joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Robert Nebřenský

Robert Nebřenský (* 8. február 1964, Praha) je český herec, textár a gitarista. Od roku 1986 do roku 2002 účinkoval v hudobnej skupine Vltava.

Robert Nebřenský je dobre známy návštevníkom Divadla Sklep, v ktorom účinkuje od roku 1990.

Filmografia 

 1991 - Penziónek (TV film)
 1994 - Historky od krbu (TV seriál), Mlýny (TV film)
 1998 - Multicar Movie Show
 2003 - Mazaný Filip
 2004 - Nadměrné maličkosti: Nehoda (TV film), Na stojáka (TV program)
 2005 - Bazén (TV seriál)
 2006 - Letiště (TV seriál), Prachy dělaj člověka, Rádio Kebrle, Ro(c)k podvraťáků
 2007 - Edith Piaf, Dame d'Izieu, La (TV seriál), Gynekologie 2 (TV seriál), O život, Princezna z Kloboukových hor (TV seriál), Trapasy (TV seriál)
 2008 - Tobruk, Rudý baron, Hvězdný reportér (TV program)
 2009 - Vyprávěj (TV seriál), Alles Gute (TV program)
 2011 - Lidice
 2013 - Kovář z Podlesí
 2014 - Neviditelní 
 2015 - Případ pro exorcistu  (TV séria)

Dokumentárne 
 1991 - Míč (TV film)

Externé odkazy 
 Osobný web
 České filmové nebo
 Stránky Divadla Sklep
 
 

Českí divadelní herci
Českí filmoví herci
Českí televízni herci
Českí rozhlasoví moderátori
Českí rockoví speváci
Českí rockoví gitaristi
Českí textári piesní
Českí komici
Osobnosti z Prahy
Zoznam kozmických agentúr

Toto je zoznam kozmických agentúr, sú v ňom uvedené všetky hlavné kozmické agentúry.

Európa 
 Európa – ESA (European Space Agency)

 Belgicko – BISA (Belgian Institute for Space Aeronomy) 
 Francúzsko – CNES (French Space Agency) 
 Taliansko – ASI (Agenzia Spaziale Italiana) 
 Nemecko – DLR (Deutsches Zentrum für Luft-und Raumfahrt e. V.) 
 Holandsko – SRON (Netherlands Institute for Space Research) 
 Rusko – Roskosmos (Федеральное космическое агентство) 
 Španielsko – INTA (Instituto Nacional de Técnica Aeroespacial) 
 Švajčiarsko – SSO (Swiss Space Office) 
 Švédsko – SNSB (Swedish National Space Board) 
 Ukrajina – NSAU (National Space Agency of Ukraine) 
 Spojené kráľovstvo – BNSC (British National Space Centre)

Ázia 
 Čína – CNSA (China National Space Administration) 
 India – ISRO (Indian Space Research Organization) 
 Izrael – ISA (Israel Space Agency) 
 Irán – ISA (Iranian Space Agency) 
 Japonsko – JAXA (Japan Aerospace Exploration Agency) 
 Južná Kórea – KARI (Korea Aerospace Research Institute)
 Malajzia – ANGKASA (Agensi Angkasa Negara)

Amerika 
 Brazília – INPE (Instituto Nacional de pesquisas Espacias) 
 Kanada – CSA (Canadian Space Agency) 
 Spojené štáty – NASA (National Aeronautics and Space Administration)

Afrika 

 Alžírsko - ASAL (Algerian Space Agency)

Externé odkazy 
 Agentúry na webe Kosmo
 Agentúry na Vesmirweb

Kozmonautické zoznamy
Drienovská jaskyňa

Drienovská jaskyňa je výverová riečna jaskyňa, ktorá sa nachádza v Jasovskej planiny Národného parku Slovenský kras v katastrálnom území obce Drienovec v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Južne od jaskyne sa nachádzajú Drienovské kúpele.

V roku 1995 bola spolu s ďalšími jaskyňami zapísaná na zoznam Svetového dedičstva UNESCO pod spoločným názvom jaskyne Slovenského krasu a Aggteleckého krasu. Od roku 1996 je národnou prírodnou pamiatkou.

Dĺžka jaskyne je  a výškový rozdiel predstavuje . Jaskyňa bola vytvorená v druhohorných strednotriasových vápencoch silického príkrovu. Výzdobu tvoria unikátne monokryštály kalcitu a kôry kryštalického sadrovca. Tok v jaskyni vytvára podzemné jazerá a malé vodopády.

S Jasovskou jaskyňou tvorí vo východnej časti Slovenského krasu komplexné zimovisko netopierov. Zistilo sa až 13 druhov. Najčastejšie sa vyskytuje podkovár južný (Rhinolophus euryale), podkovár veľký (Rhinolophus ferrumequinum), netopier obyčajný (Myotis myotis) a večernica malá (Pipistrellus pipistrellus). Údajne bola jaskyňa objavená v druhej polovici 19. storočia. Ďalší výskum prebiehal v osemdesiatych rokoch 20. storočia. Našli sa aj archeologické nálezy bukovohorskej a pilinskej kultúry.

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Zdroje 
Národná prírodná pamiatka Drienovská jaskyňa - Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
Drienovská jaskyňa - Správa slovenských jaskýň
Pozrite si unikátnu Drienovskú jaskyňu - Korzár Košice

Národné prírodné pamiatky v Košickom kraji
Chránené územia Národného parku Slovenský kras
Jaskyne na Slovensku
Lokality Svetového dedičstva na Slovensku
Jasovská planina
Chránené územia v okrese Košice-okolie
Drienovec
Javorina (sedlo)

Sedlo Javorina () je priesmyk v pohorí Lúčanská Malá Fatra, nad obcou Stráňavy, 13 km východne od Žiliny. Je dôležitou križovatkou turistických chodníkov v severnej časti pohoria.

Prístup 
 po  značke zo Strečna s pokračovaním na hlavný hrebeň, Úplaz a Martinské hole
 po  značke zo Stráňav 
 lesnou cestou zo Stráňav (vhodnou pre horskú cyklistiku)
 krátkou odbočkou sa dá z rázcestia v sedle dostať k pamätníku na vrchu Polom (), odkiaľ sú nádherné výhľady na západ až severovýchod.

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Priesmyky a sedlá na Slovensku
Sedlá v Lúčanskej Fatre
Sedlá Malej Fatry
Stráňavy
Strečno (obec)
Geografia okresu Žilina
Max Ernst

Max Ernst (* 2. apríl 1891, Brühl, Nemecko -  † 1. apríl 1976, Paríž, Francúzsko) bol nemecký maliar, grafik a sochár, predstaviteľ dadaizmu, neskôr surrealista.

Začiatky jeho tvorby sú spojené s dadaizmom, napr. jeho prvé koláže a diela vytvorené technikou frotáž. V roku 1922 odišiel do Paríža a začal tvoriť surrealisticky. Využíval frotáž a gratáž. Po vypuknutí druhej svetovej vojny bol uväznený, podarilo sa mu ujsť a usídlil sa v USA, kde sa ďalej venoval umeniu, hlavne sochárstvu. V roku 1953 sa opäť vrátil do Paríža. V tomto období maľoval hlavne krajinky, vrátil sa aj ku koláži a frotáži.

Zomrel v Paríži, deň pred svojimi 85. narodeninami.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka múzea M. Ernsta v Brühle
 Životopis na artmuzeum.cz
 Životopis a reprodukcia 59 obrazov
 Životopis na dadaismus.wz.cz
 Životopis a obrazy
 Max Ernst
 Heslo Max Ernst na newworldencyclopedia.org

Nemeckí maliari
Nemeckí sochári
Surrealistickí maliari
Osobnosti pochované na Père-Lachaise
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Lesbos

Lesbos (po grécky Λέσβος – novogr. Lesvos, starogr. Lesbos; po turecky: Midilli) je grécky ostrov v severovýchodnej časti Egejského mora. Patrí medzi Východoegejské ostrovy.

Patrí do rovnomenného okresu (Lesbos (okres)). So svojou rozlohou  a dĺžkou pobrežia  je tretím najväčším ostrovom Grécka a ôsmy najväčší ostrov Stredomoria. Tretina z odhadovaných 180 000 obyvateľov žije v hlavnom meste Mytilíni, nachádzajúcom sa na juhovýchode ostrova. Ďalšie väčšie mestá ostrova sú napr. Kalloni, Plomari, Molyvos či Petra (Lesbos).

Zaujímavosti:
 Ostrov je známy ako pôsobisko starogréckej poetky Sapfó a z názvu ostrova je odvodené pomenovanie pre lesby. Vďaka tomu ostrov vyhľadávajú lesbické páry.
 Na ostrove sa narodil obávaný osmanský pirát gréckeho pôvodu Chajruddín Barbarossa.
 Na ostrove je skamenený prales, starý 20 miliónov rokov.
 Na ostrove je starý rímsky akvadukt a dedinka Eftalu, do ktorej sa ľudia chodia liečiť zo závažných chorôb pomocou miestnych liečivých vôd z prameňov.
 V meste Molyvos je hrad, z ktorého je výborný výhľad na tureckú základňu a Turecko
 Z mestečka Petra možno ísť pešo do mesta Anaxos po okraji mora.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Cestovná príručka o ostrove 
 O ostrove na Orbione

Zdroj 

Ostrovy Grécka
Ostrovy Egejského mora
Kastelorizo

Kastelorizo (gr. Καστελόριζο) alebo Mejisti (resp. v staroveku Megisté; gr. Μεγίστη), po taliansky Castelrosso, je grécky ostrov. Je to najvýchodnejšie územie Grécka, geograficky sa zvykne uvádzať už do Anatólie, leží iba niekoľko kilometrov od pobrežia južnej Anatólie, blízko tureckého mesta Kaş, kam často chodia miestni Gréci. 
Leží na polceste medzi Rodosom a Antalyou alebo, vo vzťahu ku gréckym ostrovom, medzi Rodosom a Cyprom. Na ostrove žije už iba 430 obyvateľov, keďže väčšina sa vysťahovala do Atén alebo do zahraničia. Je súčasťou nomu Dodekanéz.

Dejiny 
Hoci je ostrov Kastelorizo veľmi malý, má veľmi bohatú históriu. Nepretržite je osídlený od neolitu. Asi v 12 stor. pred Kr. sa na ostrove usadzujú dórski Gréci, ktorí sem prišli z ostrova Rodos. V staroveku sa ostrov nazýval Megisté (Μεγίστη). Ostrov podliehal Rodosu, ale v 4. stor. sa pravdepodobne osamostatnil, lebo razil vlastné mince. Neskôr ovládli Megisté Rimania a od roku 395 po Kr. je súčasťou Byzantskej ríše. V roku 1306 pripadol johanitom, ktorí ovládali aj Rodos. V tejto dobe Megisté zmenil meno na Kastelorizo, z talianskych slov castello (kaštieľ) a rosso (červený), teda Castellorosso, pogréčtene Kastelorizo. Od roku 1480 tu vládnu Turci, ktorých však čoskoro vyhnali Benátčania. Turci sa ostrova zmocnili až v roku 1659. V 17 stor. obyvateľstvo Kasteloriza rapídne vzrástlo, preto sa mnoho obyvateľov vysťahovalo do pobrežných oblastí Anatólie, čím tu posilnili populáciu maloázijských Grékov. Obyvatelia Kasteloriza počas gréckej vojny za nezávislosť útočili svojimi ľoďami na turecké flotily, ku Grécku sa však pričlenili až roku 1947, keď získali nezávislosť od Talianov. Vtedy malo Kastelorizo asi 15 000 obyvateľov, ktorí sa počas storočia vysťahovali hlavne do Atén.

Kultúra 
Kastelorizo má bohatý folklór. Známy je bohato zdobený trblietavý ženský kroj. Obyvatelia sú veľmi pobožní a prísne dodržiavajú starobylé tradície, vychádzajúce ešte z byzantských a antických čias. Kastelorizo je známe aj svojimi ľudovými piesňami, najznámejšia z nich je určite pieseň To kastro tis Aspropalias.

Ostrovy Grécka
Ostrovy Stredozemného mora
Nechtík lekársky

Nechtík lekársky (Calendula officinalis L.) je liečivá rastlina z čeľade astrovité pôvodom z juhu Európy. Pestuje sa ako letnička, používa sa na výsadbu na záhony a na rez.

Opis 
Je to bylina s bohato vetvenou byľou a podlhovastými listami. Dosahuje výšku asi 70 – . Kvety sú úbory až  veľké a majú žltú alebo oranžovú farbu. Kvety sa na noc zatvárajú. Plody sú nažky so semenami kosákovitého tvaru. Rastlinám sa darí v priepustnej hlinito piesčitej pôde, dobre zásobenej živinami, na slnečnom mieste či v polotieni.

Pestovanie 
Táto letnička vyžaduje slnečné miesto a priestor, vyhovuje jej väčšina pôd, ale nie príliš premáčané. Rozmnožuje sa semenami 0,5 –  veľkými. Možnosť výsevu je na jar i v lete. Kvitne od jari až do neskorej jesene, súkvetie je úbor. Zber kvetov je odporučený pri otváraní úborov, listy najlepšie mladé. Nezbierajte žlté kvety, práve oranžová farba má vyššie percento účinných látok. Rastliny po odkvitnutí zrezané na asi  nad zemou znovu zobrazia a vykvitnú.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Měsíček lékařský, Calendula officinalis L. - biolib.cz
 Calendula officinalis L. (nechtík lekársky) - garten.cz
 Nechtík lekársky - Měsíček lákařský - pestovanie - liecive.herba.sk

Astrovité
Liečivé rastliny
Letničky
Obchodné centrum Galéria (Lamač)

Obchodné centrum Galéria (skr. OC Galéria) je obchodné centrum v Bratislave na Lamačskej ceste.

Otvorené bolo pri hypermarkete Tesco Lamač 26. novembra 2008. Má rozlohu  a v čase otvorenia obsahovalo 37 prevádzok a 800 parkovacích miest.

Dopravné spojenie

Referencie

Externé odkazy 
 Domovská stránka
 Článok o otvorení

Nákupné centrá v Bratislave
Architektúra z 2008
Hrušovská jaskyňa

Hrušovská jaskyňa je významná fluviokrasiová jaskyňa výverového typu. Drénuje východnú časť Silickej planiny v Slovenskom krase. Vchod je situovaný na úpätí krasovej stráne východnej časti Silickej planiny v katastrálnom území obce Hrušov v okrese Rožňava. Je súčasťou prírodnej rezervácie Hrušovská lesostep južne od výrazného krasového vrchu Hradisko (historický názov Vár-domb; )
 
Objavená bola výkopom v deluviálnom plášti svahu planiny v roku 1978 v mieste povodňového výveru približne +6 m nad úrovňou stáleho krasového prameňa Eveteš (z maďarčiny: Evetes) významným rožňavským jaskyniarom Róbertom Borošom (Mutyurom). S odstupom niekoľkých hodín ju vyššie menovaný zároveň prvý raz spriechodnil a sčasti preskúmal spolu s ďalším významným rožňavským jaskyniarom Tomášom Lázárom, ktorý na jaskyniarskej schôdzi v Rožňave, kam vzrušený Boroš hneď po objave dorazil, ako jediný z ostatných prítomných Mutyurovi uveril. 

V roku 1996 sa jaskyňa stala národnou prírodnou pamiatkou. V roku 1995 sa spolu s ďalšími pamiatkami stala súčasťou Svetového dedičstva UNESCO pod názvom jaskyne Slovenského krasu a Aggteleckého krasu.

Jaskyňa vznikla vo wettersteinských vápencoch silicika v troch úrovniach. Dĺžka známych chodieb vytvorených podzemným vodným tokom dosahuje podľa najnovších meraní (2017) 1118 m. Názvoslovie objavených priestorov: Dóm Fundovaných, Rožňavská chodba, Mokrá chodba, plazivka, Ave Mária, Dóm SSS a Dóm optimizmu. Niektoré jaskynné dómy dosahujú výšku až 15 m. V jaskyni bolo jaskyniarskou lezeckou technikou preskúmaných aj viacero komínov. Z jaskyne vyviera tok Eveteš. Cenná je unikátna výzdoba monokryštálov kalcitu, heliktity a výrastlice kalcitových kryštálov.

Bol zistený výskyt štyroch druhov zimujúcich netopierov, najmä podkovár veľký (Rhinolophus ferrumequinum), raritne podkovár južný (Rhinolophus euryale). Z bezstavovcov sa v jaskyni vyskytuje endemická forma jaskynného chrobáka Duvalius bokori gellidus, nachádzajúca sa len v Silickej planiny Slovenského krasu.

Zdroj 
Hrušovská jaskyňa - Správa slovenských jaskýň
Národná prírodná pamiatka Hrušovská jaskyňa - Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR

Národné prírodné pamiatky v Košickom kraji
Lokality Svetového dedičstva na Slovensku
Jaskyne na Slovensku
Chránené územia Národného parku Slovenský kras
Silická planina
Chránené územia v okrese Rožňava
Hrušov (okres Rožňava)
Mobile Launcher Platform

Mobile Launcher Platform alebo MLP (doslova Pojazdná odpaľovacia plošina) je dvojposchodové zariadenie, ktoré NASA používala na prepravu a odpaľovanie rakiet Saturn V a Saturn IB v rámci programov Apollo, Skylab a Apollo-Sojuz. Donedávna sa používala na prevoz raketoplánu z montážnej haly na odpaľovaciu rampu 39 v Kennedyho vesmírnom centre.

História  
MLP bola vyvinutá ako súčasť systému vertikálnej montáže a prepravy kozmických lodí, ktorý NASA umožňoval prípravu týchto plavidiel v štartovej pozícii, čím odpadla nutnosť zdvíhania alebo prenášania horizontálne zostavovaných rakiet na odpaľovaciu plošinu (metóda, ktorú si zvolili pre svoj vesmírny program Rusi). 

NASA pôvodne postavila tri pojazdné odpaľovacie plošiny, ktoré mali v 60. a 70. rokoch minulého storočia slúžiť na prepravu a odpaľovanie rakiet Saturn V vypúšťaných počas programu Apollo. Každá plošina mala pôvodne jediný výfukový prieduch pre motory Saturnu V, 120-metrovú odpaľovaciu vežu s niekoľkými ramenami, ktorá umožňovala, aby sa na raketu mohli ľahko dostať technici i astronauti. Tesne pred štartom sa ramená od Saturnu odpojili. Pohyb MLP zaisťovalo pásové vozidlo Crawler-Transporter postavené v závode Marion Power Shovel v štáte Ohio. 

Pre Skylab a program Apollo-Sojuz bola použitá menšia raketa Saturn IB, preto musela byť MLP č. 1 upravená, aby z nej mohol Saturn IB štartovať a použiť existujúcu odpaľovaciu vežu a jej ramená.

Technické údaje  
 Dvojposchodová oceľová konštrukcia 
 Výška: 7,6 m 
 Dĺžka: 49 m 
 Šírka: 41 m 
 Hmotnosť: 
 Prázdna: 4190 t 
 Bez paliva: 5450 t 
 S natankovaným palivom: 6220 t

Iné projekty

Externé odkazy 
  NASA factsheet on the MLP
  Kennedy Space Center page on the MLP

NASA
Program Apollo
Program Skylab
Apollo-Sojuz
Program Space Shuttle
Maximilián Kolbe

Svätý Maximilián Kolbe (, občianskym  menom Rajmund Kolbe;* 7. január 1894, Zduńska Wola – † 14. august 1941, koncentračný tábor Auschwitz-Birkenau) bol poľský rímskokatolícky kňaz, františkán-minorita.

V roku 1941 bol zatknutý a uväznený gestapom. Skončil v koncentračnom tábore Auschwitz-Birkenau, kde aj zomrel v hladovej komore, keď ponúkol svoj život za život otca rodiny Franciszeka Gajowniczeka, jedného z desiatich väzňov, ktorí boli odsúdení k smrti hladom za to, že predtým z tábora utiekol iný väzeň.

Kanonizoval ho pápež Ján Pavol II. v roku 1982.

Film a televízia 
 Život za život - Maxmilián Kolbe (Życie za życie - Maksymilian Kolbe) 1991 - film poľského režiséra Krzysztofa Zanussiho

Iné projekty 

Poľskí rímskokatolícki kňazi
Poľskí katolícki svätci
Väzni koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau
Mariológovia
Protestantskí svätci
Kanonizovaní Jánom Pavlom II.
Blahorečení Pavlom VI.
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Fugas

Fugas je druh obvykle improvizovanej alebo provizórnej ženijnej munície. Svojím určením a použitím sa radí medzi ženijné míny. Sú vyrábané spravidla v poľných podmienkach vojenskými jednotkami z práve dostupných materiálov – delostreleckých granátov, leteckých bômb, rôznych mín a ženijného náloživa. Existujú aj fugasy vyrábané priemyslovo. Fugas môže byť výbušný alebo zápalný.

V súčasnosti pojem výbušný fugas obvykle splýva s pojmom improvizované výbušné zariadenie, s tým rozdielom, že kým fugas je vyrábaný regulárnymi vojenskými jednotkami, improvizované výbušné zariadenie je vyrábané obvykle neregulérnymi jednotkami hnutia odporu alebo teroristami.

Zápalné fugasy sú obvykle tvorené nádobou s horľavinou a menšou náložou výbušnín určenou na rozhodenie a zapálenie horľaviny. 
V období pred druhou svetovou vojnou boli v ZSSR na posilnenie obrany stálych a poľných opevnení používané aj priemyselne vyrábané "ohňometné" či "plameňometné" zápalné fugasy, ktoré boli tvorené nádobou s horľavinou, smerovým vývodom a pyrotechnickou výmetnou náplňou iniciovanou mínovou rozbuškou alebo riadené diaľkovo, elektrickou iskrou. Bol to vlastne jednoduchý plameňomet na jedno použitie.

V období po druhej svetovej vojne sa používali napalmové míny, ktoré je možné tiež zaradiť k priemyslovo vyrábaným zápalným fugasom.

V dávnejšej minulosti bol výraz „fugas“ používaný aj pre označenie podzemných náloží, používaných pri obliehaní opevnených miest a pevností na ničenie hradieb. V tomto význame splýva s pojmom „mína“.

Zápalné zbrane
Míny
Spišský hradný vrch

Spišský hradný vrch () je travertínova kopa a národná prírodná pamiatka, na ktorej sa nachádza národná kultúrna pamiatka Spišský hrad. Patrí do katastrálneho územia obce Žehra a patrí pod správu NP Slovenský raj.

Za národnú prírodnú pamiatku bola kopa vyhlásená v roku 1990 a v roku 1996 upravená. Výmera chráneného územia je . Má archeologickú hodnotu a svojím pôvodom sa odlišuje od ostatných travertínových kôp v Hornádskej kotline.

Zdroj 
Národná prírodná pamiatka Spišský hradný vrch - Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR

Pozri aj 
Spišský hrad

Iné projekty 

Národné prírodné pamiatky v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Spišská Nová Ves
Hradné vrchy na Slovensku
Milan Malinovský

Milan Malinovsky (* 14. august 1976, Bratislava) je slovenský skladateľ, textár, spevák a herec. Vyštudoval Štátne konzervatórium v Bratislave a Divadelnú fakultu JAMU v Brne.

Dielo 
 muzikál Láska a bič (autor)
 muzikál Palica, von z vreca! (autor hudby a textov piesní, muzikál uvádza Bratislavské bábkové divadlo)
 muzikál Rent (preklad svetoznámeho amerického muzikálu do češtiny a slovenčiny)
 muzikál Princezná so zlatou hviezdou na čele (autor)
 muzikál Trick Trejsy (autor textov piesní "Nič nie je isté" a "S pravdou von")

Hudba 
 Venuje sa tvorbe populárnej hudby.
 Nela Pocisková: "Len tak za mnou príď" (autor hudby a textu).
 Norbert Peticzky a Mirka Partlová: "Pôjde, čo nejde" (autor hudby a textu).
 Mirka Partlová: "Sen ti dá nádej" - titulná pieseň televíznej rozprávky RTVS "Orest z rodu čarodejníkov", v ktorom hlavnú postavu stvárnila Petra Palevičová.
 Súťažil v semifinále autorsko-interpretačnej súťaže CocaCola Popstar.
 Je autorom koncertného projektu MINIMALINIZMUS, v ktorom Mirka Partlová a Matej Koreň spievali jeho piesne.

Divadlo 
 Otec Winter v muzikáli Robinson Crusoe (Divadlo Na Maninách, Praha).
 Otec Honzu v muzikáli Čas růží (Hudební divadlo Karlín, Praha).
 Eddie Ryan v muzikáli Funny Girl (Divadlo F.X. Šaldy, Liberec).
 Gróf Kapulet v muzikáli Romeo a Julie autora Gérarda Presgurvica.
 Juraj Jánošík v predstavení "Na skle maľované" (Nová scéna Bratislava).
 Perčik v muzikáli "Fidlikant na streche" (Nová scéna Bratislava).
 Frank-N-furter v diele "Rocky Horror Show" (Divadlo Aréna, Bratislava).
a ďalšie.

Televízia 
 Hrá obhajcu v českom dennom seriáli TV Barrandov Soudkyně Barbara.
 Hrá hlavnú postavu v dennom seriáli TV JOJ Ochrancovia.
 Hral hlavnú postavu v dennom krimi seriáli TV Markíza V mene zákona.
 Účinkoval v seriáli Panelák
 Účinkoval v seriáli Detektív Kripta

Externé odkazy 
 
 

Slovenskí speváci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí televízni herci
Slovenskí textári piesní
Slovenskí skladatelia modernej hudby
Slovenskí herci divadelných muzikálov
Nová scéna
Osobnosti z Bratislavy
Beck

Beck môže byť:

 hudobník USA (* 1970), pozri Beck (hudobník)
 priezvisko, pozri Beck (priezvisko)
 Aaron Temkin Beck (* 1921), psychiater USA
 Adam Beck (1857 – 1925), kanadský politik
 András Beck (1911 – 1985), maďarský sochár
 Andreas Beck, viacero osôb
 Claude Beck (1894 – 1871), lekár a vynálezca USA
 C. C. Beck (1910 – 1989), výtvarník USA
 Conrad Beck (1901 – 1989), švajčiarsky hudobný skladateľ
 Corey Beck (* 1971), basketbalista USA
 Don Beck (* 1937), futurológ USA
 Franz Ignaz Beck (1734 – 1809), nemecký hudobný skladateľ
 Hans-Georg Beck (19101999), nemecký byzantológ
 Harry Beck (1901 – 1979), anglický futbalista
 Jakob Sigismund Beck (1761 – 1840), nemecký filozof
 Jeff Beck (* 1944), anglický gitarista
 John Beck, viacero osôb
 Józef Beck (1894 – 1944), poľský politik
 József Beck (1952), maďarský matematik
 Kent Beck (* 1961), programátor USA
 Karol Beck (* 1982), slovenský tenista
 Kurt Beck (* 1949), nemecký politik
 Ludwig Beck (1880 – 1944), nemecký generál
 Michael Beck (* 1949), herec USA
 Mikkel Beck (* 1973), dánsky futbalista
 Tom Beck (* 1978), nemecký spevák a herec
 Ulrich Beck (1944 – 2015), nemecký sociológ
 Annika Becková (* 1994), nemecká tenistka
 Janka Guzová-Becková (1917 - 1993), slovenská speváčka ľudových piesní
 Martina Becková (* 1979), nemecká biatlonistka
 Robin Becková (* 1954), speváčka USA

Pozri aj 
 Bek
 Beckov
Kovačica (mesto)

Kovačica () je mesto v Srbsku, v pokrajine Vojvodina, neďaleko sútoku riek Tisy a Dunaja. Novú osadu Kovačica založili v roku 1802 Slováci a v roku 2002 mala 6764 obyvateľov, kým celý okres Kovačice 27 890 obyvateľov.

Poloha 

Obec Kovačica katastrálnym územím hraničí s dedinami Uzdin (11 km od Kovačice),  Padina (8 km), Crepaja (10 km), Debeljača (5 km) a Idvor (14 km). Do okresu patria ešte dediny Putnikovo a Sámoš.  

 severný bod: 45° 9´ 20´´ severnej zemepisnej šírky
 južný bod: 45° 4´ 50´´ severnej zemepisnej šírky
 západný bod: 20° 36´ 10´´ východnej zemepisnej šírky.
 východný bod: 20° 43´ 40´´ východnej zemepisnej šírky. 

Celková plocha územia obce Kovačica je 401,5 ha, s najnižšou nadmorskou výškou 81 m a najvyššou

Dejiny 
Prvý písomný doklad o tomto území je z roku 1458 ako Kovašdinc, keď sa Peter Sydo a jeho synovia odvrátili od Jána Huňadyho a spolu so Srbmi zápasili proti nemu. Za zradu si kráľ Matej privlastnil toto územie spolu s Kovačicou.

Z historického hľadiska je pre Kovačicu významný rok 1784, keď bol zaznamenaný príchod prvých Slovákov na Dolnú zem. Obec založili obyvatelia, pôvodom Slováci, s povolením od vrchnosti uhorského štátu. Keďže obec patrila vtedy ešte Uhorsku, bola pomenovaná po Jozefovi Antalovi – veľkom uhorskom princovi – a volala sa Antalfalva.

Obyvateľstvo 
V Kovačici žije podľa sčítania v roku 2002 5697 obyvateľov slovenskej národnosti, čo predstavuje 84,22 percent populácie. Samotný okres obýva 11 455 (41,07 %) Slovákov, 9459 (33,91 %) Srbov a 2935 (10,52 %) Maďarov.

Partnerské mestá 
  Banská Bystrica, Slovensko

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kovačica, oficiálne stránky – kovacica.org
 Vytvarné umenie vojvodinských Slovákov – vojvodinaslovakart.com

Obce v Srbsku
Sídla Slovákov v Srbsku
Feidias

Feidias alebo Feidiás (* cca 480 pred Kr., Atény – † 430 pred Kr., Olympia) bol starogrécky sochár a architekt, ktorý je považovaný za jedného z najvýznamnejších sochárov v dejinách. Jeho najznámejším dielom je jeden zo siedmich divov starovekého sveta – Diova socha v Olympii. Významne sa podieľal aj na výstavbe aténskeho chrámu Partenón.

Dielo 
Do súčasnosti sa nezachovalo žiadne dielo, ktorého autorstvo by sa dalo s istotou priznať výlučne Feidiasovi. Niektoré diela poznáme len z opisov, rímskych kópií a iných vyobrazení.

 Apolón Parnopios (Apolón, hubiteľ kobyliek) – bronzová socha, umiestnená na aténskej Akropole. Zachovali sa početné rímske kópie.
 Xanthippos a Anakreón – zo súsošia poznáme rímske kópie postavy básnika Anakreóna.
 Aténa Promachos  (Aténa, bojujúca v prvých radoch; asi 456 pred Kr.) – bola kolosálna, asi 9 metrov vysoká bronzová socha Atény na mramorovom podstavci. Bola umiestnená na aténskej Akropole, medzi Propylajami a Partenónom. Jej podoba je známa z opisov, zobrazení na minciach, údajnej drobnej kópie a torza ďalšej zmenšenej kópie.
 Aténa Lemnia (Lemnoská Aténa; 450 – 440 pred Kr.) – bronzová socha, ktorú na Akropolu venovali Aténčania žijúci na ostrove Lemnos. Identita údajných rímskych kópií je neistá.
 Eleusínsky reliéf – nízky mramorový reliéf vznikol vo Feidiasovej dielni, jeho účasť prinajmenšom na návrhu je istá. Zobrazuje bohyňu Demeter a jej dcéru Persefonu, medzi ktorými stojí mladý Triptolemos. Originál.
 Aténa Parthenos (Aténa Panna; začiatok práce po r. 447, dokončenie 439 alebo 438 pred Kr.) –  vysoká chryselefantínová (zlatom a slonovinou pokrytá) kultová socha bohyne, určená do chrámu Partenón. V ľavej ruke Aténa držala štít s priemerom . Podoba sochy sa zachovala v zmenšených rímskych kópiách.
 Sochárska výzdoba Partenónu (447 – 438 pred Kr., dokončovacie práce do r. 432 pred Kr.) – mramorové reliéfy a sochy: 92 reliéfnych metóp, reliéfny vlys, sochy z východného a západného štítu. Čiastočne zachované originály.
 Zeus v Olympii (pred r. 433 pred Kr.) – asi  vysoká chryselefantínová kultová socha boha, určená pre jeho chrám v Olympii. Patrí medzi sedem divov starovekého sveta. Zachovali sa len opisy a vyobrazenie na minci.

Pozri aj 
 Partenón

Iné projekty 

Architekti starovekého Grécka
Sochári starovekého Grécka
Osobnosti z Atén
Zagori

Zagori (gr. Ζαγόρι) je historické územie na severe Grécka v kraji Epirus blízko hranice s Albánskom. Oblasť bola dôležité obchodné centrum Grékov počas tureckej doby. Zagori tvorí 45 dedín, známe ako Zagorochoria (teda dediny Zagori). Najznámejšie sú Tsepelovo, Ano Pedina, Vitsa, Iliochori, Kapesovo, Skamneli, Monodendri či Leptokaria. Je to prevažne hornaté územie s nádhernou zelenou prírodou a skalami, nachádza sa tu aj národný park Vikos-Aoos. Žije tu 6000 obyvateľov.

Meno
Meno Zagori je pôvodom slovanské, označuje územie za horami. V staroveku sa územie nazývalo gréckym menom Παροραία (Paroraia), čo v preklade do slovančiny znamená Zagori, po slovensky Záhorie.

História

V území Paroraia žil v staroveku starogrécky kmeň Epirótov - Tymfaenov a Molosov. Územie patrilo do kráľovstva Molosov. Molosi bol bojovný severogrécky kmeň, pochádzala odtiaľto Olympias, matka Alexandra Veľkého a tiež kráľ Pyrrhos, známy z bojov s Rimanmi. Od 2 storočia územie patrí Rímskej ríši, od 4. storočia Byzantskej ríši. V 6. stor. sa tu usadili Slovania, ktorí preložili pôvodné grécke meno Paroraia na slovanské Zagori. Slovania však netvorili väčšinu miestneho obyvateľstva a po ich podrobení Byzanciou v 9. stor. sa s Grékmi pomiešali. Od roku 1430 patrí Zagori Turkom. V tej dobe tu bolo iba 14 dedín, počas nasledujúcej prosperity tu vznikli ďalšie. Zagorčania vychádzali dobre s Turkami, preto im bola udelená autonómia. Zagorčania vytvorili svoj vlastný, autonómny štát známy ako Kinon Zagorision (Κοινόν Ζαγορισίων), teda Spolok Zagorčanov. Na čele spolku bola rada starších, nazývaná ako Dimogerontia, ktorej predsedal Vekylis. Hlavné mesto bolo Tsepelovo. Zagori malo aj svoje vojsko, nazývané Spachides. Vďaka tejto autonómií územie bohatlo a patrilo k najbohatším územiam Grécka. Obyvatelia sa venovali podnikateľským aktivitám. Zagorskí Gréci boli výborní obchodníci, ktorí obchodovali po celej Európe. V 18. storočí tu vznikli grécke školy. Zo Zagori pochádzali aj mnohí významní konštantinopolskí grécki šlachtici - Fanarioti. V tejto dobe sa tu asi usadili grécki Sarakacani, nomádski pastieri z Agrafy. V 19. stor., počas Gréckej vojny za nezávislosť, sa Zagori postavilo proti Turkom. Armáda Aliho Pašu napadla Zagori. Proti tureckému vojsku sa postavili spachides, na čele ktorých stál Alexis Noutsos. Grékov však bolo menej, a tak ich Turci porazili. Územie Epiru sa nestalo súčasťou Grécka po jeho oslobodení a Zagori definitívne stratilo svoje výnimočné postavenie, ktoré mu Turci odobrali za povstanie. V roku 1919 bolo Zagori oslobodené a pričlenené ku Grécku. V priebehu 20. storočia sa väčšina obyvateľov vysťahovala do väčších miest. Zo Zagori pochádza aj známy americký režisér a herec gréckeho pôvodu John Cassavates a grécka herečka Marika Kotopouli. Zagorský pôvod má aj jeden z najznámejších gréckych hudobných skladateľov 20 stor. Vassilis Tsitsanis. 

Geografia Grécka
Lyman Spitzer

Lyman Strong Spitzer, ml. (* 26. jún 1914, Toledo  Ohio, USA – † 31. marec 1997, Princeton, New Jersey) bol americký teoretický fyzik.

Vyštudoval internátnu strednú školu Phillips Academy, štúdium dokončil v roku 1931. Titul BA získal na Yale University roku 1935 a titul Ph.D. na Princeton University v roku 1938. Bol jedným z kľúčových fyzikov, ktorí pomohli objasniť fyziku plazmy a  vlastnosti interstelárneho média. Bol zakladateľom Princeton Plasma Physics Laboratory. Už v roku 1946 vytvoril koncept budúceho Hubblovho vesmírneho teleskopu. Zomrel v roku 1997 – na jeho počesť bol po ňom pomenovaný Spitzerov vesmírny ďalekohľad.

Získané ocenenia
Ceny
 Henry Norris Russell Lectureship – 1953
 Bruce Medal – 1973
 Henry Draper Medal – 1974
 James Clerk Maxwell Prize for Plasma Physics – 1975 
 Gold Medal of the Royal Astronomical Society – 1978
 National Medal of Science – 1979 
 Crafoord Prize – 1985
Po ňom pomenované:
 Asteroid 2160 Spitzer
 Spitzerov vesmírny ďalekohľad

Externé odkazy 
Biografia Lymana Spitzera na stránkach NASA
Papers by Lyman Spitzer at the Princeton University Library

Zdroj 

Astronómovia USA
Fyzici USA
Absolventi Princeton University
Osobnosti z Toleda (Ohio)
Adolf Weinhold

kpt. Adolf Weinhold (* 10. december 1903, Stropkov – ? september 1944) slovenský dôstojník počas druhej svetovej vojny, organizátor SNP na Hornej Nitre.

Život 
Narodil sa v Stropkove, kde aj vychodil ľudovú školu. Ďalej pokračoval v štúdiu, ktoré ukončil maturitou v Košiciach. Následne nastúpil na povinnú vojenskú službu u 2. horského práporu v Bardejove. Študoval na VUT v Prahe. Popri štúdiu pracoval ako robotník a neskôr ako úradník v Prahe.

Počas mobilizácie v roku 1938 narukoval do Jelšavy ako veliteľ záložného práporu. Neskôr do septembra 1939 pôsobil ako úradník v Bratislave. Po vzniku Slovenskej republiky 31. augusta 1939 nastúpil ako dôstojník do Slovenskej armády. Slúžil ako dôstojník dozornej služby v Podbrezovej. Známy bol svojim protinacistickým zmýšľaním. Spolupracoval s odbojovými skupinami pripravujúcimi povstanie.

Neskôr bol prevelený v hodnosti stotníka do Zemianskych Kostolian, kde nadviazal spojenie s protifašisticky naladenými dôstojníkmi. Golianom bol poverený riadiť operácie posádok Nováky, Bošany a Zemianske Kostoľany. Spolupracoval s partizánmi a podieľal sa na vyzbrojení a vystrojení Hornonitrianskej partizánskej brigády. Z miestnych vojenských skladov vytvoril významné oporné body povstania v oblasti. Zabezpečil aj plynulú výrobu munície pre povstalcov.

Večer 29. augusta 1944 sa spolu s celou posádkou pridal k povstalcom. Urýchlene uskutočnil mobilizáciu a dozeral na formovanie obrany a vyzbrojovanie povstaleckých jednotiek. Vyše týždňa jednotky pod jeho velením húževnato vzdorovali útokom nemeckej útočnej skupiny Schill. Vyznamenal sa najmä v bojoch o Baťovany (dnešné Partizánske).. 9. septembra 1944 pri vedení protiútoku pri Malých Uherciach padol do nemeckého zajatia. Po vypočúvaní Gestapom v Topoľčanoch a Nitre bol odvezený na neznáme miesto a neskôr pravdepodobne popravený.

Jeho zajatie bolo ťažkou ranou pre povstalcov na tomto úseku. 13. septembra Nemci obsadili Nováky a o deň neskôr i Prievidzu.

Vyznamenania a ocenenie 
V roku 1947 bol vyznamenaný radom SNP I. triedy in memoriam. V Zemianskych Kostoľanoch je po ňom pomenovaná ulica a na budove vojenskej posádky je umiestnená jeho pamätná tabuľa.

Referencie

Externé odkazy 
 Stránka venovaná pamiatke Adolfa Weinholda

Osobnosti zo Stropkova
Osobnosti SNP
Slovenské osobnosti druhej svetovej vojny
Slovenské vojenské osobnosti
Narodenia 10. decembra
Narodenia v 1903
Úmrtia v 1944
Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae

Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae je český, predtým česko-slovenský entomologický časopis, ktorý vychádza od roku 1923. Zaoberá sa entomologickou problematikou, hlavne z odboru taxonómie, fylogenézy a morfológie hmyzu. V časopise sú i biografie, krátke poznámky a recenzie kníh. Vychádza v Prahe. V časopise publikujú autori z celého sveta a ich rukopisy sú recenzované dvoma nezávislými recenzentmi.

Od roku 2008 vychádzajú dve čísla ročne: koncom júna a začiatkom decembra. Autori článkov publikujú v anglickom jazyku a dodržujú podmienky Medzinárodných zásad zoologickej nomenklatúry.

Externé odkazy 
 http://www.aemnp.eu/index.htm
 http://www.aemnp.eu/PDF/49_2/cover_49_2.pdf

Entomologické časopisy
Časopisy v Česku
Entomológia v Česku
Bodliak

Bodliak (lat. Carduus; porast bodliakov sa volá bodliakový porast, bodľačie, alebo ôstie) je rod rastlín z čeľade astrovité (Asteraceae). Obsahuje asi 90 druhov.

Druhy 
 bodliak obyčajný (Carduus acanthoides), syn. bodliak tŕnistý 
 bodliak kučeravý (Carduus crispus)

Iné projekty 

Astrovité
Medonosné rastliny
Drevený artikulárny kostol (Hronsek)

Drevený artikulárny kostol v Hronseku je evanjelický kostol.

Protestantské cirkevné obrady sa v Hronseku vykonávali do roku 1726 v miestnom renesančnom kaštieli. Keď už vyhradené priestory pre obyvateľov širokého okolia nepostačovali, bolo rozhodnuté o výstavbe nového artikulárneho kostola. Hronsek bol vybraný ako spádová obec severnej časti Zvolenskej stolice. Pre južnú časť to bol podobný kostol v Ostrej Lúke.

V čase stavby artikulárnych chrámov habsburskí úradníci robili všetko pre to, aby ešte zmenšili trvácnosť protestantských cirkevných stavieb. Svojvoľným prekrúcaním šopronských artikúl ešte sprísňovali aj tak obmedzujúce sankcie. Pre stavbu v Hronseku bolo vybrané miesto, kde bolo hronovisko. Všade na okolí boli močiare a v bezprostrednej blízkosti rieka Hron. Stavba napriek tomu nebola nikdy zatopená. Jednou z ďalších požiadaviek bolo, aby všetci návštevníci mali miesto na sedenie. 

Stavba kostola začala 23. októbra 1725 a na jeseň 1726 bola dokončená. Meno autora projektu nie je známe. Kostol je postavený v tvare kríža. Dlhšie rameno kríža má dĺžku 23 m, kratšie má 18 m, výška kostola je 8 m. Stavba je hrázdenej drevenej konštrukcie z masívneho - dubového a ihličnatého - smrekovcového dreva.

Unikátne je použitie klasickej spojovacej techniky hlavných nosných prvkov, ktoré sú spájané klasickými tesárskymi spojmi a drevenými kolíkmi. Vnútorná klenba kostola pripomína tvar prevrátenej lode. Nachádzajú sa tu neobvyklé prvky škandinávskej architektúry, ktorú charakterizujú stĺporadia na chóroch a pod chórmi, zdobené jónskym ornamentom a prístrešky pri vstupe, podľa čoho sa usudzuje, že na stavbe pracovali remeselníci z Nórska či Švédska.
Jedinečné je aj amfiteatrálne usporiadanie lavíc na chóroch.

Oltár kostola má šesť vymeniteľných obrazov. Obrazy sú z roku 1771 od majstra Samuela Kialoviča. Nad oltárom sú anjeli držiaci erby šľachtických rodín z okolia, ktorí podporovali evanjelickú cirkev. Organ je dielom majstra Martina Podkonického z Banskej Bystrice. Patrí medzi vzácne barokové organy. Pochádza z roku 1764. Luster, pôvodne pozlátený, je dar richtára Martina Hudeca z Veľkej Lúky.

Celková kapacita kostola je 1 100 miest na sedenie. Do kostola vedie 5 vchodov. Po obvode kostola je 30 okien. Strecha je šindľová s tromi krížmi a kohútom - symbolom kresťanskej bdelosti.

V blízkosti kostola je zvonica s rovnakou architektúrou, ktorá bola postavená súčasne s kostolom 1726. Na nádvorí kostola sú tri staré lipy, ktoré boli vysadené pri vysviacke kostola.

7. júla 2008 na 32. zasadnutí Výboru UNESCO v kanadskom Quebecu bol kostol aj so zvonicou zapísaný do Zoznamu svetového dedičstva UNESCO.

Galéria

Pozri aj 
 Drevená sakrálna architektúra na Slovensku

Iné projekty

Externé odkazy 
 www.drevenykostolik.sk
 Cirkevný zbor Hronsek

Architektúra z 1726
Hronsek
Hronsek
Drevené kostoly v slovenskej časti Karpát (UNESCO)
Hronsek
Pamiatky ocenené v súťaži Kultúrna pamiatka roka
Hronsek
Vlajka štátu Georgia

Súčasná vlajka štátu Georgia bola prijatá 8. mája 2003.

Opis 

Vlajku tvoria tri vodorovné pruhy červený – biely – červený v zhodnom pomere. V hornom rohu vlajky je modré karé (kantón) obsahujúce 13 bielych päťramenných hviezd vytvárajúcich kruh. Každá z hviezd je pootočená tak, aby dva jej cípy smerovali do kruhu a ostatné tri von. Hviezdy symbolizujú spojenie trinástich pôvodných štátov USA. Vo vnútri kruhu je štátny znak Georgie, ide o vnútornú časť lícovej strany štátnej pečati Georgie. Tá zobrazuje tri stĺpy podopierajúce klenbu s nápisom CONSTITUTION (Slovensky:ÚSTAVA). Stĺpy, symbolizujúce tri piliere vlády: zákonodarnú, výkonnú a súdnu, sú omotané stuhami so štátnym mottom: Wisdom, Justice, Moderation! (Slovensky: Múdrosť, Spravodlivosť a Umiernenosť). Pri prostrednom stĺpe stojí na stráži muž oblečený v koloniálnom odeve, ako vojak z Americkej revolúcie. V ruke drží meč symbolizujúci obranu ústavy. Pod týmto znakom je motto: In God We Trust (Slovensky: Veríme v Boha). Georgia je taktiež na prvom mieste v USA v počte zmien svojich štátnych vlajok.

Sľub vernosti

Historický vývoj vlajky

Odkazy

Referencie

Pozri aj 

 Georgia
 Pečať štátu Georgia
 Vlajka Spojených štátov
 Zoznam vlajok štátov Spojených štátov

Externé odkazy 
 Flags Of The World - Georgia (U.S.) 
 NETSTATE.com - The Georgia State Flag 
 CIVIC HERALDRY.com - Georgia, flag 
 The History of the Georgia State Flag 
 State Flags of Georgia 
 50states.com - Georgia State Flag 
 E-Reference desk - Georgia State Flag

Zdroj 
 

Georgia (štát USA)
Georgia
Vlajka štátu New York

Vlajka štátu New York bola v súčasnej podobe prijatá v roku 1901.

Opis 
 
Vlajka štátu New York má modrý obdĺžnikový list, v ktorého strednej časti je štátny znak štátu New York zo štátnou pečaťou. Štátny znak má zlato lemovaný štít, ktorý zobrazuje dve lode plávajúce po Hudson River pod pohorím Hudson Highland, nad ktorým vychádza zlaté slnko. Nad štítom je žlto-modrá točenica, z nej vystupuje Zemeguľa ukazujúca Atlantický oceán. Nad Zemeguľou je symbol Spojených štátov – Orliak bielohlavý. Štítonosičmi sú dve ženy, heraldicky vpravo je to Bohyňa slobody, držiac kopiju s čiapkou slobody a šľapajúca na vrchol britskej kráľovskej koruny, ktorá symbolizuje slobodu po Americkej vojne za nezávislosť. Druhý štítonos (heraldicky vľavo) je Bohyňa spravodlivosti, ktorá má oči previazané šatkou a v ruke drží váhy spravodlivosti. Obe postavy stoja na bielej stuhe s latinským heslom: EXCELSIOR 
(slovensky Stále nahor), čo je motto štátu New York.

Odkazy

Referencie

Pozri aj 

 New York (štát USA)
 Pečať štátu New York
 Vlajka Spojených štátov
 Zoznam vlajok štátov Spojených štátov

Externé odkazy 
 Flags Of The World - New York (U.S.)  
 NETSTATE.com - The New York State Flag  
 CIVIC HERALDRY.com - New York (state), flag  
 State symbols USA - New York State Flag  
 50states.com - New York State Flag  
 E-Reference desk - New York State Flag

Zdroj 
 

New York (štát USA)
New York
František Barkóci (arcibiskup)

Gróf František Barkóci (Barkóczy de Szala, , * 15. október 1710, hrad Čičava – † 18. jún 1765, Bratislava) bol uhorský cirkevný hodnostár, prímas, arcibiskup, náboženský spisovateľ, mecén umenia a vedy, biskup jágerský (17461761) a arcibiskup ostrihomský (1761-1765).

Životopis 
Pochádzal z významného uhorského rodu Barkóciovcov. Jeho otcom bol zemplínsky župan František (1650-1711); jeho starý otec, tiež zemplínsky župan, František (+ 1709) velil pluku husárov.

Gymnaziálne štúdium absolvoval v Košiciach, filozofiu na Trnavskej univerzite, kde získal doktorát (1730). V roku 1734 skončil v Ríme teológiu a vysvätili ho za kňaza. Pôsobil ako farár a kanonik v Jágri, od roku 1740 ako spišský prepošt. V roku 1744 ho konsekrovali za jágerského biskupa, ostrihomským arcibiskupom a uhorským prímasom sa stal v roku 1761. Bol to on, kto preniesol arcibiskupské sídlo z Trnavy do Ostrihomu. Pričinil sa aj o rekonštrukciu budovy, v ktorej dnes sídli Úrad vlády Slovenskej republiky - jeho rodový erb je na pilieroch vstupnej brány do areálu (z vonkajšej aj z vnútornej strany). Za zásluhy ho Mária Terézia vyznamenala veľkokrížom Radu sv. Štefana. Zároveň bol jedným zo sudcov sedmipanskej tabule. Bol aj literárne činný, tlačou vyšli jeho pastierske listy duchovenstvu a veriacim, okrem iného aj (v latinčine) Privítanie kráľovnej Márie Terézie v mene stavov zhromaždených na sneme v Bratislave, Bratislava 1764.

Zomrel 18. júna 1765 v Bratislave, kde je aj pochovaný v arcibiskupskej krypte Katedrály sv. Martina.

Anton Sirmaj o ňom napísal: „Gróf František Barkóci zo Saky, dedičný pán z Pavloviec a Tovarného, jágerský biskup, dôverný radca jeho cisársko-kráľovského majestátu a radca výsostnej kráľovskej rady uhorského miestodržiteľ, sudca výsostného súdu siedmich stolíc, dedičný župan stolice Heveš a okolia Solnoku, administrátor v úrade najvyššieho župana Zemplínskej stolice od roku 1756 až do roku 1757. Jeho očividné zásluhy ako kniežaťa svätej ríše rímskej a prvého muža v oboch štátoch boli také, že ani veky ich nezabudnú.“

Poznámky

Referencie

Literatúra

Iné projekty

Externé odkazy 
Článok o úmrtí v Pressburger Zeitung časť 1
Článok o úmrtí v Pressburger Zeitung časť 2
Ferenc Barkóczy na catholic-hierarchy.org

Arcibiskupi Ostrihomskej arcidiecézy do roku 1918
Biskupi Jágerskej diecézy do roku 1918
František
Uhorskí šľachtici
Slovenskí šľachtici
Osobnosti z Čičavy
Korec

Korec môže byť:

 stará dutá miera v rozpätí od 50 do 100 l na sypké potraviny a obilie, pozri korec (dutá miera)
 stará plošná miera, na ktorú sa zaseje korec obilia, pozri korec (plošná miera)
 nárečovo: priečne drevo, doštička na mlynskom kolese, na ktorú dopadá voda
 mesto na Ukrajine v Rivnenskej oblasti, pozri Korec (Ukrajina)
 vrch v Krušných horách, pozri Korec (vrch)
 priezvisko, pozri Korec (priezvisko), napr.:
 Branislav Korec (* 1984), slovenský reper, pozri Otis (reper)
 Ivan Korec (1943 – 1998), slovenský matematik a pedagóg
 Ján Korec († 2001), riaditeľ Výskumného ústavu jadrových elektrární, obeť vraždy 
 Ján Chryzostom Korec (1924 - 2015), slovenský emeritný rímskokatolícky biskup
 Jiří Korec (1925 – 2004), český sochár a medailér 
 Jozef Korec (1910 – 1987), slovenský rímskokatolícky kňaz, pedagóg a verejný činiteľ
 Vlasta Korec (* 1972), český herec a moderátor
 Tatiana Korcová (1937 – 1997), slovenská fyzička
J Dilla

James Dewitt Yancey (* 7. február 1974, Detroit, Michigan, USA – † 10. február 2006, Los Angeles, Kalifornia, USA), tiež známy ako J Dilla a Jay Dee, bol americký hudobný producent.

Na hip-hopovej scéne sa prvýkrát objavil v polovici 90. rokov 20. storočia rokov v Detroite. Zomrel v roku 2006 na komplikáciu autoimunitného ochorenia lupus erytematodes.

Život 
James Yancey bol druhý najstarší zo štyroch detí. V mladosti ako tínedžer začal zbierať platne a hrať z nich v parku. Spolu so spolužiakmi Baatin-om a T3 z Pershing High School vystupoval v skupine Slum Village.

V roku 2001 začal používať meno "J Dilla" (aby sa odlíšil od Jermaine Dupriho, ktorého iniciály boli taktiež "J.D."), opustil Slum Village, aby sa venoval sólovej kariére.

Diskografia

Externé odkazy 
 .
 J Dilla na Stones Throw Records.
 J Dilla na BBE Records.

Reperi USA
Hiphopoví speváci USA
Souloví speváci USA
Souloví bubeníci USA
Souloví klávesisti USA
Souloví gitaristi USA
Souloví basgitaristi USA
Elektronickí hudobníci USA
Violončelisti USA
Hiphopoví hudobní producenti
Hudobní producenti USA
Speváci afroamerického pôvodu
Osobnosti USA afroamerického pôvodu
Osobnosti z Detroitu
Strečniansky priesmyk

Strečniansky priesmyk alebo Strečnianska tiesňava je prelomové údolie Váhu. 

Rieka Váh, vytvárajúca prielom rozdeľuje pohorie Malá Fatra na dva celky: Krivánsku Fatru na pravom a Lúčanskú Fatru na ľavom brehu. Priesmykom vedie od pradávna strategická dopravná a obchodná cesta a pre výber a ochranu mýta tu boli postavené dva hrady - Strečno a Starhrad. 

Po Váhu sa od stredoveku splavovalo drevo na pltiach, dnes je pltníctvo turistickou atrakciou. Počas druhej svetovej vojny tu prebiehali tuhé boje a v okolí sa nachádza niekoľko pamätníkov. Váh v tomto úseku vytvára najväčší prírodný výtvor v Malej Fatre Domašínsky meander.

Doprava 
V súčasnosti je priesmyk dôležitý dopravný koridor, spájajúci dve veľké mestá Martin a Žilinu. Prielomom prechádza medzinárodná cesta E50 v trase cesty I/18, ako aj železničná trať Žilina – Košice.

Pamiatky 
Pri obci Strečno sa na brale priamo nad cestou nachádza Strečniansky hrad, asi 2 km proti prúdu na pravom brehu zasa Starhrad. Hrady tak ponúkajú výnimočný pohľad, ktorého jedinečnosť násobí pohľad z plte.

Pozri aj 
 Domašínsky meander

Tiesňavy na Slovensku
Priesmyky a sedlá na Slovensku
Malá Fatra
Povodie Váhu
Čchiou Čcheng-tung

Čchiou Čcheng-tung (čín. 丘成桐; Pchin-jin Qiū Chéngtóng; ang. Shing-Tung Yau) (* 4. apríl 1949, Šantou, Čína) je čínsky matematik žijúci a pôsobiaci v USA. 

V súčasnosti pôsobí ako profesor na Harvard University. Je známy najmä vďaka svojej práci v oblasti diferenciálnej geometrie. Jeho práca viedla k objavu tzv. Calabiho-Čhiouovej variety, ktorá zohráva dôležitú úlohu najmä vo fyzikálno-kozmologickej teórii superstrún. Zaoberá sa aj diferenciálnymi rovnicami, topológiou a všeobecnou teóriou relativity. Je nositeľom veľkého množstva vedeckých ocenení, v roku 1982 dostal Fieldsovu medailu, v roku 2010 Wolfovu cenu za matematiku.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Shing-Tung Yau an der Harvard University 
 „Shing-Tung Yau: The Emperor of Math“, New York Times
 Laudatio auf den Wolf-Preis

Nositelia Fieldsovej medaily
Nositelia Wolfovej ceny za matematiku
Členovia Ruskej akadémie vied
Čínski matematici
Matematici USA
Naturalizované osobnosti USA