Peter Záchenský

Peter Záchenský (* 16. marec 1935, Ružomberok † 1. január 2017 Bratislava) je slovenský kameraman a režisér dokumentárnych a hraných krátkometrážnych filmov. Svoju tvorivú dráhu začínal ako asistent kamery, neskôr dlhé roky pôsobil vo funkcii kameramana. Koncom 70. rokov sa dostal od realizácie objednávkových filmov k autorským dielam. Zatiaľ najvýraznejším jeho úspechom je film Hľadanie výrazu (1979) o klaviristovi Petrovi Toperczerovi.

Život a dielo 
Peter Záchenský pracoval ako kameraman a režisér Štúdia krátkych filmov v Bratislave a už od 60. rokov rôznymi formami spolupracoval s amatérskym filmovým hnutím, u ktorého si získal silnú popularitu. K samostatnej tvorbe sa nedostal prostredníctvom štúdia na FAMU, ale vďaka skúsenosti z rôznych filmárskych profesií. Keď vstúpil do kinematografie, začínal ako asistent kamery, neskôr sa stal kameramanom a následne režisérom dokumentárnych filmov. Ako kameraman pracoval s viacerými významnými slovenskými dokumentaristami. Známa je jeho spolupráca na filme Etudy o človeku zo slovenskej gotiky od Martina Slivku. Z kameramanského hľadiska je tvorba Petra Záchenského radená do tradície kameramanov starostlivo komponujúcich obraz z aspektu jeho výtvarnej harmónie. Záchenský ako kameraman uprednostňuje statickú kameru oproti ručnej s jej často rozochveným obrazom. Pre jeho zábery je dominantná vecnosť, čitateľnosť. Smeruje skôr k jemnosti ako k expresívnosti, skôr k faktografii než ku štylizácii obrazu. K samostatnej dokumentárnej tvorbe Záchenský prechádza v druhej polovici 70. rokov.

Jeho režisérsky debut Človek proti vode a suchu (1977) spolu s ďalšími autormi (Štefankovičová, Milo) vypĺňa generačné vákuum, ktoré v slovenskom dokumente nastalo po vyvrcholení tvorby autorov ako Martin Slivka, Pavol Sýkora, Vlado Kubenko, Štefan Kamenický, Otakar Krivánek a ďalších. Postupne vykryštalizoval okruh typických tém jeho snímok a tiež názor na metódu i ciele dokumentu. Záchenského tvorba sa dá v podstate rozdeliť na tri základné tematické okruhy, ktoré sa síce niekedy prekrývajú, ale v princípe tvoria tri samostatné celky. Do prvého okruhu patria filmy o umení a umelcoch, do druhej skupiny možno zaradiť snímky o všedných a na prvý pohlaď nezaujímavých ľuďoch z rôznych pracovných prostredí, v tretej skupine sa sústreďujú diela o vzťahoch medzi minulosťou a prítomnosťou. Na začiatku režijnej tvorby Petra Záchenského stoja filmy o umení. V Hľadaní výrazu (1979) o klaviristovi Petrovi Toperczerovi sa pokúsil obrazovo stvárniť rôzne etapy tvorby umeleckého diela. Vo filme o insitnom maliarovi Julovi Považanovi, Diagnóza maliar, sledoval skôr možnosť rôznej interpretácie výtvarného diela, pričom nechal dostatok priestoru pre diváka a formovanie jeho vlastného názoru.

Dlhšie dva filmy – Prítomnosť histórie a Umenie vzdoru – sa už prelínajú aj s témou histórie a jej väzieb na súčasnosť. Pre Záchenského filmy o umení je príznačné, že umelecké diela nevníma len v estetických kontextoch, ale vždy ich dáva do súvislosti či už s tvorcom a jeho osobným životným postojom, alebo zdôrazňuje vzťah dielo – divák. V rámci dokumentov o jednoduchých ľuďoch nakrútil filmy Majster (1981), Operačný deň (1982) a Šanca (1983). V prvom z nich sa z rôznych názorov formuje postava majstra v závode ako funkcia i ako človek so svojimi individuálnymi zvláštnosťami. Šanca je oproti tomu dokumentom o úspešnom vynáleze a o problémoch, ktoré ho sprevádzali. Operačný deň sa trochu vymyká z nášho členenia, lebo dôležitejší než lekári či sestry alebo pacienti jednej nemocnice je obraz bezchybnosti nemocničného mechanizmu a organizmu. V tomto pohľade na nemocnicu dominuje presvedčenie, že najdôležitejšia je vysoká profesionalita práce chirurgov, sestier, ale aj ostatného nemocničného personálu. Pre tieto dokumenty o rôznych typoch ľudí z rôznych prostredí je charakteristické zdôraznenie sociálnych väzieb, vradenie človeka do súvislostí spoločenských vzťahov či jednoducho prevádzkových pomerov.

V tretej skupine diel Záchenský odkrýva kontinuitu času a dejín, hľadá styčné body medzi minulosťou a prítomnosťou. Tak je tomu vo filme Ad revidendum (1981) o maturitnom stretnutí absolventov gymnázia po päťdesiatich rokoch alebo vo filme Z pokolenia na pokolenie (1983) o folklórnom súbore Kopaničiar. V snímke Prítomnosť histórie (1984), ktorá je portrétom dvoch stredoslovenských výtvarníkov, sa objavuje téma dejín ako vplyv SNP na tvorbu umelcov, ktorí vojnu nezažili. V Umení vzdoru (1979) Záchenský zobrazuje vývoj revolučnej tematiky v neprofesionálnych výtvarných dielach. Z hľadiska voľby hrdinov jeho tvorbu charakterizuje uprednostňovanie všednosti, jednoduchosti a štatistickej priemernosti proti netypickosti, periférnosti, bizarnosti. Úlohou dokumentu je potom odhaliť skôr skryté než zjavné konflikty a prúdenia, ktoré nie sú zrejmé na prvý pohlaď. Iným charakteristickým znakom je zmierňovanie rozporov, harmonizácia konfliktov a budovanie obrazu človeka, prostredia či témy ako mozaiky rôznych i protichodných názorov a postojov.

Z hľadiska realizácie Záchenský dáva dôraz na pomerne vyčerpávajúci opis prostredia alebo problému, málo však využíva skratku a kontrast. V jeho filmoch sa kladie váha na vrstvu dialógov, na zvukovú vrstvu. Z hľadiska metódy sa Záchenského filmy radia do priestoru medzi oblasť autentických dokumentov a oblasť autorsky výrazne štylizovaných dokumentov. Vcelku možno povedať, že Záchenského tvorba vyrástla v období reakcie na výrazne autorské dokumenty, v ktorých sa realita štylizovala v duchu rôznych myšlienkových a estetických koncepcií. V Záchenského snímkach sa realita uprednostňuje pred štylizáciou. V podstate je to rozvíjanie línie budovanej dielami Štefana Uhra, Martina Hollého či Vida Horňáka, ale s rozdielom odlišnej dramaturgie a obmedzenia výraznosti inscenácie reality. Záchenského dokumenty si nekladú za cieľ objavovať nové formálne postupy vyjadrovania sa vo filme, ale pravdivo hovoriť o ľudoch a spoločnosti, v ktorej žijú.

Režijná filmografia

Externé odkazy 
Peter Záchenský na skcinema

Zdroj 
Primárnym zdrojom pre tento výhonok bol článok Dokumentárna tvorba Petra Záchenského, Václav Macek. In Výtvarníctvo, fotografia, film, roč. 23., č. 8/1985, s. 18 – 19.

Slovenskí režiséri
Slovenskí kameramani
Osobnosti z Ružomberka