joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karol Csino

Karol Csino (* 25. jún 1976, Trenčín) je slovenský spevák a herec. Je bratom herečky Gabriely Csinovej.

Tancu a hre na klavíri sa venoval od malička. Tancoval breakdance a electricboogie a vyhral aj majstrovstvá Slovenska a Česka. Vyštudoval VŠMU v Bratislave. Účinkoval v muzikáloch Pomáda a Drakula. Vyhral spevácku súťaž Talent roka 2000 a stal sa skokanom roka 2002 v Zlatom sláviku.

V súčasnosti koncertuje v Česku aj na Slovensku v dvoch zoskupeniach - buď ako Karol Csino a skupina XXL, alebo ako XXL a akustik band. Ako herca sme ho mohli vidieť aj v niekoľkých televíznych seriáloch a filmoch (Nemocnica na okraji mesta po 20 rokoch, Černí baroni (2004 - Kotlár), Modrý kámen).

Filmografia 
 2000: Zpráva o putování studentů Petra a Jakuba (Fero)

Diskografia 
 2007 Nezvestný - Skarabeus s.r.o., CD
 Stúpil som na mínu 
 Ten istý deň 
 Vodopád 
 Stratosféra 
 Mama kúp mi röntgen 
 Melisa 
 Kormorán 
 Šiesty zmysel 

Bonus: 
09. Šiesty zmysel (remix) 
10. Melisa (remix) 
11. Sopka - z albumu Protiklady 
12. Vďaka - z albumu Protiklady

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka - www.karolcsino.com
 Soubiznis.sk
 Fdb.cz

Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Slovenskí herci divadelných muzikálov
Slovenskí popoví speváci
Slovenskí swingoví speváci
Slovenskí džezoví speváci
Slovenskí popoví klaviristi
Slovenskí swingoví klaviristi
Slovenskí džezoví klaviristi
Slovenskí tanečníci
Herci rómskeho pôvodu
Speváci rómskeho pôvodu
Slovenské osobnosti rómskeho pôvodu
Súrodenci v herectve
Osobnosti z Trenčína
Gabriela Csinová

Gabriela Csinová (* 4. november 1980) je slovenská herečka a tanečnica, sestra herca a speváka Karola Csina.

V roku 2004 ukončila štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. Televíznym divákom je známa zo seriálu Českej televízie Nemocnica na okraji mesta po 20 rokoch, kde stvárnila Kamilu. Tiež účinkovala v muzikáli Cigáni idú do neba, v TV inscenácii Jiný člověk a na Novej scéne účinkuje v komédii Nemocnica na pokraji v réžii Romana Poláka.

Externé odkazy 
 
 
 
 Gabriela Csinová na FDb.cz

Slovenské divadelné herečky
Slovenské televízne herečky
Herci rómskeho pôvodu
Slovenské osobnosti rómskeho pôvodu
Súrodenci v herectve
Mayenne

Mayenne môže byť:

 mesto vo Francúzsku, pozri Mayenne (mesto)
 rieka vo Francúzsku, pozri Mayenne (rieka)
 departement vo Francúzsku, pozri Mayenne (departement)
Carolina Hurricanes

Carolina Hurricanes je hokejový klub NHL sídliaci v Raleigh v americkom štáte Severná Karolína. Bol založený v roku 1972 pod menom New England Whalers a pôsobil v súťaži WHA. V roku 1979 sútaž zanikla a spojila sa s NHL. Klub sa premenoval na Hartford Whalers a pod týmto menom pôsobil do roku 1997, kedy sa klub presťahoval do Severnej Karolíny a premenoval na Carolina Hurricanes. 

Carolina Hurricanes hrá v Metropolitnej divízii Východnej konferencie. Medzi najväčšie úspechy tímu patrí účasť vo finále Stanley Cupu roku 2002 a víťazstvo Stanley Cupu v sezóne 2005/06.

Súčasný káder 
<small>Stav k sezóne 2022-23

História bránkoviska

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Carolina Hurricanes 

 
Hokejové kluby NHL
Essonne

Essonne môže označovať:
rieku vo Francúzsku, pozri Essonne (rieka)
departement vo Francúzsku, pozri Essonne (departement)
GNU Free Documentation License

GNU Free Documentation License (GFDL) je slobodná copyleftová licencia určená pre dokumentáciu. Podobá sa na GNU GPL, avšak nepoužíva sa na programy. Kópie dokumentu pod touto licenciou a jeho odvodené diela zostávajú pod touto licenciou (tzv. copyleft). Dokumenty je možné predávať (umožňuje komerčné využitie), avšak nie je možné zakázať ich ďalšiu slobodnú redakciu (tvorba odvodených diel). GFDL povoľuje označiť nemenné časti, napr. na autorské poznámky (niekedy kvôli tomu býva kritizovaná ako neslobodná). Každú kópiu dokumentu šíreného pod touto licenciou tiež musí sprevádzať plný text licencie.

Licencia GFDL je popri licencii CC BY-SA 3.0 používaná i na Wikipédii.

Pozri aj 
 Copyleft
 Slobodný softvér
 Creative Commons

Poznámka 
Podľa slovenského autorského zákona text GNU Free Documentation License nespĺňa celkom požiadavky kladené na licenčnú zmluvu medzi autorom textu a inými osobami.

Externé odkazy 
 Oficiálny text GFDL v angličtine
 Preklad GNU FDL 1.2 (preklad je neoficiálny)
 Preklad GNU FDL 1.3 (preklad je neoficiálny)

Autorské právo
Kostol Sedembolestnej Panny Márie (Vajnory)

Kostol Sedembolestnej Panny Márie je rímskokatolícky farský kostol v Bratislave v mestskej časti Vajnory v okrese Bratislava III. Bol postavený v rokoch 12701278 a od roku 1968 je zasvätený Sedembolestnej Panne Márii. 23. októbra 1963 kostol bol zapísaný do ústredného zoznamu pamiatkového fondu.

História 
Najprv bol zasvätený Panne Márii, potom uhorskému kráľovi sv. Ladislavovi. Od roku 1968 opäť Panne Márii, a to Sedembolestnej. Kostol je jednoloďový s polygonálne uzavretou svätyňou, ktorá je zaklenutá gotickou rebrovou klenbou so stredovekými svorníkmi. V roku 1771 bol kostol zväčšený výstavbou novej lode, ktorá je zaklenutá siedmimi poľami tzv. pruskej klenby. Veža s ihlancovou strechou má v hladkých polách trupu strieľne. Sanktuárium kostola je vyzdobené kompozíciami nástenných malieb-ornamentami vajnorských žien. Hlavný oltár je z konca 19. storočia.

V roku 2010 boli do krypty kostola premiestnené pozostatky vajnorského rodáka Titusa Zemana. Tento saleziánsky kňaz bol pôvodne pochovaný na miestnom cintoríne a v súvislosti s prebiehajúcim procesom blahorečenia boli jeho pozostatky exhumované a po preskúmaní uložené do krypty. 17. januára 2012 mu vo vstupnej predsieni kostola odhalili pamätnú tabuľu.

Vajnorská Madonna 
Vzácnou pamiatkou z Vajnôr je Vajnorská Madonna – soška z dubového dreva zo začiatku 14. storočia. V pravej ruke drží vladárske jablko, v ľavej Ježiška. Objavili ju na povale kostola a v roku 1941 ju predali Mestskému múzeu v Bratislave. V rokoch 19431967 stála na konzole lode kostola Klarisiek v Bratislave a od roku 1959 sa stala súčasťou zbierok novovzniknutej Galérie mesta Bratislava a je vystavená v stálej expozícii gotickej tabuľovej maľby a plastiky v Pálfiho paláci na Panskej ulici.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Vajnory
Bratislava Vajnory
Bratislava Vajnory
Bratislava Vajnory
Sedembolestná Panna Mária
Kostol Svätej rodiny

Kostol Svätej rodiny môže byť
 na Slovensku
 v mestskej časti Bratislava-Petržalka, pozri Kostol Svätej rodiny (Bratislava)
 v meste Bardejov (mestská časť Vinbarg), pozri Kostol Svätej rodiny (Bardejov)
 v obci Gáň, pozri Kostol Svätej rodiny (Gáň)
 v meste Košice (Furča), pozri Kostol Svätej rodiny (Košice)
 v obci Štiavnička (okres Ružomberok), pozri Kostol Svätej rodiny (Štiavnička)
 v meste Trenčín, pozri Kostol Svätej rodiny (Trenčín)

Rozlišovacie stránky – Kostol
Michaela Čobejová

Mgr. Michaela Čobejová (* 16. jún 1970, Trnava) je slovenská filmová, televízna, divadelná, rozhlasová aj dabingová herečka. Od roku 2013 vyučuje literárno-dramatický odbor na Základnej umeleckej škole v bratislavskom Ružinove.

Život 
Po presťahovaní do Bratislavy takmer päť rokov účinkovala v Detskej rozhlasovej dramatickej družine. V roku 1988 začala študovať herectvo na Vysokej škole múzických umení. Počas štúdia hosťovala v Divadle Nová scéna v inscenácii Kto sa bojí Virginie Woolfovej?. Po skončení štúdia, v roku 1992, prijala angažmán v Činohre Slovenského národného divadla.

Medzi najdôležitejšie inscenácie, v ktorých hrala, patria: muzikál Ernesta Brylla a Katarzyny Gärtnerovej Na skle maľované, kde stvárnila úlohu Anjela, hry poľských dramatikov Janusza Głowackého Štvrtá sestra (Kaťa) a Slawomira Mroźeka Tango (Ala), Goldoniho komédia Čertice (Orsetta) a hra Franza Wedekinda Lulu (Lulu). V bratislavskom Mestskom divadle naštudovala hru Posadnutí láskou v réžii Ingrid Timkovej. 

Okrem filmovej tvorby a dabingu sa venuje aj vydavateľskej a producentskej činnosti. S Manželom Ivanom má dcéru Ivanu a Táňu.
Hrala v seriáli Ordinácia v ružovej záhrade.

Angažmány 

 Stále
 SND, Bratislava (19922006)
 Drama Production (20002002) jej vlastná produkčná spol. bez stálej scény
 Sardinka Production (od r. 2013) jej vlastná produkčná spol. bez stálej scény

 Hosťovanie
 Nová scéna, Bratislava (19901991) - posl. VŠMU
 MdB, Bratislava (2004)
 Divadlo West, Bratislava (2005)
 MDPOH, Bratislava (2011)

Po dobu piatich rokov účinkovala v Detskej rozhlasovej dramatickej družine (čas zahájenia a ukončenia pôsobenia v tomto súbore, nedostupné).

Diskografia 
 2009: Biblické príbehy pre deti – CD, audiokniha (vydal: SM Complicité)

Filmografia 

K roku 2016, hereckú filmografiu Čobejovej zastupujú v distribúcii štyri celovečerné filmy; na poli krátkometrážnej kinematografie boli jej príspevky zaznamenané v jednom prípade. V rámci televízneho formátu bola bez ohľadu na metráž filmu obsadená do dvadsiatich hraných titulov, z toho desiatich TV filmov vrátane jednej minisérie i muzikálu, a deviatich seriálov. Na báze internetového vysielania, účinkovala v dvoch webových seriáloch.

Úspechy a ocenenia

Poznámky

Referencie

Iné projekty 

 Zoznam víťazov a nominantov ankety OTO

Externé odkazy 

 Michaela Čobejová na stránkach SND
 Michaela Čobejová v Slovenskej filmovej databáze SFÚ
  
 
 

  
 Michaela Čobejová na TV-archiv.sk
 Michaela Čobejová na Filmer.cz
 Michaela Čobejová na Osobnosti.cz
 Michaela Čobejová na Discogs

 
Osobnosti z Trnavy
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Detskí herci
Slovenské rozhlasové herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské dabingové herečky
Slovenské herečky divadelných muzikálov
Slovenskí divadelní pedagógovia
Peter Debnár

Peter Debnár (* 8. október 1941, Bratislava – † 8. jún 2004, Bratislava) bol slovenský herec a divadelný režisér.

Pôvodne vyštudoval réžiu na VŠMU v Bratislave (1966). Postupne pôsobil v Žiline (19641965) a v bratislavských súboroch Divadlo na Korze, Nová scéna 19711990 - v rokoch 19841986 aj jej umelecký šéf) a Divadlo Astorka Korzo ’90. Po niekoľkých réžiách sa po roku 1968 natrvalo zameral na hereckú tvorbu a réžii sa venoval len sporadicky. Zažiaril v divadelných inscenáciách Čakanie na Godota (1968), Les (1971). Zahral si aj v niekoľkých filmoch a v televíznych inscenáciách, uplatnil sa v dabingu. V posledných rokoch života sa kvôli zdravotným problémom stiahol do ústrania.

Filmografia 
 
 1961: Vždy možno začať (poslucháč)
 1963: Ivanov
 1966: Majster kat (Emilko Targo)
 1968: Údolie večných karaván (Pálenčiar)
 1968: Zbehovia a pútnici (ženích)
 1969: Sladké hry minulého leta (Goya)
 1970: Zločin slečny Bacilpýšky (medvedík Maťo)
 1972: Ľalie poľné (mních poštár)
 1972: Návraty
 1975: Pacho, hybský zbojník (Peter)
 1978: Dievča z jazera (Bradáč)
1981: Počítání oveček (Rumcajs)
 1986: Safari (TV seriál)
 1982: Za humny je drak (Černovous)
 1987: Vojna volov (vojvodca Heinrich) (TV seriál)
 1988: Hurá za ním! (Feňa Kramář)
 1990: Svědek umírajícího času

Externé odkazy 
 csfd.cz

Slovenskí dabingoví herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí divadelní režiséri
Osobnosti z Bratislavy
Ken Thompson

Kenneth Thompson (* 4. február 1943, New Orleans, Louisiana, USA) je americký informatik významný svojou prácou na operačnom systéme Unix.

Životopis 
Thompson sa narodil v New Orleans, Louisiana v USA. Dosiahol bakalársky a inžiniersky titul, oba v oblasti elektrotechniky na University of California, Berkeley.

V roku 1969, počas jeho práce v Bell Labs, sa Thompson a Dennis Ritchie stali hlavnými tvorcami operačného systému Unix. Thompson tiež napísal programovací jazyk B, predchodcu jazyka C, v súčasnosti jedného z najbežnejšie používaných programovacích jazykov. Navyše, počas písania operačného systému Multics vytvoril programovací jazyk Bon. Tiež napísal pôvodný štandardný Unixový editor ed, ktorý bol odvodený od skoršieho editora QED.

O niečo neskôr, stále počas práce v Bell Labs, spolu s Robom Pikeom boli hlavnými tvorcami operačného systému Plan 9. Počas práce na ňom vytvoril znakové kódovanie UTF-8 pre použitie v Plan 9.

S J. H. Condonom sa Thompson podieľal na vývoji Belle, šachového počítača. Napísal programy pre vytvorenie absolútneho hodnotenia (výhra, remíza alebo prehra hráča, ktorý je na ťahu) šachových postavení. V súčasnosti sú takto ohodnotené všetky pozície do 6 kameňov. Za ich použitia môže šachový počítač hrať úplne dokonale.

Thompson a Ritchie spolu dostali v roku 1983 Turingovu cenu "za ich vývoj všeobecnej teórie operačných systémov a konkrétne za implementáciu operačného systému UNIX". Thompsonov programátorský štýl ovplyvnil ostatných predovšetkým strohosťou výrazov a uprednostňovaním jasných výrazov.

Thompson odišiel z Bell Labs 1. decembra 2000 a v súčasnosti je spolupracovníkom v Entrisphere, Inc.

Citáty 
 „X server musí byť najväčší program čo som kedy videl, ktorý pre teba nič nerobí.“
 „Jedným z mojich naproduktívnejších dní bolo zahodenie 1000 riadkov kódu.“
 „Máme perzistentné objekty, nazývajú sa súbory.“
 „Ak chcete niekam ísť, goto je najlepší spôsob ako sa tam dostať.“
 „Ak ste na pochybách, použite hrubú silu.“

Iné projekty

Externé odkazy 
 Ken Thompson (v angličtine)
 ACM Classic: Reflections on Trusting Trust (v angličtine)
 Unix and Beyond: An Interview with Ken Thompson (v angličtine)

Informatici USA
Programátori USA
Tvorcovia programovacích jazykov
Držitelia Turingovej ceny
Nositelia Hammingovej medaily
Nositelia Japonskej ceny
Absolventi University of California, Berkeley
Unix
Nositelia ACM Software System Award
Osobnosti z New Orleansu
Kostol svätých Filipa a Jakuba (Rača)

Kostol svätých Filipa a Jakuba je rímskokatolícky farský kostol, ktorý sa nachádza na Alstrovej ulici v bratislavskej mestskej časti Rača.

Prvá zmienka o ňom je z roku 1390, aj keď z písomných prameňov sa dá predpokladať, že v Rači bol kostol už v prvej polovici 14. storočia. V priebehu storočí mal postupne viacero titulov  (Všetkých svätých, sv. Leonard, Panna Mária). Od 1. mája 1844 je kostol zasvätený apoštolom sv. Filipovi a Jakubovi mladšiemu. V období reformácie patril evanjelikom až do roku 1629.

V roku 1888 bola vykonaná prestavba do terajšej podoby.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Farnosť Rača
 Kostol na stránkach apsida.sk

Rača (mestská časť)
Filipa a Jakuba
Bratislava Rača
Bratislava Rača
Bratislava Rača
Hustota (objemová hmotnosť)

Hustota alebo objemová hmotnosť alebo staršie merná hmotnosť (symbol: ρ – gréc.: ró) je fyzikálna veličina, ktorá je určená podielom hmotnosti a objemu látky.
 Čím vyššiu hustotu má látka, tým väčšiu hmotnosť má v pomere k objemu. Priemerná hustota látky sa rovná jeho celkovej hmotnosti podelenej jeho celkovým objemom. Hustejšie telesá (napr. zo železa) budú mať menší objem ako telesá rovnakej hmotnosti z menej hustej látky (napr. [voda).
 SI jednotka hustoty je kilogram na meter kubický (kg/m³)

 je hustota telesa (meraná v kilogramoch na meter kubický)

 je celková hmotnosť telesa (meraná v kilogramoch)

 je celkový objem telesa (meraný v kubických metroch)

Hustota vzduchu 
Na úrovni mora pri teplote 20 °C má suchý vzduch hustotu približne /m3. Hustota vzduchu závisí od jeho tlaku, teploty, vlhkosti. Hustota vzduchu s narastajúcou nadmorskou výškou klesá.

Iné projekty 

 
Fyzikálne vlastnosti materiálov
Materiálové konštanty
Michaela Badinková

Michaela Badinková (* 25. január 1979, Malacky) je slovenská herečka.

Vyštudovala Štátne konzervatórium v Bratislave, odbor hudobno-dramatický a v súčasnosti študuje na DAMU v Prahe, odbor činoherné herectvo. Účinkovala v detskom divadle Úsmev v Bratislave, neskôr v Divadle Andreja Bagara v Nitre a v Bábkovom divadle v Žiline. V súčasnej dobe ju môžu diváci vidieť v hudobnej komédii Miluju tě, ale… v pražskom Paláci Blaník a v Divadle Na Fidlovačce ako Eržiku v hre Balada pro banditu.

Filmografia 

 2016 Jak básníci čekají na zázrak
 2011 Ta třetí
 2008 Karamazovi
 2007 Trapasy
 2007 Velkofilm
 2004 Jak básníci neztrácejí naději (Veverka Zrzečka)
 2001 Kováč Juraj

Seriálová tvorba 

 2018 Sestričky 
 2018 Tvoje tvář má známý hlas
 2016 Ordinace v růžové zahradě 2 (MUDr. Alena Rytířová)
 2010 Cesty domů
 2005 Ulice (Lenka Drápalová-Hejlová)

Slovenské bábkoherečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské televízne herečky
Osobnosti z Malaciek
Gabriela Dzuríková

Gabriela Dzuríková (* 18. marec 1973, Košice) je slovenská herečka. Od skončenia VŠMU je členkou činohry SND. V televízii hrala v pôvodnom televíznom seriáli o slovenských drotároch Ako divé husi. Vytvorila v ňom hlavnú ženskú postavu Johanu od dievčaťa až do zrelých rokov. Venuje sa aj dabingu.

Filmografia

Filmy 
 2001: Hana a jej bratia (Božka)

TV seriály 
 2007 – 2013: Mafstory (Pipina)
 2007 – 2012: Ordinácia v ružovej záhrade (Majka Pašková)
 2008: Profesionáli (Ingrid „Pipina“ Molnárová Krasňanská)
 2009: Kutyil s.r.o. (Ingrid „Pipina“ Molnárová Krasňanská)
 2009: Odsúdené (Edita Beňová; Magorka)
 2012: Hoď svišťom (Broňa)
 2012 – 2013: Horúca krv (Gabriela Matúšová)
 2013 – 2015: Chlapi neplačú (Cecília Sobotová)
 2015: Kukučka (Agáta Prágerová)
 2020: Červené pásky (ošetrujúca lekárka)
 2022: Hranica (Svetlana Otčenášová)
 2022: Oteckovia (Jarmila „Sabinov“)

Dabing 
 2002 – 2005: FBI: Prípady Sue Thomasovej (Tara Williams)
 2005: La madrastra (Ana Rosa)
 2007: Sos mi vida (Bárbara)

Diskografia, kompilácie (výber)
 2008 - Veľkí herci spievajú malým deťom 2 - Kniha s CD - Enigma, ISBN 978-80-969830-1-8, Texty: Peter Konečný - Alena Michalidesová - Oľga Záblacká - Svetozár Sprušanský, Hudba: Sisa Michalidesová, (na CD spievajú: Stano Dančiak, Marián Labuda, Marián Geišberg, Martin Huba, Monika Hilmerová, Robert Roth, Petra Polnišová, Ladislav Kerata, Oľga Belešová, Alexander Bárta, Ivo Gogál a Gabriela Dzuríková)

Externé odkazy 

 
 

Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské televízne herečky
Členovia Činohry Slovenského národného divadla
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Osobnosti z Košíc
Florida Panthers

Florida Panthers je hokejový klub NHL sídliaci v Sunrise, predmestí Miami v americkom štáte Florida.

Florida Panthers hrá v Atlantickej divízii Východnej konferencie. Najväčší úspech dosiahlo družstvo v roku 1996, keď sa dostalo do finále Stanley Cupu.

História klubu 
Magnátovi Wayneovi Huizengovi bola udelená licencia prevádzkovať klub NHL v jeho rodnom Miami v roku 1992. Prvými väčšími hviezdami klubu boli bývalý brankár New York Rangers John Vanbiesbrouck, nováčik Rob Niedermayer a Scott Mellanby, strelec 30 gólov. Ich prvá (nováčikovská) sezóna bola úspešná, je považovaná za jednu z najlepších vstupných sezón nových klubov v NHL.

V play-off roku 1996 sa klub dostal dostal cez Boston Bruins a favoritov Philadelphia Flyers a Pittsburgh Penguins až do finále Stanley Cupu. Tam prehrali s Coloradom Avalanche 4 – 0 na zápasy.

Súčasný káder 
<small>Stav k sezóne 2022-23

Najlepší strelci 
Zoznam najproduktívnejších hráčov tímu v histórii. 
Poznámka: Pos = Pozícia; GP = Odohrané zápasy; G = Góly; A = Asistencie; Pts = Body; P/G = Body na zápas; * = súčasný hráč Panthers

História bránkoviska

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Floridy Panthers 

 
Hokejové kluby NHL
Tampa Bay Lightning

Tampa Bay Lightning je hokejový klub NHL sídliaci v Tampe v americkom štáte Florida.

Tampa Bay Lightning hrá v Atlantickej divízii Východnej konferencie. Najväčší úspech dosiahlo družstvo v sezóne NHL v roku 2004, keď získalo prvýkrát Stanley Cup. 30. septembra 2008 odohrali prípravný zápas s HC Slovan Bratislava a tak sa ako prvý klub z NHL predstavili na Slovensku.

Kapitáni klubu v histórii 
Bez kapitána, 1992 – 95
Paul Ysebaert, 1995 – 97
Mikael Renberg, 1997 – 98
Rob Zamuner, 1998 – 99
Bill Houlder, 1999
Chris Gratton, 1999 – 2000
Vincent Lecavalier, 2000 – 01
Bez kapitána, 2001 – 02
Dave Andreychuk, 2002 – 06
Tim Taylor, 2006 – 08 
Vincent Lecavalier, 2008 – 13
Martin St. Louis, 2013 – 14
Steven Stamkos, 2014 – súčasnosť

História bránkoviska

Súčasný káder 
<small>Stav k sezóne 2022-23

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka Tampa Bay Lightning 

 
Hokejové kluby NHL
Auvergne

Auvergne môže označovať:
 historickú nezávislú krajinu a neskoršiu francúzsku provincium, pozri Auvergne (provincia),
 dnešný francúzsky administratívny región, pozri  Auvergne (región)
Bretónsko

Bretónsko, po francúzsky Bretagne, môže označovať:
dnešný administratívny región vo Francúzsku, pozri Bretónsko (región)
historický región v západnej Európe, pozri Bretónsko (historické územie)
rímsku provinciu, pozri Bretónsko (rímska provincia)

Pozri aj 
Bretagne
Megrez

Megrez alebo Delta Ursae Majoris (δ UMa / δ Ursae Majoris) je hviezda v súhvezdí Veľká medvedica. 

Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je +3,32 a vzdialenosť od Slnka 81 svetelných rokov. Je spektrálneho typu A3 a má dvoch sprievodcov, Delta Ursae Majoris B 11. hviezdnej veľkosti, a Delta Ursae Majoris C 10. hviezdnej veľkosti. 

V obrazci Veľkého voza, ktorý je súčasťou Veľkj medvedice, sa nachádza na rozhraní "oja" a vlastného "voza". Zo základných siedmich hviezd tvoriacich Veľký voz je najmenej jasná.

Megrez je súčasťou pohybovej hviezdokopy Collinder 285.

Externé odkazy 
 Megrez v katalógu STARS

Bayerove objekty
Súhvezdie Veľká medvedica
Trojhviezdy
Biele hviezdy hlavnej postupnosti
Pohybová hviezdokopa Veľká medvedica
Zuzana Frenglová

Zuzana Frenglová (* 12. marec 1961, Bratislava, Slovensko) je slovenská herečka a moderátorka.

V roku 1984 absolvovala štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. V rokoch 19842002 bola členkou činohry súboru Novej Scény v Bratislave. Svoj talent uplatnila v komediálnych postavách, ako i v dramatických úlohách. Priestor dostala aj v rozhlase, televíznych a dabingových štúdiách, ale aj vo filme. Jednou z jej najvýraznejších úloh bolo stvárnenie titulnej postavy v televíznom filme o prvej slovenskej ochotníckej divadelnej herečke s názvom Anička Jurkovičová. V súčasnosti pracuje ako moderátorka, herečka, režisérka - organizátorka umeleckých programov.

Filmografia 
 1978: Sneh pod nohami (Hana)
 1980: Odveta
 1981: Plavčík a Vratko (Majolena)
 1982: Popolvár najväčší na svete (dievča)
 1983: Anička Jurkovičová
 1983: Letný strom radosti (Marika)
 1983: Muž nie je žiaduci (Táňa)
 1983: Zbohom, sladké driemoty (kreslička)
 1983: Zrelá mladosť (Milka)
 1985: Zabudnite na Mozarta (šľachtičná)
 2006: Susedia (Šimčíková)
 2012: Zlodejka bytov
 2013: Chlapi neplačú
 2020: Oteckovia (psychologička)
 2021: Nemocnica (Anna Jánošová; Agátina mama)

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Osobnosti z Bratislavy
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské rozhlasové herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenskí moderátori
Zita Furková

Zita Furková, vyd. Veselá (* 6. marec 1940, Hradište pod Vrátnom) je slovenská herečka a režisérka.

V roku 1962 absolvovala štúdium herectva na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Po skončení školy pôsobila dva roky (1962-1963) ako členka činohry Divadla Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene. Ďalšie sezóny strávila v Krajskom divadle v Trnave a v Divadle Andreja Bagara v Nitre. Od roku 1968-1971 bola členkou činoherného súboru Divadelného štúdia (Divadlo na korze) v Bratislave. Do roku 1990 pôsobila v Divadle Nová scéna v Bratislave.

Zita Furková je výrazná charakterová herečka, ktorá vynikajúco stvárňuje najmä rozporuplné, netransparentné charaktery, často v tragikomických situáciách.

Je zakladateľkou Divadla Astorka Korzo '90. V rokoch 1990-1991 bola aj jeho umeleckou šéfkou. Je majiteľkou dabingových štúdií – Atiz a Artefakt a majiteľkou videoštúdia Artkrea. 

Okrem herectva sa venuje aj réžii a autorskej tvorbe. V divadle režírovala hru Frederica Garcíu Lorcu: Dom Bernardy Alby. Je nositeľkou ceny Igric za rok 1998 za herecký výkon v kategórii televízna dramatická tvorba (hra Priateľstvá padajúceho lístia).

Filmografia 
 1961: Most na druhú stranu (sprievodkyňa)
 1962: Výlet po Dunaji (Marta)
 1966: Koliesko (mama)
 1967: Cézar a detektívi (Indiánka)
 1970: Zločin slečny Bacilpýšky (Bacilpýška)
 1971: Dosť dobrí chlapi (poštárka)
 1982: Pavilón šeliem (Jurášová)
 1982: Smrť pána Golužu (Perička)
 1984: Kráľ Drozdia brada (herečka, kuchárka)
 1984: Návrat Jána Petru (Mária Chebeňová-Brezová)
 1986: Kdo se bojí, utíká (Mižikárová)
 1986: Poznám takú bylinku - TV film
 1986: Kohút nezaspieva (pôrodná baba Babjaková)
 1989: Sedím na konári a je mi dobre (funkcionárka)
 1989: Vážení přátelé, ano (Jírova žena)
 1990: Svědek umírajíciho času 
 2003: Jesenná (zato) silná láska (réžia)
 2007 - súčasnosť: Ordinácia v ružovej záhrade (Zlatica Kamenická)

Iné projekty

Externé odkazy 
 ČSFD.cz - Zita Furková (česky)
 FDb.cz - Zita Furková (česky)
 IMDb.com - Zita Furková 
 Kinobox - Zita Furková (česky)

Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenské divadelné režisérky
Členovia Divadla Jozefa Gregora Tajovského
Nová scéna
Slovenskí podnikatelia
Osobnosti z Hradišťa pod Vrátnom
Laureáti Pribinovho kríža II. triedy
Midi-Pyrénées

Midi-Pyrénées, po slovensky Stredné Pyreneje, je francúzsky administratívny región.

Iné projekty 

 
Regióny vo Francúzsku
Dolná Normandia

Dolná Normandia, po francúzsky Basse-Normandie, bol francúzsky administratívny región. Zodpovedal západnej časti bývalej francúzskej provincie Normandia.

Skladal sa z troch departementov (Calvados, Manche a Orne). 
Od 1. januára 2016 bol spolu s regiónom Horná Normandia zlúčený do nového regiónu Normandia.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Region Basse-Normandie 

 
Regióny vo Francúzsku
Pisces

Pisces je latinské slovo pre ryby, ktoré môže znamenať
 obligatórne vodné studenokrvné stavovce, pozri ryby
 rovnomenné súhvezdie, pozri Súhvezdie Ryby
Hercules

Hercules môze byť:
 latinský (a anglický) ekvivalent slova Herkules
 kráter na Mesiaci, pozri Hercules (kráter)
 mesto v Kalifornii, pozri Hercules (Kalifornia)
 informatika:
 grafická karta, porzi Hercules Graphics Card
 emulátor pre IBM mainframe, pozri Hercules emulator
 doprava:
 vlečná loď, dnes v San Franciscu, pozri Hercules (1907)
 motocykle konštruované pionerom letectva Glennom Curtissom, pozri Glenn Curtiss
 pancierované bojiskové vozidlo, pozri M88 Hercules
 viacero lodí Kráľovského námorníctva, pozri HMS Hercules
 lietadlový motor, pozri Bristol Hercules
 dopravné lietadlo, pozri C-130 Hercules
 bývalý krídlový čln Námorníctva USA, pozri USS Hercules (PHM-2)
 lietajúca loď Howarda Hughesa, pozri Hughes H-4 Hercules
 firma:
 nadnárodný výrobca počítačových produktov, pozri Hercules Company
 chemická firma vo Wilmingtone, pozri Hercules Inc.
 Hercules Powder Company
 grécky výrobca poľnohospodárskych vozidiel, pozri Hercules (grécka firma)
 film, dráma:
 Hercules (hudobná dráma), autor: George Frideric Handel
 Hercules (film z roku 1983), v hlavnej úlohe Lou Ferrigno
 Hercules (film z roku 2002), erotický 
 Hercules (seriál), americký seriál z rokov 1995-99
 Hercules (kreslený seriál)
 ďalej pozri Herkules
 osoba (aj fiktívna):
 bývalý wrestler WWF, pozri Ray Fernandez
 fiktívna postava z Disneyho filmu Herkules (film z roku 1997), pozri Hercules (postava z filmu z roku 1999)
 fiktívna postava z detského seriálu TUGS, pozri Stack No. 6 - Hercules
 viacero silákov z komiksov, pozri Hercules (komiks)
 robot na detekciu bômb na medzin. letisku Eleftherios Venizelos, pozri Hercules (robot)
 škótsky zápasnícky medveď, pozri Hercules (medveď)

Pozri aj 
 Herkules
 Hércules CF, futbalový tím v Alicante v Španielsku
 Nike-Hercules Missile
Lynx (prehliadač)

Lynx je webový prehliadač v textovom režime so systémom menu. Je schopný zobraziť celé stránky, podporuje farebné a čiernobiele terminály.

Pri zobrazovaní stránok v Lynxe sa odkazy zvýrazňujú a dá sa nimi prechádzať šípkami pomocou klávesových skratiek. Ak je zapnutý mód (režim) číslovaných odkazov, možno odkaz vybrať jednoducho tak, že napíšete jeho číslo. Súčasná verzia podporuje veľa funkcií HTML a SSL. 

Tabuľky sú linearizované (tzn.,  že bunky sú umiestnené jedna vedľa druhej bez zachovania štruktúry tabuľky), zatiaľ čo rámy majú svoje mená a užívateľ ich môže prezerať, ako by išlo o samostatné stránky.

História
Lynx bol vyvinutý v roku 1992 skupinou študentov Kansaskej univerzity (Lou Montulli, Michael Grobe a Charles Rezac) ako hypertextový prehliadač používaný k distribúcii univerzitných informácií ako časť Campus-Wide Information Server a na prehliadávanie Gopher space

Charakteristiky

Prehľadávanie v Lynxe pozostáva zo zvýraznenia vybraného odkazu kurzorovými tlačidlami. Bežné verzie podporujú  SSL a HTML. Tabuľky sú formátované používaním medzier, kým rámy sú identifikované menom a môžu byť preskúmané na samostatných stránkach. Lynx v podstate nedokáže zobrazovať rôzne typy netextových obsahov na webe, ako obrázkov a videí, ale môže spustiť na ich zobrazenie externé programy, ako napríklad prehliadač obrázkov alebo video prehrávač.

Lynx nepodporuje JavaScript a Adobe Flash, ktoré vyžadujú niektoré stránky pre svoje správne fungovanie, na rozdiel od mnohých webových prehliadačov, ktoré ich podporujú.  

Jeho hlavnou výhodou je hlavne rýchlosť, pretože zobrazuje iba text. Toto sa využíva hlavne pri príliš pomalom internetovom pripojení alebo na starších počítačoch.

Konfigurovateľnosť
Lynx akceptuje príkazy z príkazového riadku (command-line) alebo z konfiguračných súborov. Je tam 142 príkazov z príkazového riadku spolu s nápoveďou k nim. V konfiguračnom súbore lynx.cfg je uvedených 233 príkazov.

Prístupnosť
Lynx môže byť používaný zrakovo-postihnutými užívateľmi internetu hlavne vďaka text-to-speech programom. Lynx nahrádza obrázky, rámy a ďalší netextový obsah názvom a atribútom HTML a umožňuje skrytie základných prvkov užívateľského rozhrania. Prehliadač sa stal zvlášť vhodný pre použitie so softvérom čítajúcim obrazovku (screen reading software). Verzia Lynxu, ktorá špecificky vylepšila používanie softvéru na čítanie obrazovky bola vyvinutá IIT Madras.

Iné projekty

Referencie 
Lynx

Externé odkazy 
 Domovská stránka Lynxu
 Lynx pre Mac OS X
 Lynx pre Windows

Slobodný softvér
Webové prehliadače
Čching-ma ta-čchiao

Most Tsing Ma (čínskym písmom 青马大桥) je most v Hongkongu, ktorý patrí medzi najdlhšie visuté mosty. Doprava je vedená po dvoch úrovniach. Horná mostovka nesie šesťpruhovú diaľnicu, na spodnej je dvojkoľajová trať a dvojpruhová servisná komunikácia (využíva sa aj pre dopravu za silného vetra).

Rozpätie hlavného poľa je  (6. najväčšie na svete), celková dĺžka mosta , šírka mosta  a výška pylónov .

Most sa staval od mája 1992 do mája 1997. Je súčasťou projektu Lantau link, ktorý v rámci vybudovania nového letiska Chek Lap Kok prepojil ostrovy Lantau, na ktorom sa letisko nachádza, s ostrovom Hongkong, ktoré je obchodným centrom mesta. Samotný most spája ostrovy Tsing Yi, Lantau a Ma Wan, ktorý leží uprostred. Názov mostu je spojením prvých znakov zo slov Tsing Yi a Ma Wan, teda ostrovov, ktoré spája.

Iné projekty 

Visuté mosty
Stavby v Hongkongu
Železničné mosty v Hongkongu
Mosty v Číne
Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Notre Dame)

Kostol Nanebovzatia Panny Márie nazývaný aj Kostol kanonistiek Notre Dame v Bratislave je súčasťou komplexu kláštora a školy kanonisiek Notre Dame v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto, neďaleko historickej budovy Slovenského národného divadla.

Dejiny 
Kostol stavali ako posledný pri ukončovaní komplexu kláštora. Celú stavbu financovala grófka O´Neillová, ktorá náhle umrela a stavba sa ocitla bez investora. Kostol preto dokončili v roku 1754 iba s nevyhnutnými úpravami. Sanktuárium pôvodného kostola tvorí celú hlavnú loď súčasného kostola. Prvá svätá omša sa slávila 28. augusta 1760.

Dopravné spojenie

Referencie

Iné projekty 

Kostoly zasvätené Nanebovzatiu Panny Márie na Slovensku
Nanebovzatie Panny Márie
Staré Mesto (Bratislava)
Adela Gáborová

Adela Gáborová (* 2. marec 1940, Brekov, Slovensko – † 12. júl 2007, Nitra, Slovensko) bola slovenská herečka. Matka divadelného režiséra Petra Gábora.

Angažmán v Divadle Andreja Bagara v Nitre dostala hneď po absolvovaní štúdia herectva na Vysokej škole múzických umení v Bratislave v roku 1961. Patrila k najvýraznejším osobnostiam tohto súboru a stvárnila tu mnoho významných postáv. Okrem herectva sa venovala aj pedagogickej činnosti. Na Vysokej škole múzických umení učila bábkohercov techniku javiskovej reči v koordinácii s hereckou tvorbou. Čas si však našla aj na prácu s poslucháčmi kňažského seminára, ochotníkmi (napr. réžia v pôvodných slovenských muzikáloch Láska je silnejšia, Sen o ruži - Divadelné spoločenstvo Rafael v Bošanoch) či prípravu recitátorov na Poděbradské dni poézie, Hviezdoslavov Kubín a pod.

Filmografia 
 1981: Nevera po slovensky (Malíčková)
 1985: Iná láska (Martina matka)
 1987: Nemožná (Bauerová)
 1989: Ulice bez mena
 1990: Keď hviezdy boli červené (Slabejová)
 1991: Neha (Šimonova matka)
 1996: Jaškov sen

Externé odkazy 
 Osobnosti.sk - Adela Gáborová
 FDb.cz - Adela Gáborová (česky) 
 ČSFD.cz - Adela Gáborová (česky)

Absolventi Vysokej školy múzických umení
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenskí pedagógovia
Členovia Divadla Andreja Bagara
Osobnosti z Brekova
Laureáti Pribinovho kríža II. triedy
Ivan Bella

Brigádny generál vo výslužbe Ing. Ivan Bella (* 21. máj 1964, Dolná Lehota) je bývalý slovenský stíhací pilot a prvý slovenský kozmonaut. Do vesmíru letel v roku 1999 ako 385. človek zo Zeme.

Život 
Pochádza z Dolnej Lehoty pri Brezne. V rokoch 19791983 študoval na Vojenskom gymnáziu v Banskej Bystrici. V štúdiu pokračoval na Vysokej vojenskej leteckej škole SNP v Košiciach (19831987). V roku 1983 sa stal pilotom, neskôr pilotom taktických stíhacích lietadiel. Od roku 1993 slúžil v 33. leteckej základni stíhacích a bombardovacích lietadiel v Kuchyni. Lietal na strojoch MiG-21 a Su-22. 23. marca 1998 odišiel do podmoskovského Hviezdneho mestečka, kde sa začal pripravovať na vesmírny let. V auguste 1998 ho vybrali za člena hlavnej rusko-francúzsko-slovenskej posádky 27. expedície na orbitálnej stanici Mir, ktorá odštartovala 20. februára 1999.

Od júna 2004 pôsobil ako vojenský pridelenec na veľvyslanectve SR v Moskve. Od roku 2013 pôsobil ako vojenský pridelenec na veľvyslanectve SR v Kyjeve.

V roku 2021 pôsobil v leteckom a námornom vyšetrovacom útvare Ministerstva dopravy SR.

Let do vesmíru 
 kozmonaut-výskumník na lodi Sojuz TM-29, 20. február 1999 – 28. február 1999, posádka na štarte: Afanasiev, Haigneré, Bella, posádka pri pristátí: Ivan Bella, Gennadij Ivanovič Padalka

Ocenenia 
 V roku 1999 mu prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie, vojenský Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.
 V roku 2001 bola na jeho počesť pomenovaná planétka (22901) Ivanbella

Od roku 2012 je oficiálnym patrónom Parku tmavej oblohy Poloniny.

19. októbra 2021 ho prezidentka Zuzana Čaputová vymenovala do hodnosti brigádny generál.

Referencie

Pozri aj 
 27. základná expedícia na stanici Mir
 Zoznam posádok stanice Mir

Iné projekty

Externé odkazy 
 Články týkajúce sa Ivana Bellu na portáli teraz.sk TASR

Slovenskí kozmonauti
Slovenskí letci
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy – vojenského
Osobnosti z Dolnej Lehoty
Osobnosti na slovenských poštových známkach
Slovenskí generáli
Slovenskí vojenskí diplomati
Carl Linné

Carl Linné (Carl von Linné, ; * 23. máj 1707, Råshult – † 10. január 1778, Uppsala) bol švédsky prírodovedec, lekár, entomológ, botanik a zakladateľ taxonómie. Ako prvý sa pokúsil o systematické zatriedenie rastlín a živočíchov. Zaviedol binomickú nomenklatúru, to znamená pomenovávanie rastlín a živočíchov dvoma menami – rodovým a druhovým. Zaoberal sa aj arachnológiou.

Svoju botanickú a zoologickú taxonómiu Linné založil na aristotelovskej logike.

Bol stúpencom kreacionizmu.

Vyslovil predpoklad o hybridnom pôvode niektorých foriem a pripúšťal obmedzenú premenlivosť druhov pod vplyvom ich existenčných podmienok.

V diele Systema naturae (Sústava prírody, 1735) popísal všetky dovtedy známe druhy rastlín a živočíchov, v prácach Genera plantarum a Species plantarum opísal 7300 druhov rastlín. Zaviedol do vedy pojem druh ako základ prirodzenej sústavy organizmov.

Je po ňom pomenovaný minerál linnéit.

Dielo 
 Systema naturae (Sústava prírody), 1735
 Genera plantarum (Rody rastlín), 1737
 Species Plantarum (Druhy rastlín), 1753
 Philosophia botanica (Filozofia botaniky), 1751

Pozri aj 
 Systematika
 Taxón
 Vedecká klasifikácia

Iné projekty 

Švédski botanici
Švédski entomológovia
Arachnológovia
Lepidopterológovia
Koleopterológovia
Odonatológovia
Členovia Kráľovskej spoločnosti
Osobnosti na švédskych bankovkách
Absolventi Uppsala universitet
Osobnosti z Uppsaly
Vladimír Remek

Vladimír Remek (* 26. september 1948, České Budějovice) je český politik a diplomat, prvý česko-slovenský kozmonaut. Súčasne bol prvým cudzincom, ktorý sa zúčastnil medzinárodných pilotovaných vesmírnych letov programu Interkozmos v bývalom Sovietskom zväze. Remek bol 87. kozmonautom sveta, prvým z inej krajiny ako ZSSR a USA.

Životopis 
Jeho otec Jozef Remek bol Slovák (narodený v obci Mojš pri Žiline), vojenský pilot, neskôr v hodnosti generálporučíka dlhoročný veliteľ letectva Československej ľudovej armády. Matka bola Češka. Detstvo prežil v Českých Budejoviciach. Neskôr sa jeho rodina presťahovala do Brna.

Absolvoval Vyšší letecké učilište v Košiciach, kde lietal na cvičných lietadlách L-29 Delfín. V roku 1970 nastúpil k leteckému útvaru v Českých Budejoviciach. V roku 1972 začal štúdium na Vojenskej leteckej akadémii J. A. Gagarina v Moskve. Po jeho absolvovaní sa v roku 1976 vrátil k leteckému útvaru. Na jeseň 1976 prešiel výberom kandidátov na kozmický let. Od decembra 1976 sa v Stredisku prípravy kozmonautov v Hviezdnom mestečku pri Moskve začal pripravovať spolu s Oldřichom Pelčákom a ďalšími kandidátmi z Poľska a NDR. Výcvik absolvoval roku 1978.

V hodnosti kapitána bol členom posádky kozmickej lode Sojuz 28 vo funkcii kozmonaut-výskumník. Bola to prvá medzinárodná posádka v rámci programu Interkozmos. Veliteľom letu bol sovietsky kozmonaut plukovník Alexej Gubarev. Let sa uskutočnil od 2. do 10. marca 1978. Posádka pracovala na palube orbitálneho komplexu Saľut 6 spolu s jeho základnou posádkou. Celková dĺžka Remkovho letu bola 190 hodín a 18 minút. 

Po návrate do vlasti pôsobil ako vedúci pracovník vo výskumnom vojenskom pracovisku v Praze-Kbelích. Do roku 1990 bol zamestnaný ako vojenský pilot. V rokoch 1990 – 1995 bol riaditeľom Vojenského múzea letectva a kozmonautiky v Praze-Kbelích. V júni 1995 odišiel do zálohy v hodnosti plukovníka.

Potom pôsobil v obchodnej sfére v Rusku, kde využíval svoje staré kontakty; najskôr v súkromnej sfére, potom ako obchodný poradca českého veľvyslanectva. V júni 2004 bol zvolený do Európskeho parlamentu na kandidátke KSČM ako nestraník (členstvo v KSČ ukončil v roku 1990). Vo voľbách v júni 2009 svoj mandát obhájil.

V januári 2014 bol menovaný do funkcie veľvyslanca Českej republiky v Rusku, keď jeho poverovaciu listinu prevzal v Moskve za prítomnosti televíznych kamier prezident Putin. Svoju veľvyslaneckú misiu ukončil 31. januára 2018.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Podrobný starší životopis

Česko-slovenskí kozmonauti
Českí kozmonauti
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Interkozmos
Poslanci Európskeho parlamentu z Česka
Poslanci Európskeho parlamentu (2004 – 2009)
Poslanci Európskeho parlamentu (2009 – 2014)
Východná Vysoká

Východná Vysoká (, , ) je rozložitý pyramídový štít v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier, medzi Poľským hrebeňom a Prielomom. Z nej odbočuje mohutná rázsocha, v ktorej sa nachádza Bradavica, Velické granáty a Slavkovský štít.

Charakteristika 
Z vrcholu štítu je prekrásny výhľad na celé Tatry, do Veľkej Studenej doliny, Velickej doliny, i na okolité štíty (Gerlachovský, Litvorový, Vysoká, Bradavica a iné).

Do Velickej doliny na juhozápade spadá plynule suťoviskami. Nad Veľkou Studenou dolinou na východe sa čnie strmá stena, rovnako ako nad Zamrznutým plesom v Zamrznutom kotli vo Svišťovej doline, ktorá je v závere Bielovodskej doliny.

Názov 
Názov Vysoká podčiarkuje vysoký kopec, z ktorého je dobrý výhľad na okolitú krajinu. V adjektíve Východná vyjadruje jeho východnejšiu polohu od západne ležiacej a vyššej Vysokej. Súčasný názov má od roku 1922, keď o ňom písal Miloš Janoška v časopise  Krásy Slovenska.  Nezmyselný starý názov Malá Vysoká, ktorý má korene v 70-tych rokoch 19. storočia dožíva v poľskom názvosloví. Rovnaký význam má v nemeckom a maďarskom názvosloví.

Turistika 
Prví návštevníci boli pravdepodobne pytliaci, bylinkári alebo hľadači pokladov. Písomne zachytený prvý turistický výstup sa nezachoval. V roku 1892 bol vybudovaný chodník na vrchol štítu z Poľského hrebeňa.

Najčastejší výstup na vrchol začína v Starom Smokovci, v Tatranskej Polianke alebo v Lysej Poľane.

Východná Vysoká je prístupná:
 po  žltej značke:
 z Poľského hrebeňa (chodník je v najťažších miestach zabezpečený reťazami)

Referencie

Iné projeky 

Vrchy Vysokých Tatier
Dvojtisícovky na Slovensku
Vlajka

Vlajka (veľmi zriedkavo vejka - pozri nižšie) je kus textilu s pevne stanoveným tvarom, pomerom strán a farebným vzorom, ktorý symbolizuje alebo označuje príslušnosť ku skupine, organizácii, územnej jednotke alebo štátu, alebo slúži na signalizáciu, a ktorý sa pripevňuje na vlajkovú žrď alebo vlajkový stožiar pomocou očiek a lanka tak, aby vial vo vetre vodorovne a aby ho bolo možné vztyčovať (vyťahovať) a spúšťať. 

Štátna vlajka je oficiálnym symbolom príslušného štátu. 

Náuka o vlajkách sa nazýva vexilológia.

Vlajka a zástava 
Vlajka sa často mýli so zástavou. Rozdiel medzi vlajkou a zástavou je taký, že vlajka sa vztyčuje (vyťahuje/spúšťa po stožiari či žrdi), má predpísaný pomer strán a je umiestnená vodorovne, kým zástava sa nosí (nevyťahuje/nespúšťa sa, ale je pevne spojená priamo so žrďou), nemá predpísaný pomer strán a nemusí byť umiestnená len vodorovne.

Etymológia a tvar vejka 
Slovo vlajka je prevzaté z češtiny a istý čas sa navrhovalo nahradiť ho jazykovo vhodnejším tvarom vejka (keďže české vlaje = slovenské veje), pričom tvar vejka sa neujal , ale ojedinele sa vyskytuje .

Galéria vlajok

Pozri aj 
 Zástava
 Galéria štátnych vlajok
 Vlajka Slovenska

Zdroje

Externé odkazy 
 Flags of the World - vlajky štátov
 Štátne vlajky

Vlajky
Symboly
Vexilológia
Bospor

Bospor () je prieliv medzi európskou a ázijskou časťou Turecka, teda medzi Balkánskym polostrovom a Malou Áziou. Spája Marmarské more a Čierne more. Je to najužší prieliv medzi svetadielmi na Zemi.

Základné údaje:
dĺžka: 32 km
najmenšia šírka: 660 m
hĺbka: 33 až 105 m

Ide o zatopené riečne koryto s vysokými a strmými brehmi a početnými zátokami (najväčšia sa volá Zlatý roh a leží nad ňou najväčšie turecké mesto Istanbul). Pri Istanbule je Bospor preklenutý dvoma mostami – Fatih Sultan Mehmet Köprüsü a Boğaziçi Köprüsü. V októbri 2013 bol do prevádzky uvedený železničný podmorský tunel ako súčasť rozsiahleho projektu Marmaray.

Referencie

Iné projekty 

Morské prielivy a úžiny
Prielivy v Stredozemnom mori
Lamanšský prieliv

Lamanšský prieliv (, ) je prieliv medzi britskými ostrovmi a európskym kontinentom. Veľmi významná a frekventovaná námorná cesta Doverskou, respektíve Calaiskou úžinou spájajúca Severné more s ostatným Atlantickým oceánom.

Základné údaje:
 dĺžka: 520 km
 šírka: 33-180 km
 najväčšia hĺbka: 172 m

Prieliv je charakteristický častými búrkami, hmlami a sťaženou námornou plavbou. Veľký počet lodí v prielive vyžaduje ich radarové sledovanie a usmernenie ich pohybu. Pobrežie je pokryté útesmi, čiastočne piesočnaté.

Pozri aj 
 Eurotunel

Iné projekty 

 
Morské prielivy a úžiny
Prielivy v Atlantickom oceáne
Severné more
Keltské more
Geografia Anglicka
Geografia Francúzska
Burgenland

Burgenland  (-slovenský normovaný názov; iné, zriedkavé názvy: Burgenlandsko, Hradsko, Hradišťansko; , , , ) je najvýchodnejšia rakúska spolková krajina. 

Je to historicky nová spolková krajina. Jej územie historicky patrilo do Uhorska (resp. od konca roka 1918 do Maďarska) a nebolo v ňom nijako zvlášť vyčlenené. Rakúsko si toto územie oficiálne nárokovalo najneskôr v lete 1919, ale de iure sa jeho súčasťou stalo až v júli 1920 (teda keď nadobudla účinnosť Saintgermainská zmluva zo septembra 1919), prípadne v lete 1921 (teda keď nadobudla účinnosť Trianonská zmluva a bolo dohodnuté odovzdanie územia), a de facto sa súčasťou Rakúska stalo až v novembri 1921, keď bolo územie po mnohých rakúsko-maďarských bojoch fyzicky obsadené Rakúskom. V Šoproni (pôvodne plánovanom hlavnom meste Burgenlandu) a okolí sa však v decembri 1921 konalo referendum, na základe ktorého mesto s okolím zostalo v Maďarsku. Definitívna úprava hranice Burgenlandu, t.j. úprava jej podrobností do ich súčasnej podoby, bola zrealizovaná v roku 1923. Názov Burgenland (doslova: "krajina hradov") je novotvar z roku 1919.

Referencie

Iné projekty
Vorarlbersko

Vorarlbersko () je najzápadnejšia a po Viedni najmenšia rakúska spolková krajina.

Iné projekty
Drotár

Drotár bol podomový opravár kuchynského riadu, prípadne výrobca a predajca produktov z drôtu a plechu v 18.-20. storočí.

Drotárstvo a jeho tradícia bolo 12. decembra 2019 zapísané na reprezentatívny Zoznam nehmotného kultúrneho dedičstva ľudstva UNESCO. Stalo sa tak siedmym prvkom, ktorý má Slovensko zapísaný na zozname UNESCO.

Drotárstvo na Slovensku 

Na Slovensku spravidla pochádzali z najchudobnejších oblastí Slovenska (severozápad) a zo Spiša. Často boli činní aj mimo Slovenska – mali dielne v USA, Poľsku, Rusku a na Balkáne. 

Začiatkom 20. storočia bolo na Slovensku asi 5 000 drotárov, po vzniku Česko-Slovenska povolanie postupne zanikalo a vyrábali sa najmä umelecké výrobky -– výroba sa koncentrovala vo výrobných družstvách (napr. roku 1941 bolo založené družstvo Svetom vo Veľkom Rovnom).

Zbierku venovanú drotárskemu remeslu vystavuje Považské múzeum v Žiline v Budatínskom zámku.

Slovenskí drotári 
 Jozef Holánik-Bakeľ (* 1863, Dlhé Pole, Rakúsko-Uhorsko – † 1942, )
 Jakub Šerík-Fujak (* 1907, Dlhé Pole – † 1988, )
 Jozef Kerák (* 1891, Veľké Rovné - † 1945, )

Referencie

Externé odkazy 
 Alojz Pavlík: Z dejín drotárstva
 www.drotaria.sk - portál o drotárstve

Povolania
Remeslá
Ezop

Ezop () bol starogrécky autor bájok. Dodnes patrí k najznámejším bájkarom. Pôsobil v Grécku asi v 6. st. pred Kr. Jeho tvorba sa spočiatku prednášala len ústne a zozbieral ju až v 3. storočí pred Kristom Demetrios Falérsky. Autorom latinského veršovaného spracovania je Phaedrus.

O jeho živote toho nie je veľa známe, narodil sa pravdepodobne okolo roku 620 pred Kr. ako otrok v Sardách v Malej Ázii, neskôr žil v Aténach a na ostrove Samos. Za svojho života veľa cestoval. Iné zdroje uvádzajú, že bol mrzák a fyzicky chorý. Pravdepodobnejšia je  tá druhá verzia, lebo ho ako  fyzicky chorého nezabili ale nechali žiť, pretože bol vzdelaný, ako pisár. V tej dobe si bohatí ľudia najímali  vzdelaných otrokov. V jeho bájkach vystupujú zvieratá, predmety alebo rastliny, ktorým prisudzuje ľudské vlastnosti.

Všetky bájky obsahujú na konci väčšinou didaktické poučenie. Hrdinami jeho bájok sú predovšetkým zvieratá a to všeobecne známe. Takisto však písal bájky, v ktorých vystupovali jednoduchí ľudia, kde poukazoval na lakomosť či chamtivosť. Jeho tvorba sa stala časom známou na celom svete.

Ezop zomrel v roku 564 pred Kr. v meste Delfy.

Niektoré Ezopove bájky 
 Bájka o psovi a levovi
 Bájka o myši a býkovi
 Bájka o dube a trstine  
 Bájka o veštcovi
 Bájka o myšiach a lasiciach
 Bájka o labuti a vrane
 Bájka o levovi a myši
 Bájka o myši domácej a o myši poľnej
 Bájka o nenásytnej líške
 Bájka o jeleňovi pri jazierku
 Bájka o kohútovi a sliepke
 Bájka o vrane a krčahu s vodou
Bájka o somárovi a jeho tieni
Bájka o jeleňovi a poľovníkoch

Na jeho tvorbu nadviazali neskorší bájkari ako Jean de La Fontaine či Ivan Andrejevič Krylov.

Iné projekty 

Spisovatelia starovekého Grécka