličanmi "The Surprise" ("Prekvapenie").  

Z koncertov sú najvýznamnejšie dva violončelové. Ďalšie koncerty sú hodnotné okrem iného vďaka zriedkavému výberu sólového nástroja - ide o trúbkový a hobojový koncert. Zvlášť prvý z menovaných je veľmi známy.  

Haydn patrí k najvýznamnejším skladateľom sláčikových kvartet v dejinách. Jeho diela tvoria základ repertoáru týchto komorných hudobných telies. Druhá veta "Cisárskeho" kvarteta C dur č. 62 (op.76 č.3), ktorú zložil ako cisársku hymnu Gott erhalte, sa stala melódiou nemeckej štátnej hymny.  

Oratóriá "Stvorenie" a "Ročné obdobia" vytvoril Haydn na sklonku života.

Komorná hudba 
 Klavírne trio C-dur
 Klavírne trio G-dur
 Sláčikové kvartetá č. 29-34 "Ruské", Op. 33
 Sláčikové kvarteto č. 32 C dur "Vtáčie", Op. 33, č. 3
 Sláčikové kvartetá č. 48 - 53, Op. 64
 Sláčikové kvarteto č. 53 D dur "Škovránčie", Op. 64
 Sláčikové kvartetá č. 60-65, Op. 76
 Sláčikové kvarteto č. 62 C dur "Cisárske", Op. 76, č. 3

Koncerty 
 Husľový koncert č. 1 C-dur
 Violončelový koncert č. 1 C dur, H. 7b/1
 Violončelový koncert č. 2 D dur
 Hobojový koncert 
 Trúbkový koncert Es dur

Symfónie 
 Symfónia č. 45 fis-mol "Rozlúčková"
 Symfónia č. 92 G-dur "Oxfordská"
 Symfónia č. 94 G-dur "S úderom na tympany"
 Symfónia č. 101 D-dur "Hodiny"
 Symfónia č. 103 Es-dur "S vírením tympanov"
 Symfónia č. 104 D-dur

Oratóriá 
 Stvorenie
 Ročné obdobia

Iné projekty

Zdroj 
 

Rakúski hudobní skladatelia
Rakúski slobodomurári
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti na rakúskych poštových známkach
Osobnosti na vatikánskych poštových známkach
Osobnosti z okresu Bruck an der Leitha
Javorinka

Javorinka môže byť:

 miestna časť mesta Galanta, pozri Javorinka (Galanta)
 vodný tok:
 tatranská riečka ústiaca do Bielej vody, pozri Javorinka (prítok Bielej vody)
 prítok Maliny na Záhorí, pozri Javorinka (prítok Maliny)
 prítok Sopotnice na južnej strane Nízkych Tatier, pozri Javorinka (prítok Sopotnice)
 vrch:
 v Levočských vrchoch pri Jakubanoch (), pozri Javorinka (vrch v Levočských vrchoch, Jakubany)
 v Levočských vrchoch pri Tichom Potoku (), pozri Javorinka (vrch v Levočských vrchoch, Tichý Potok)
 v Levočských vrchoch pri Toryskách (), pozri Javorinka (vrch v Levočských vrchoch, Torysky)
 v Malých Karpatoch (), pozri Javorinka (vrch v Malých Karpatoch)
 v Nízkych Tatrách (), pozri Javorinka (vrch v Nízkych Tatrách)
 v Kysuckej Vrchovine (), pozri Javorinka (vrch v Kysuckej Vrchovine)
 v Strážovských vrchoch pri Čičmanoch (), pozri Javorinka (vrch v Strážovských vrchoch, Čičmany)
 v Strážovských vrchoch pri Zliechove (), pozri Javorinka (vrch v Strážovských vrchoch, Zliechov)
 vo Veporských vrchoch (), pozri Javorinka (vrch vo Veporských vrchoch)
 v pohorí Vtáčnik (), pozri Javorinka (vrch vo Vtáčniku)
 v Belianskych Tatrách (), pozri Javorinka (vrch v Belianskych Tatrách)
 sedlo () v Muránskej planine, pozri Javorinka (sedlo v Muránskej planine)
 sedlo v Strážovských vrchoch, pozri Javorinka (sedlo v Strážovských vrchoch)
 dolina vo Vysokých Tatrách, pozri Javorinka (Vysoké Tatry)
 národná prírodná pamiatka, pozri Javorinka (jaskyňa)
 prírodná rezervácia a územie európskeho významu, pozri Javorinka (prírodná rezervácia)
Glosa (žurnalistika)

Glosa (gr.) je v publicistický útvar fejtonického a polemického charakteru; lyrická báseň španielskeho pôvodu, ktorá sa skladá zo štyroch decím osobitného významu a usporiadania.

Externé odkazy 
 

Literárne útvary
Novinárstvo
Werner Karl Heisenberg

Werner Karl Heisenberg (* 5. december 1901, Würzburg, Nemecko – † 1. február 1976, Mníchov) bol nemecký teoretický fyzik, spoluzakladateľ kvantovej mechaniky. Prispel k rozvoju kvantovej elektrodynamiky, kvantovej teórie poľa, teórie jadra, fyziky kozmického žiarenia a teórie elementárnych častíc. 

V roku 1932 získal Nobelovu cenu za svoj prínos pri tvorbe kvantovej mechaniky.

Životopis 
V roku 1923 získal na univerzite v Mníchove doktorát z teoretickej fyziky. V roku 1925 navrhol nový výklad fyziky, ktorý sa zásadne líšil od Newtonovho výkladu. V roku 1927 formuloval slávny princíp neurčitosti, ktorý obmedzuje aplikovanie klasických pojmov na mikrosvet.

Pred začiatkom druhej svetovej vojny odmietol emigrovať z rodného Nemecka. O jeho živote v nacistickom Nemecku vznikla divadelná hra.

Vedecké výsledky 
Heisenbergov princíp neurčitosti špecifikuje isté teoretické hranice ľudskej schopnosti vykonávať vedecké merania. Podľa princípu neurčitosti ani zdokonalenie meracieho prístroja nedovolí získať presné výsledky.

K praktickému využitiu kvantovej mechaniky patria elektrónové mikroskopy, lasery, tranzistory, uplatnenie našla i v jadrovej a atómovej energii, tvorí základ spektroskopie a bohato sa uplatňuje i v astronómii a chémii. Využíva sa aj v teoretickom skúmaní ako sú vlastnosti kvapalného hélia, vnútorná konštitúcia hviezd, feromagnetizmus a rádioaktivita.

Podľa jeho kvantového mechanického modelu nie je možné spočítať (s rovnakou presnosťou) dráhu a rýchlosť elektrónov – čiže polohu a energiu – čo však už podľa nových znalostí v pôvodnej formulácii neplatí.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Biografia
 Who Was Werner Heisenberg? 
 Virtuelle Ausstellung Heisenberg beim American Institute of Physics (englisch), darin Bibliographie
 Horst Kant: Werner Heisenberg and the German Uranium Project 
 Helmut Rechenberg: Werner Heisenberg: the Columbus of Quantum Mechanics

Zdroj 
 
 

Nemeckí fyzici
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Nemeckí nositelia Nobelovej ceny
Držitelia Radu Pour le Mérite
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Osobnosti z Würzburgu
Dieter Henrich

Dieter Henrich (* 5. január 1927, Marburg, Nemecko) je nemecký filozof; zameriava sa na systematickú rekonštrukciu Kantovej filozofie a nemeckého idealizmu. Zastáva ideu kritickej metafyziky odvodenú od Kanta.

Dielo 
 Die Einheit der Wissenschaftslehre Max Webers, 1952
 Über den Begriff der Einheit in Forschung und Lehre, 1958
 Der ontologische Gottesbeweis, 1960
 Fichtes ursprngliche Einsicht, 1967
 Hegel im Kontext, 1971
 Identität und Objektivität, 1976
 Fluchtlinien, 1982
 Selbstverhälntnisse, 1982
 Der Gang des Andenkens, 1986
 Konzepte. Essays zur Philosophie in der Zeit, 1987
 Ethik zum nuklearen Frieden, 1990
 Eine Republik Deutschland, 1990

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Zdroj 
 

Nemeckí filozofi
Osobnosti z Marburgu
Herbár

Herbár (lat. herbarium) je zbierka sušením konzervovaných a lisovaním do plochy upravených rastlín, ktoré sú upevnené, alebo voľne položené na listoch papiera spolu s herbárovým lístkom, tzv. schedou. Scheda, čiže herbárová etiketa má obsahovať vedecké meno rastliny, presné geografické údaje o lokalite, stručnú charakteristiku stanovišťa, dátum zberu a meno zberateľa.

Najstaršia slovenská herbárová zbierka je zbierka mnícha Cypriána z Červeného Kláštora v Pieninách z roku 1762. 

Inštitúcia

Slovo herbár sa používa aj na označenie veľkých zbierok, prípadne vedeckých botanických ústavov. Najväčšie herbárové zbierky vlastní Kew Herbarium v Londýne.

Kniha

Termínom herbár sa tiež označovala, najmä v stredoveku, kniha o rastlinách.
 Methodi herbariae libri tres (Adam Zálužiansky zo Zálužian 1592)

Externé odkazy 
 Kew Herbarium Londýn

Rastliny
Fytoterapia
Anton Heretik

Prof. PhDr. Anton Heretik, CSc. (* 19. júl 1950, Bratislava) je slovenský psychológ, súdny znalec, ktorý sa zaoberá klinickou a forenznou psychológiou. Spolupracoval na tvorbe seriálu STV Najväčšie kriminálne prípady Slovenska.

Absolvoval štúdium psychológie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Od roku 1973 pracoval ako psychológ na Psychiatrickej klinike FN v Bratislave. V roku 1985 sa vrátil na Filozofickú fakultu, na ktorej v rokoch 19931999 pôsobil ako vedúci Katedry psychológie a v súčasnosti pôsobí ako profesor klinickej a forenznej psychológie. Je členom výboru Psychiatrickej spoločnosti SLS a predsedom výboru Slovenskej psychoterapuetickej spoločnosti.

Publikoval desiatky vedeckých štúdií z oblasti psychopatológie, psychoterapie a psychodiagnostiky. Ako súdny znalec z odboru psychológia sa venuje najmä posudzovaniu páchateľov závažnej násilnej kriminality. Napísal prvú česko-slovenskú vysokoškolskú učebnicu forenznej psychológie „Základy forenznej psychológie“ (Bratislava: SPN, 1994) a monografiu „Extrémna agresia. Forenzna psychológia vraždy.“ (Nové Zámky: Psychoprof, 1999).

Jeho syn Anton Heretik mladší je tiež psychológ.

Publikačná činnosť

Referencie

Externé odkazy 
 prof. PhDr. Anton HERETIK, CSc. – profil v časopise Psychiatria pre prax (06/2009)
 Psychológ Anton Heretik: Slováci sa radi sťažujú, aj keď sa majú dobre – rozhovor v denníku SME (2010)

Slovenskí psychológovia
Slovenskí pedagógovia
Slovenskí autori náučnej literatúry
Slovenskí univerzitní profesori
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Vyučujúci na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Osobnosti z Bratislavy
Eduard Gombár

Eduard Gombár (* 14. október 1952) je český arabista, historik islamských krajín, žiak R. Veselého, profesor Karlovej univerzity v Prahe.
 
Vyštudoval históriu, filozofiu a arabistiku. Jeho vedecký záujem sa sústredil na oblasť moderných a 
súčasných arabskych dejín, sleduje najmä problematiku arabského nacionalizmu, historickej demografie, moderné dejiny Egypta, arabskú historiografiu a na dejiny arabistiky a islamistiky.

Zaoberá sa taktiež problematikou hospodárskych dejín islamského sveta v kontexte celosvetového vývoja.

Dielo 

 Úvod do dějin islámských zemí, 1994

Externé odkazy 

 Ústav Blízkého východu a Afriky, Eduard Gombár
 

Narodenia v 1952
Českí historici
Agenti ŠtB
Gramatológia

Gramatológia je veda o systémoch zápisu a o písme. Termín zaviedol lingvista Ignace Gelb v roku 1952. Zahrnuje typológiu písiem, analýza ich štruktúrnych vlastností, vzťah medzi písaným a hovoreným jazykom.  V širšom zmysle sa do nej zaraďuje aj výskum gramotnosti.

Referencie

Externé odkazy
Vlado Gregor

Vlado Gregor (* 1958) je slovenský filozof, predstaviteľ kresťanskej filozofie, ktorý hľadá záchytné body, na ktorých sa stanú svornými, alebo sa aspoň zhodnú, ľudia rozličných názorov a pováh….

Uverejňuje prevažne v českých a slovenských kresťanských periodikách, ale aj v humoristickom časopise Kocúrkovo. Žije v Bratislave. Má manželku a jedného syna (Peter Gregor).

Dielo 
Kódexy, 1994 Vlado je frajer
Svedectvo času, 2012
Svedectvo času II. / Básne plné dobroty (Vladimír Gregor st.), 2015
Meditácie nie príliš medové, 2019

Externé odkazy 
 Rozhovor s Vladom Gregorom

Slovenskí filozofi
Kresťanskí filozofi
Slovenskí publicisti
Historické

Historické sú štruktúrne a funkčné procesy vzniku a utvárania.

Externé odkazy 
 

História
Peter Greguš

Peter Greguš (* 25. február 1946) je slovenský filozof zaoberajúci sa filozofiou dejín, historik a publicista.

Vyštudoval Filozofickú fakultu UK, Bratislava 1964-1969, študijný odbor filozofia - história. V roku 1969 získal titul PhDr.. Od roku 1980 je kandidát filozofických vied, témou jej práce bola Kantova filozofia dejín. Aktívne prispieval publicistickými článkami, zameranými najmä na históriu, do rôznych novín a časopisov, prevažne ľavicovej orientácie. Spolupracoval s časopisom Parlamentný kuriér, Slovo, Národná obroda a pod. Pôsobil ako vysokoškolský pedagóg na Ekonomickej univerzite v Bratislave, kde sa venoval predovšetkým problematike filozofie. Je autorom, resp. spoluautorom viacerých publikácií učebnicového charakteru, ako aj monografie Utópia a antiutópia.

Referencie

Zdroje 
 
 PhDr. Peter Greguš, CSc. Curriculum Vitae

Narodenia v 1946
Slovenskí filozofi
Slovenskí pedagógovia
Filozofi dejín
Javorinka (prítok Bielej vody)

Javorinka, hovorili mu Javorový potok i Javorinský potok  (, , ) je tatranská rieka v severnej časti Východných Tatier, je to pravostranný prítok Bielej vody, má dĺžku  (pričom  úsek tvorí slovensko-poľskú štátnu hranicu) a je tokom IV. rádu. Tečie územím okresu Poprad. Na hornom toku preteká Zadnou Javorovou dolinou, potom pokračuje Javorovou dolinou. Na dolnom toku preteká Ždiarskou brázdou, kde sa koryto výraznejšie horizontálne vlní a vytvára niekoľko sihotí.  Javorinka je vysokohorským tokom so snehovo-dažďovým režimom odtoku. Pri horárni Vojtasová utvorila veľký riečny ostrov (sihoť).

Prameň  
Javorinka má svoj prameň v Žabom plese Javorovom, ktoré nemá viditeľný prítok.

Smer toku  
Po krátkom povrchovom toku sa stráca vo výške  pod skaliskami a znova sa objavuje na povrchu až po vyplynutí zo Zadného rígľového oka vo výške . Potom je už stále viditeľný. Smeruje na sever a od Tatranskej Javoriny severným úpätím Belianskych Tatier pokračuje severovýchodným smerom, potom sa pri Podspádoch obracia na severozápad a južne od Jurgova splynie  v  s pohraničnou riekou Bialkou. Plocha jeho povodia je

Prítoky  
Pravostranné:  Zadná a Predná Sobkova voda, Suchá voda, Čierny potok s neveľkým prítokom – Ľadovým potokom, Kolový potok a Meďodolský potok s dvoma vlastnými prítokmi, Jahňacím potokom a Štefankou. 
Ľavostranné: Rígľová voda, Žabí potok, Zelený potok, Svišťovský potok, Široký potok s dvoma nepatrnými prítokmi – Medveďou a Pitoniakovou vodou a na dolnom toku Biely potok.

Geomorfologické celky  
Tatry, geomorfologický podcelok Východné Tatry, pričom tvorí hranicu medzi geomorfologickými časťami:
Vysoké Tatry (na západe)
Belianske Tatry (na východe)
Podtatranská brázda, geomorfologický podcelok Ždiarska brázda

Obce  
Tatranská Javorina
osada Podspády

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 na turistickej mape    

Rieky na Slovensku
Povodie Dunajca
Vodné toky vo Vysokých Tatrách
Vodné toky v Belianskych Tatrách
Vodné toky v Ždiarskej brázde
Vodné toky v okrese Poprad
Guľa (matematika)

Guľa alebo presnejšie uzavretá guľa je množina všetkých bodov euklidovského priestoru, ktorých vzdialenosť od pevného bodu (t.j. od tzv. stredu gule) nie je väčšia ako pevné reálne kladné číslo (t.j. ako tzv. polomer gule). Množina spomínaných bodov, ktorých vzdialenosť od pevného bodu je práve rovná spomínanému pevnému reálnemu kladnému číslu, sa volá guľová plocha (iné názvy: hranica gule, sféra, sférická plocha).Uzavretá guľa je teda inými slovami priestorové teleso "ukončené" guľovou plochou. Otvorená guľa alebo vnútro gule je uzavretá guľa bez guľovej plochy. 

V topológii znamená n-rozmerná guľa (obvykle sa značí ) topologický priestor, ktorý je homeomorfný s n-rozmernou guľou v euklidovskom priestore .

Objem a povrch všeobecnej gule v euklidovskom priestore 
N-rozmerná guľa s polomerom r v euklidovskom priestore  má objem (presnejšie, n-rozmernú Lebesguovu mieru) určený vzorcom

alebo tiež:

kde  je prirodzené zobecnenie výrazu  pre nepárne n (pozri Gama funkcia) a n!! je dvojitý faktoriál. Je zaujímavé, že jednotková guľa (t. j. guľa s polomerom jedna) má najväčší objem v dimenzii n=5 a vo vyšších dimenziach sa jej objem limitne blíži k nule.

Povrch n-rozmernej gule tvorí (n-1)-rozmernú sféru (pozri sféra). Veľkosť jej povrchu (t. j. jej (n-1)-rozmerný objem, presnejšie, (n-1)-rozmerná Hausdorfova miera) je

alebo

Všeobecne pre n-rozmernú guľu platí:

Vzorce pre 3-rozmernú guľu 

Nasledujúce vzorce popisujú trojrozmernú guľu v

Referencie

Pozri aj 
 kruh
 elipsoid
 teleso

Iné projekty

Externé odkazy 
 Objem a povrch gule

Matematika
Priestorové útvary
Gýč

Gýč (z nemeckého Kitsch) je odvodený umelecký prejav súčasnosti a minulosti bez pravých umeleckých hodnôt, využívajúci obľubu určitých námetov a motívov, v podaní tradičnom i módnom. Gýč sa zväčša prejavuje nízkym nárokom na umelecký ako abstraktno-logický úsudok jeho potenciálneho prijímateľa. Všeobecná zrozumiteľnosť alebo citovosť umeleckého diela však ešte nie je príznakom gýču. Podmienkou vzniku gýča je preberanie postupov a myšlienok, ktoré sami o sebe síce majú zmysluplnú históriu, ale zlepené sú dohromady spôsobom, ktorý výslednému dielu nedodáva žiadnu pridanú hodnotu. Gýč postráda jednak schopnosť tradovať pôvodné umelecké prvky a takisto nedokáže vytvárať ani avantgardné umelecké syntézy. 

Od druhej polovice 19. storočia sa za gýč označujú nevkusné diela a predmety v oblasti výtvarného umenia a výraz sa postupne preniesol aj do ostatných umení.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Umenie
Gynekológia

Gynekológia je odbor medicíny, ktorý sa zaoberá prevenciou, diagnostikou a liečením všetkých organických a funkčných porúch reprodukčných orgánov ženy.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

 
Medicína
Tehotenstvo
Žena
Frankovský potok

Frankovský potok je potok v Zamagurí, je to pravostranný prítok Osturnianskeho potoka s dĺžkou 7,5 km. 

Pramení pod hlavným hrebeňom Spišskej Magury, v podcelku Repisko, na východných stráňach vrchu Magurka () v nadmorskej výške okolo . Tečie na sever oblúkom vypnutým k východu. 

Preteká obcami Malá Franková a Veľká Franková. Do Osturnianskeho potoka ústi za obcou Veľká Franková v Osturnianskej brázde v nadmorskej výške okolo . Sprava priberá Šodlakovský potok a Furmanec.

Potoky na Slovensku
Povodie Dunajca
Vodné toky v okrese Kežmarok
Hnev

Hnev je silná afektívna reakcia na urážku, frustráciu a pod.; krátkodobejší než hostilita. Prejavy hnevu najčastejšie narušujú vzťahy medzi ľuďmi. Nakoniec môžu viesť k izolácii a bolestnej osamelosti. Aj keď prejavy hnevu majú často svoj dôvod, sú väčšinou prehnané a neprimerané situácii, ktorá ju vyvolala. 

Opakom hnevu je mierumilovnosť.

Náboženstvo a hnev

Kresťanstvo 
Z hľadiska náboženského býva odsudzovaný ako hriech, napr. katolícka náuka ho považuje za jeden zo siedmich hlavných hriechov. Môže byť hnev proti ostatným, ak ide o vraždu, alebo hnev obrátený proti vlastnej osobe, keď ide o samovraždu. V obidvoch formách je to cirkvou odsúdený čin, pretože trest musí byť ponechaný na Boha.

Pozri aj 
 Sedem hlavných hriechov

Iné projekty

Zdroj

Externé odkazy 
 Katechizmus.sk - hnev 
 Trojica.sk/hriechy/hnev
 Farskylist.sk
 Hlavné hriechy
 Hnev a jeho vyjadrovanie
 Encyklopédia zdravotnej sestry
 Dies irae – celosvetové dni hnevu
 Počúvajte svoj hnev - mladazena.cz česky

Emócie
Sedem hlavných hriechov