joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Zimné olympijské hry 2006

XX. zimné olympijské hry sa uskutočnili v talianskom Turíne od 10. do 26. februára 2006. Zimné olympijské hry boli usporiadané v Taliansku už po druhýkrát. Prvýkrát to boli VII. zimné olympijské hry v roku 1956 v Cortine d'Ampezzo. Okrem toho sa v Taliansku uskutočnili XVII. letné olympijské hry v roku 1960 v Ríme.

Voľba 
Usporiadateľ zimných olympijských hier 2006 bol zvolený 19.júna 1999 v Soule na 109. zasadaní Medzinárodného olympijského výboru.

Súťažné disciplíny 
Podrobnosti o výsledkoch v jednotlivých disciplínach sú uvedené v nasledujúcich samostatných článkoch:
 akrobatické lyžovanie
 beh na lyžiach
 biatlon
 boby
 curling
 krasokorčuľovanie
 ľadový hokej
 sánkovanie
 severská kombinácia
 skeleton
 skoky na lyžiach
 snoubording
 šortrek
 rýchlokorčuľovanie
 zjazdové lyžovanie

Zúčastnené štáty 
20. zimných olympijských hier sa podľa údajov organizátorov zúčastnilo 85 krajín:

Medailové poradie

Reprezentanti Slovenska 
Slovensko reprezentovalo 61 olympionikov. Najviac (23) bolo hokejistov. Okrem nich ešte Slovensko malo zastúpenie v
 behu na lyžiach - Martin Bajčičák, Ivan Bátory, Michal Malák, Martin Otčenáš, Alena Procházková a Katarína Garajová
 biatlone - Soňa Mihoková, Anna Murínová, Martina Halinárová, Marcela Pavkovčeková, Janka Gereková, Pavol Hurajt, Marek Matiaško, Miroslav Matiaško, Dušan Šimočko a Matej Kazár
 boboch - Milan Jagnešák, Viktor Rájek, Andrej Benda, Róbert Kresťanko a Branislav Prieložný
 sánkovaní - Jozef Ninis, Jaroslav Slávik, Veronika Sabolová, Ľubomír Mick, Walter Marx ml. a Jana Šišajová
 skokoch na lyžiach - Martin Mesík 
 snoubordingu - Radoslav Židek
 šortreku - Matúš Užák
 zjazdovom lyžovaní - Ivan Heimschild, Jaroslav Babušiak, Veronika Zuzulová, Soňa Maculová, Eva Hučková a Jana Gantnerová

Bez slovenskej účasti boli nasledujúce športy: curling, rýchlokorčuľovanie, severská kombinácia, skeleton, krasokorčuľovanie a akrobatické lyžovanie.

Program 

 F: Finále

Športoviská 
Turín
 Ovál Lingotto- rýchlokorčulovanie
 Torino Esposizioni- hokej
 Torino Palasport Olimpico- hokej
 Torino Stadio Olimpico- ceremoniály 
 Torino Palavela- krasokorčulovanie, šortrek
Bardonecchia
 snoubording
Cesana
 Cesana San Sicario- biatlon
 Cesana Pariol- boby, sánkovanie, skeleton
 San Sicario Fraiteve- alpské lyžovanie
Pinerolo
 curling
Pragelato
 skoky na lyžiach
 okolie- beh na lyžiach, severská kombinácia
Sauze d'Oulx
 akrobatické lyžovanie
Sestriere
 alpské lyžovanie

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka (v angličtine)
 oficiálna stránka SOV

 
Zimné olympijské hry
Šport v 2006
OH
2006 v Taliansku
Dora Pejačević

Dora Pejačević (* 10. september 1885, Budapešť, Maďarsko – † 5. marec 1923, Mníchov, Nemecko) bola chorvátska skladateľka.

Bola dcérou vynikajúcej pianistky a speváčky, vyrastala na zámku Našice v Slavónsku a ako prvá žena v Chorvátsku písala orchestrálne diela. Jej neskoro romantická, veľmi svojrázna hudba bola porovnateľná najskôr s hudbou Sergeja Rachmaninova. Zanechala bohaté dielo (58 prác), ktoré nie sú veľmi hrávané.

Externé odkazy 
 Dora Pejačević
 Hudba Dory Pejačević
 Biografia
 Pamätná izba

Chorvátski hudobní skladatelia
Osobnosti z Budapešti
Heliogabalus

Heliogabalus alebo Elagabal, celým menom Varius Avitus Bassianus Heliogabalus (* cca 204 – † 222) bol rímsky cisár zo Severovskej dynastie, ktorý vládol v rokoch 218 – 222. Heliogabalus bol po matke arabského a sýrskeho pôvodu, nepoznáme pôvod jeho otca Marcella, bol buď italského, sýrskeho, alebo gréckeho pôvodu.

Na trón sa dostal hlavne vďaka tomu, že bol prasynovcom Julie Domny, matky jeho predchodcu, cisára Caracalla. Na trón sa dostal potom, čo sa vojsko obrátilo proti cisárovi Macrinovi. Predtým pôsobil ako kňaz sýrskeho boha slnka. Zaradil sa medzi cisárov, ktorí vládli veľmi zle. Voči senátu sa správal veľmi arogantne a obmedzoval jeho právomoc. Do Ríma priniesol sýrske zvyky, ktoré sa priečili konzervatívnym Rimanom a tak si znenávidel celý ľud.

Žil veľmi nerestným životom, pre ktorý ho aj tí najzvrhlejší prétoriáni nezniesli. Keď sa pokúsil dať zavraždiť svojho neskoršieho nástupcu, trinásťročného chlapca Alexandra Severa, pohár trpezlivosti prétoriánov sa naplnil. Tí ho ubili na smrť a jeho telo vhodili do Tiberu.

Iné projekty 

Narodenia v 204
Úmrtia v 222
Cisári starovekého Ríma
Heinrich Kramer

Heinrich Kramer (latinizovaným menom Heinrich Institoris (asi 1430 Schlettstadt – 1505, Kroměříž) bol dominikán a inkvizítor, autor knihy Malleus maleficarum.

Život 

Heinrich Kramer pochádzal z chudobných pomerov. Vo svojom rodisku vstúpil k dominikánom. Po vychodení mestskej latinskej školy a základnom štúdiu filozofie (1475) bol ustanovený na vlastné naliehanie za inkvizítora rádovej provincie Alemannia, do ktorej patrili aj Čechy a Morava. Tento titul však nemal v danej dobe žiadny praktický význam. Po procese so Židmi v talianskom Tridente začal prenasledovať čarodejnice. Roku 1482 bol zvolený za priora dominikánskeho konventu v Schlettstadte. V prvom procese s čarodejnicami v Ravensburgu, kam prišiel na žiadosť mestskej rady, dal upáliť dve ženy. Naliehal na pápeža Inocenta VIII., aby ho v úsilí potierať čarodejníctvo podporil; sám Kramer necítil žiadnu podporu ostatných duchovných ani biskupov. Pápež ho podporil bulou Summis desiderantes affectibus, ktorá odporúčila potieranie čarodejníctva v Hornom Nemecku. 

Kramer sa zaštítený pápežskou bulou pustil do mnohých čarodejníckych procesov, okrem iného v Innsbrucku, kde však jeho počínanie tvrdo narazilo a miestny biskup Georg Golser ho vyzval, aby krajinu opustil. V reakcii na tieto ústrky zo strany cirkevných autorít Kramer vydáva v spolupráci s Jakobom Sprengerom roku 1486 neslávne známu knihu Malleus maleficarum (Kladivo na čarodejnice). Aj keď autori nezískali pre knihu dobrozdanie kolínskej univerzity, kniha mala veľký ohlas, dočkala sa mnohých vydaní a zohrala hroznú úlohu v európskych dejinách 16. až 18. storočia. Kramer sám sa vystatoval, že odsúdil dvesto čarodejníc a obviňoval ako kacírov aj tých, ktorí popierali existenciu čarodejníctva. Roku 1495 bol Kramer pozvaný prednášať do Benátok, roku 1500 bol poverený, aby zasiahol proti valdéncom a pikardom v Čechách a na Morave, kde roku 1505 zomrel.

Kramerove postupy 
Kramerove postupy počas trvania inkvizície boli vždy rovnaké. Už jeho prítomnosť vzbudzovala v ľuďoch nedôveru a strach. Pri kázňach proti čarodejniciam varoval pred diabolskými hrozbami, zastrašoval ľudí a podnecoval udavačov, aby oznámili, či niekde nevideli niekoho uhranúť alebo niekomu škodiť. Ponúkal sa ako poradca v takých prípadoch a varoval obyvateľstvo, aby takéto prípady nezakrývalo. Nejaké obvinenie sa vždy našlo, to potom Kramer rozvíril a nafúkol. Zaštiťoval sa tiež klasickou teóriou sprisahania, podľa ktorej diabol využíval čarodejnice, aby priviedol svet k jeho koncu. Pri výsluchoch používal tortúru, pri ktorej bolo možné z obvineného získať akékoľvek priznanie, a tak skončila väčšina ním obvinených osôb „usvedčená“ a odsúdená.

Dielo 

 KRAMER, Heinrich. Kladivo na čarodějnictví. Jitka Lenková [tr.]. Praha : Michal Zítko-Otakar II, 2000. 628 s. ISBN 80-86355-82-9.

Pozri aj 
Malleus maleficarum
Čarodejnice
Čarodejnícke procesy

Externé odkazy 
Recenzia českého vydania knihy

Narodenia v 1430
Úmrtia v 1505
Dominikáni
Hon na čarodejnice
Inkvizítori
Xerxes II.

Xerxes II. alebo Xerxés II. (po staroperzsky Chšájaršá; vládol v rokoch 424–423 pred Kr.) bol perzský panovník.

Jeho otcom bol Artaxerxes I., starým otcom Xerxes I. Xerxes II. nastúpil po otcovi na perzský trón, ale po 45 dňoch vlády ho zavraždili a moc prešla na Artaxerxova ľavobočka Sogdiana a po jeho pádu na iného ľavobočka Dareia II.

Externé odkazy 
Xerxés II. 

Achajmenovci
Vládcovia starovekého Egypta
Vládcovia Perzie
Gliese 707

Gliese 707 je hviezda v súhvezdí Južná koruna spektrálneho typu K7 a relatívnej hviezdnej veľkosti 8,39. Jej vzdialenosť od Slnka sa odhaduje na 42,6 svetelných rokov.

Gliese 707 sa nachádza v okrajovej oblasti Južnej koruny smerom k súhvezdiu Škorpión, blízko guľovej hviezdokopy NGC 6541. Je za hranicou viditeľnosti voľným okom.

Hviezda patrí medzi 155 oranžových trpaslíkov v relatívne blízkom okolí (do 50 svetelných rokov) slnečnej sústavy, teda medzi hviezdy, v ktorých sústavách sa predpokladá vyššia pravdepodobnosť výskytu života.

Referencie

Externé odkazy 

 Dáta z ARI v Heildebergu
 Poloha v rámci Južnej koruny na Wikisky.org
 Blízke okolie hviezdy na Wikisky.org

Súhvezdie Južná koruna
Oranžové trpaslíky
Ferit

Ferit môže označovať:
v hutníctve a kryštalografii: 
 alfa ferit
 zriedkavo: delta ferit
vo fyzike: druh feromagnetického materiálu, pozri ferit (magnet)
v astronómii: železný meteorit
hovorovo: malý magnet používaný na prichytávanie dokumentov a pod. na magnetických tabuliach
Buenaventura Durruti

Buenaventura Durruti Dumange (* 14. júl 1896, León, Španielsko – † 20. november 1936, Madrid, Španielsko) bol španielsky anarchista a politik.

Začiatky 
V 16 rokoch začal pracovať ako metalurgický robotník a zapojil sa do akcií proti kapitalizmu. Vo veku 21 rokov sa pri úteku pred armádou dostal do Francúzska, kde tiež pravdepodobne vstúpil do anarchosyndikalistickej Národnej konfederácie práce (španielsky Confederación Nacional del Trabajo - CNT). Na jar 1920 sa vrátil späť do Astúrie, kde spolu s dvoma ďalšími anarchistami (Subervielou a Marcelinom da Campou) založil ozbrojenú skupinu „Los Justicieros“. Tá mala predovšetkým zabraňovať útokom tzv. „pistoleros“, ktorých si najímali kapitalisti na likvidáciu odborárov. V tej dobe boli španielske väznice preplnené politickými väzňami a anarchistické hnutie pôsobilo v ilegalite. Durruti sa rozhodol pre militantné aktivity a zorganizoval niekoľko prepadnutí (napr. pri prievoze peňazí z metalurgickej továrne v Eibare, alebo vylúpenie banky v Gijóne). Získané peniaze boli použité na rozvoj hnutia.

Útek 
Potom, čo sa k moci dostal Primo de Rivera, sa situácia opäť priostrila a Durruti spolu s Franciscom Ascasom odišiel do Francúzska. Tam založili „Medzinárodný koordinačný výbor“ a pokračovali v práci. Kvôli narastajúcim represiám sa rozhodli pre osvetovú cestu po Južnej Amerike. V kubánskej Havane propagovali medzi prístavnými robotníkmi anarcho-syndikalistické myšlienky, v Mexiku finančne podporili projekty „moderných škôl“ inšpirované myšlienkami Francisca Ferreru. Pre „reputáciu“ oboch anarchistov ich nechcel žiaden európsky štát prijať, nakoniec sa v októbri 1928 dostali ilegálne do Nemecka za pomoci Augustina Souchyho a Rudolfa Rockera.

Návrat 
Po páde režimu Primo de Riveru, víťazstve republikánov vo voľbách a vyhlásení republiky v roku 1931 sa situácia v Španielsku predsa len trochu zmiernila, takže sa vrátili tisícky emigrantov vrátane Durrutiho aj Ascasa. Obaja sa vrhli do propagačnej práce - Durruti mal napríklad prejav na prvej legálnej prvomájovej demonštrácii, ktorej sa zúčastnilo aj veľa zahraničných anarchistov. V nasledujúcich rokoch bol niekoľkokrát uväznený za účasť na potlačených povstaniach.

Občianska vojna 
Po vypuknutí španielskej občianskej vojny sa Durruti aktívne zapojil do pouličných bojov. Dal sa do organizovania antifašistických milícií, ktoré mali vyraziť na Zaragozu. Kolóna Durruti - Farrás za svojho postupu nenásilne podporovala zakladanie anarchistických družstiev a kooperatív. Sám Durruti sa čím ďalej, tým viac dostával do sporu s vládou socialistu Larga Caballera, ktorá bojkotovala dodávky zbraní anarchistickým milíciám. Durrutiho kolóna utrpela rozsiahle straty hlavne pri novembrových bojoch o Univerzitné mestečko (prežilo len 700 ľudí, 1100 ľudí bolo zabitých).

Smrť 
19. 11. 1936, po úspešnom obsadení nemocnice v Madride, bol Durruti zasiahnutý guľkou. Zostal v bezvedomí až do polnoci a druhý deň ráno zomrel. 23. novembra sa konal v Barcelone pohreb, ktorého sa zúčastnilo viac ako pol milióna ľudí.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Durrutiho fotografie

Španielski anarchisti
Španielski politici
Kvadratická rovnica

Kvadratická rovnica alebo algebrická rovnica druhého stupňa je matematická rovnica, ktorá má nasledujúci všeobecný tvar:

Kvadratická rovnica v užšom zmysle je kvadratická rovnica len s jednou neznámou.

Kvadratická rovnica s jednou neznámou 
Kvadratická rovnica s jednou neznámou je najbežnejší prípad kvadratickej rovnice. Má všeobecný vzorec:

Člen a nazývame kvadratický člen, b lineárny člen a c absolútny člen, pričom a ≠ 0 . Ak a = 0, výsledok je lineárna rovnica.

Diskriminant kvadratickej rovnice 

Diskriminant kvadratickej rovnice určíme podľa vzorca

Ak je diskriminant väčší ako 0 a všetky členy patria do množiny reálnych čísel, rovnica má dva reálne korene. Ak sa diskriminant rovná 0, rovnica má jeden dvojnásobný koreň a ak je diskriminant menší ako 0, rovnica nemá v množine reálnych čísel riešenie, má však riešenie v množine komplexných čísel.

Riešenie kvadratickej rovnice 
Riešenie kvadratickej rovnice pomocou diskriminantu udáva vzorec

V prípade, že diskriminant sa rovná 0, kvadratická rovnica má jedno riešenie a z oboru reálnych čísel.

Ak je diskriminant väčší ako nula, riešením sú dve reálne čísla.

Ak je diskriminant menší ako nula, riešením rovnice sú dve združené komplexné čísla.

Ak je riešením kvadratickej rovnice reálne číslo, geometrickou interpretáciu je priesečník paraboly s osou x.

Praktické uplatnenie 
Napriek tomu, že niekedy je riešením kvadratickej rovnice imaginárne číslo, toto riešenie vyjadruje fyzikálnu realitu, napríklad striedavý prúd, kde reálna zložka je činný výkon a imaginárna zložka je jalový výkon.

Kvadratickú rovnicu je možné vyriešiť pomocou rozkladu:

Príklad 1:

Dosadzujeme hodnoty, ktoré vyhovujú:
;

Skúška:
: 
: 
Kvadratická rovnica má v tomto prípade korene  a .

Pozri aj 
 Kvadratická funkcia

Externé odkazy 
 www.vypocty.sk  Riešenie kvadratickej rovnice. 

Algebra
Rovnice
James Joyce

James Augustine Aloysius Joyce (* 2. február 1882, Dublin, Írsko – † 13. január 1941, Zürich, Švajčiarsko) bol írsky románopisec a básnik. Svojim dielom náleží medzi popredných autorov 20. storočia, akými sú  Marcel Proust, Robert Musil či Virginia Woolfová.

Životopis 

Joyce sa narodil a vyrastal v katolíckej rodine v Dubline. Od šiestich rokov bol vzdelávaný na jezuitskej škole, ktorá sa neskôr stala jednou z jeho literárnych inšpirácií. Od roku 1898 študoval na univerzite v Dubline. Po promócii v roku 1902 odišiel do Paríža, kde zamýšľal študovať medicínu. Zozbieral tu veľa skúseností, keď pracoval napríklad ako novinár či učiteľ angličtiny. Do Dublinu sa vrátil iba za svojou umierajúcou matkou. Po jej smrti znovu Írsko opustil a odišiel do dobrovoľného vyhnanstva. Uchýlil sa do Terstu vo vtedajšom Rakúsko-Uhorsku a opäť sa živil ako učiteľ angličtiny. Neskôr sa do Írska ešte niekoľkokrát vrátil (napr. v roku 1909, kedy sa v Dubline pokúšal prevádzkovať kino), ale vždy ho po čase opustil. Značnú časť dospelého života tak strávil v zahraničí. Na kontinente cestoval medzi Parížom a Zürichom, kde zomrel. 

V roku 1931 sa oženil s Írkou Norou Barnacleovou, pochádzajúcou z Galwaya, ktorá s ním v roku 1904, keď pracovala ako komorná v hoteli Finn, opustila Dublin. Medzi jeho priateľov patrili napríklad Carl Gustav Jung, s ktorým sa stýkal v Zürichu a ktorý liečil Joyceho dcéru Luciu, či s nemecky píšucim spisovateľom Hermannom Brochom, ktorému bolo na Joyceho príhovor dovolené emigrovať z nacistického Rakúska. Joyce mu tým zachránil život.

Joyce sa opakovane liečil na zelený očný zákal. Medzi rokmi 1917 a 1930 absolvoval niekoľko očných operácií a na určitú dobu celkom oslepol (nezámerná paralela s Homérom, ktorý bol podľa tradície rovnako slepý). Obdivoval sv. Tomáša Akvinského a astronóma Giordana Bruna.

Tvorba 

Joyceova literárna tvorba vstúpila do dejín písomníctva 20. storočia svojou modernistickou experimentálnou formou (najmä román Ulysses).

Dielo

Poézia 

 1907 - Komorná hudba (Chamber music)
 1927 - Pomes penyeach

Próza 

 1914 - Dublinčania (Dubliners), poviedky
 1916 - Portrét mladého umelca (A portrait of the artist as a young man), román
 1922 - Ulysses, román
 1939 - Finneganovo prebúdzanie (Finnegans wake), román

Divadelná hra 

 1915 - Vyhnanci (Exiles)

Iné projekty 

Írski spisovatelia
Imagizmus
Osobnosti na bankovkách
Osobnosti z Dublinu
HD 190228

HD 190228 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.

Externé odkazy 

 Extrasolar Visions – HD 190228 (anglicky)
 Notes for star HD 190228 (anglicky)

Hviezdy s planétami
HD a HDE objekty
HD 37605

HD 37605 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.

Externé odkazy 

 Exoplanets – HD 37605 (anglicky)
 Notes for star HD 37605 (anglicky)
 Extrasolarer Planet HD 37605 b (německy)

Hviezdy s planétami
HD a HDE objekty
Súhvezdie Orión
HD 70642

HD 70642 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.

Externé odkazy 

 SIMBAD – HD 70642 (anglicky)
 Extrasolar Vision – HD 70642 (anglicky)
 Notes for star HD 70642 (anglicky)

Hviezdy s planétami
HD a HDE objekty
HD 130322

HD 130322 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.

Externé odkazy 

 The CORALIE survey for southern extra-solar planets (anglicky)
 Notes for star HD 130322 (anglicky)

Hviezdy s planétami
HD a HDE objekty
Súhvezdie Panna
HD 192263

HD 192263 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.

Externé odkazy 

 Extrasolar Visions – HD 192263 (anglicky)
 Exoplanets – HD 192263 (anglicky)

Hviezdy s planétami
HD a HDE objekty
HD 93083

HD 93083 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.

Externé odkazy 

 SIMBAD – HD 93083 (anglicky)
 Exoplanets – HD 93083 (anglicky)
 Notes for star HD 93083 (anglicky)

Hviezdy s planétami
HD a HDE objekty
Súhvezdie Výveva
HD 102117

HD 102117 je hviezda, pri ktorej bola objavená extrasolárna planéta.

Externé odkazy 

 Exoplanets – HD 102117 (anglicky)

Hviezdy s planétami
102117
Súhvezdie Kentaur
Hviezdy typu G
Žlté trpaslíky
Johannes Diderik van der Waals

Johannes Diderik van der Waals (* 23. november 1837, Leiden, Holandsko – † 8. marec 
1923, Amsterdam) bol holandský fyzik, nositeľ Nobelovej ceny (r. 1910) za prácu na stavovej rovnici plynov a kvapalín.

Život 
V rokoch 1862 – 1865 študoval na univerzite v Leydene. Od 1864 učil fyziku a matematiku na strednej škole v Deventeri a o dva roky neskôr v Haagu.

Doktorskú dizertačnú prácu s názvom Over de Continuiteit van den Gas - en Vloeistoftoestand obhájil v roku 1873. V roku 1876 sa stal profesorom fyziky na univerzite v Amsterdame, kde sa zaoberal  problémom spojitosti plynného a kvapalného stavu látok. Podarilo sa mu nájsť vzťah medzi objemom, tlakom a teplotou plynov a kvapalín. Dokázal existenciu síl, ktoré pôsobia na úrovni molekúl a spôsobujú vnútorný tlak v kvapalinách. Dnes sú známe ako van der Waalsove sily. Sformuloval tiež tzv. van der Waalsovu rovnicu platnú pre kvapaliny i plyny a teda i zmenu skupenstva s platnosťou pre kvapaliny rovnakého zloženia. Bola to práve táto práca, ktorá mu priniesla Nobelovu cenu a poskytla Sirovi Jamesovi Dewarovi a Heike Kamerlinghovi Onnesovi údaje potrebné pre výrobu kvapalného hélia.

V roku 1893 publikoval hlavné myšlienky termodynamickej teórie kapilarity, ktorých hlavným predpokladom bola existencia pozvoľnej, následne veľmi prudkej, zmeny hustoty na rozhraní medzi kvapalinou a parou.

V roku 1910 boli jeho práce ocenené Nobelovou cenou za fyziku.

Iné projekty

Zdroje 
 
 

Holandskí fyzici
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Holandskí nositelia Nobelovej ceny
Osobnosti z Leidenu
RX Leporis

RX Leporis je premenná hviezda v súhvezdí Zajac.

Súhvezdie Zajac
Andrej Ďurkovský

Ing. Andrej Ďurkovský (* 5. september 1958, Bratislava) je bývalý poslanec NR SR a bývalý primátor Bratislavy. Po medializácii tém prideľovania mestských bytov, výkonu akcionárskych práv v Bratislavskej vodárenskej spoločnosti a búrania PKO ho KDH vyzvalo o vysvetlenie svojich krokov. Po rokovaní predsedníctva KDH 24. januára 2010 oznámil, že sa vzdá členstva v strane, čím sa stal prvým nezávislým poslancom NR SR v období 20102012.

Andrej Ďurkovský je ženatý, s manželkou Františkou majú tri deti a Karpatskú pekáreň.

Profesionálna kariéra 
 1982Stavebná fakulta SVŠT v Bratislave
 19831990 – Hydroconsult, š.p. Bratislava, hlavný projektant
 1990 – Vasko projekčná kancelária, Viedeň, projektový manažér

Stranícka kariéra 
 od roku 1990 – člen Kresťanskodemokratického hnutia (KDH), rôzne funkcie na mestskej a okresnej úrovni
 január 2011 – V súvislosti s viacerými kauzami počas svojho pôsobenia ako primátor Bratislavy sa Andrej Ďurkovský 25. januára 2011 vzdal členstva v KDH a svoje rozhodnutie oznámil predsedníctvu strany, ktoré jeho zámer akceptovalo.

Politická kariéra

Celoštátna úroveň 
 2010poslanec Národnej rady Slovenskej republiky za KDH, člen Výboru NR SR pre verejnú správu a regionálny rozvoj a Mandátového a imunitného výboru NR SR

Komunálna úroveň 
 19901994zástupca starostu mestskej časti Bratislava – Staré Mesto
 19902002poslanec mestského zastupiteľstva hlavného mesta SR Bratislavy
 19941998 – starosta mestskej časti Bratislava – Staré Mesto
 19982002 – starosta mestskej časti Bratislava – Staré Mesto
 20022006 – primátor Bratislavy (koalícia KDH, ANO, DS, SZS, DÚ)
 20062010 – primátor Bratislavy (koalícia KDH, SDKÚ-DS)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Andrej Ďurkovský na oficiálnej stránke Bratislavy
 Oficiálna osobná stránka Andreja Ďurkovského
  Andrej Ďurkovský v KDH končí

Osobnosti z Bratislavy
Politici KDH
Primátori Bratislavy
Starostovia mestskej časti Bratislava-Staré Mesto
Poslanci NR SR (2010 – 2012)
Slovenskí politici
R Leporis

R Leporis, známa aj ako Hindova hviezda, je premenná hviezda typu Mira v súhvezdí Zajac, v blízkosti hranice so súhvezdím Eridanus. Je to uhlíková hviezda, ktorá sa javí ako červená. Pomenovaná je po známom britskom astronómovi menom J. R. Hindovi, ktorý ju pozoroval v roku 1845. Jej zdanlivá magnitúda sa mení od +5,5 do +11,7 s hlavnou periódou 427–432 dní, hoci môže mať aj iné periodické komponenty.

Premenné hviezdy typu Mira
Súhvezdie Zajac
Hviezdy typu C
Snem Slovenskej republiky

Snem Slovenskej republiky (predchádzajúce názvy: december 193814. marec 1939: Snem Slovenskej krajiny, 14. marec 193921. júl 1939 Slovenský snem, príp. Snem Slovenského štátu) bol zákonodarný orgán Slovenskej republiky a do vzniku Slovenského štátu 14. marca 1939 najvyšší zákonodarný orgán autonómnej Slovenskej krajiny v rámci Česko-Slovenskej republiky. Snem bol ustanovený na základe nedemokratických volieb z 18. decembra 1938 a jeho prvá schôdza sa konala 18. januára 1939. Bez zmeny v zložení sa po vyhlásení samostatnosti pretransformoval na zákonodarný a ústavodarný orgán Slovenského štátu.

Právomoci a história snemu 
Parlament sa po vyhlásení nezávislosti Slovenska 14. marca 1939 sformoval z fungujúceho Snemu Slovenskej krajiny. Podľa novoprijatej slovenskej ústavy z júla 1939 bol Snem najvyšším zákonodarným zborom štátu a mal byť zložený z 80 poslancov, volených vo všeobecných voľbách na obdobie piatich rokov. V skutočnosti bol snem zložený až na malé obmeny aj naďalej z poslancov zvolených v decembri 1938 a nové voľby sa nekonali. Keď funkčné obdobie pôvodného snemu v roku 1943 vypršalo, bolo predĺžené rozhodnutím samotného snemu až do 31. decembra 1946.

Poslanci Snemu Slovenskej republiky 
Snem zasadal v rokoch 19381945 v zložení: Štefan Beniak, Vincent Boleček, Michal Boňko, František Bošňák, Jozef Buday, Pavol Čarnogurský, Rudolf Čavojský, Matúš Černák, Konštantín Čulen, Štefan Danihel, Jozef Drobný, Ferdinand Ďurčanský, János Esterházy, Ján Ferenčík, Eugen Filkorn, Pavol Florek, Roman Fraštia, Gejza Fritz, Jozef Fundárek, Adalbert Gabriel, Tido J. Gašpar, Andrej Germuška, Eugen Guzikiewicz, Anton Hancko, Štefan Haššík, Ján Hollý, Vojtech Horák, Gejza Horňák, Koloman Horniš, František Hrušovský, Anton Hudec, Vojtech Hudec, Vojtech Husárek, Matej Huťka, František Jankovič, Franz Karmasin, Sigmund Keil, Michal Klimko, Ferdinand Klinda, Aladár Kočiš, Karol Körper, Ján Liška, Emil Boleslav Lukáč, Alexander Mach, Július Maguth, Andrej Martvoň, Karol Mederly, Gejza Medrický, Ferdinand Mondok, Ján Mora, Vladimír Moravčík, Martin Morháč, Štefan Mušák, Pavol Opluštil, František Orlický, Ján Petrovič, Vojtech Plechlo, Štefan Polyák, Mikuláš Pružinský, Gejza Rehák, Ernest Rosival, Andrej Schlosser, Rudolf Schwarz, Karol Sidor, Anton Simko, Jozef Sivák, František Slameň, Martin Sokol, Július Stano, Josef Steinhübl, Josef Stemmbl, Štefan Suroviak, Anton Šalát, Jozef Šrobár, Pavol Teplanský, Jozef Tiso, Teodor Turček, Vojtech Tvrdý, Ján Uška, Ján S. Vančo, Miloš Vančo, Peter Zaťko.

Predsedníctvo Snemu Slovenskej republiky 
Prvým predsedom sa stal Martin Sokol, ktorý funkciu zastával ešte počas československého štátu v Sneme Slovenskej krajiny a úrad zastával až do rozpustenia snemu v apríli 1945.

Referencie 

Dejiny Slovenska
Politika v Česko-Slovensku
Politika v Slovenskej republike 1939 – 1945
Zákonodarné zbory na Slovensku
Jednokomorové parlamenty
Max Reger

Max Reger (celé meno: Johann Baptist Joseph Maximilian Reger; * 19. marec 1873, Brand – † 11. máj 1916, Lipsko) bol nemecký skladateľ, organista, dirigent a hudobný pedagóg. Od roku 1907 pôsobil ako profesor lipského konzervatória.

Študoval na konzervatóriu v Sondershausene a Wiesbadene u H. Riemanna.

Vo svojej tvorbe vyšiel z hudobných foriem baroka a klasicizmu, pričom sa odklonil od opery a programovej hudby novoromantizmu smerom k absolútnej hudbe. Dospel k vlastnému štýlu, ktorý má zložitú polyfonickú štruktúru, komplikovanú harmóniu a rytmiku. Hlavná časť jeho tvorby sú organové a komorné skladby.

Dielo

Orchestrálne diela 
 Sinfonietta, opus 90 (1904/05)
 Serenade, opus 95 (1905/06)
 Variationen und Fuge über ein Thema von Hiller, opus 100 (1907)
 Lustspielouvertüre, opus 120 (1911)
 Konzert im alten Stil, opus 123 (1912)
 Romantische Suite, opus 125 (1912)
 Vier Tondichtungen nach A. Böcklin, opus 128 (1913)
 Variationen und Fuge über ein Thema von Mozart, opus 132 (1914)
 Zwei Romanzen, opus 50 (1900; pre husle a malý orchester)
 Violinkonzert A-Dur, opus 101 (1908)
 Klavierkonzert f-Moll, opus 114 (1910)

Komorné diela 
 6 sláčikových (1888-1911) a 2 klavírne kvartetá (1910-14)
 sláčikové sexteto (1910)
 klavírne kvinteto (1897/98)
 klarinetové sexteto (1915)
 triá pre rôzne obsadenie
 7 huslových, 4 violončelové a 3 klavírne sonáty

Klavírne diela 
 Variationen und Fuge über ein Thema von J. S. Bach, opus 81 (1904)
 Variationen und Fuge über ein Thema von Beethoven, opus 86 (1904)
 Aus meinem Tagebuch, opus 82 (1904-12, 4 zošity)
 Variationen und Fuge über ein Thema von G. P. Telemann, opus 134 (1914)
 Träume am Kamin, opus 143 (1915).

Оrganové diela 
 vyše 70 chorálových predohier
 chorálové fantázie
 Phantasie und Fuge über B-A-C-H, opus 46 (1900)

Vokálne skladby 
 Der 100. Psalm, opus 106 (1908/09)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Nemeckí hudobní skladatelia
Skladatelia romantizmu
Nemeckí hudobní pedagógovia
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Kopčany (Bratislava)

Kopčany (, ) je dnes lokalita v miestnej časti Petržalka-Západ v mestskej časti Petržalka, medzi Bratskou ulicou, Kopčianskou ulicou a diaľnicou (ako obývané územie vznikla v 20. rokoch 20. storočia pod názvom Kolónia Kopčany). Historicky boli ale Kopčany pôvodne slovenský názov obce Kittsee/Köpcsény a po pripojení časti tejto obce k novo vzniknutému Česko-Slovensku (1920/1923) boli Kopčany aj občas názov (nielen Kolónie Kopčany, ale aj) celého tohto pripojeného územia obce Kittsee (napríklad Janíkov dvor, ktorý predtým patril pod Kittsee, sa volal aj Kopčiansky nový majer) .

Pričlenenie územia k Slovensku 
Chotár obce Köpcsény/Kittsee/Kopčany patril pôvodne do Uhorska (resp. od jesene 1918 do Maďarska). V roku 1923 (ale sčasti už predtým v rokoch 1919 - 1921) bol chotár obce rozdelený na viacero častí: 
 jedna časť (fakticky jadro) obce patrí do Rakúska (do spolkovej krajiny Burgenland, založenej de iure v roku 1920, ale obsadenej Maďarskom až do novembra 1921)
 druhá (okrajová) časť bola pripojená k Česko-Slovensku/Slovensku, kde dnes tvorí juhozápadnú a južnú Petržalku, a
 tretia (okrajová) časť zostala v Maďarsku (ale po druhej svetovej vojne pripadla Česko-Slovensku/Slovensku). 
Podrobnejšie vysvetlenie pozri aj v článkoch Kittsee a Bratislava - mestská časť Petržalka#Dejiny.

Dnešná lokalita Kopčany v Bratislave (čiže Kopčany v užšom zmysle) je len veľmi malá časť tohto územia pričleneného v 20. rokoch k Česko-Slovensku (a teda k dnešnej Bratislave).

Kopčany v užšom zmysle (t.j. medzi Bratskou a Kopčianskou) 
Kopčany sú v roku 1928 evidované ako Kolónia Kopčany, usadlosť vtedajšieho chotára obce Petržalka medzi dvomi ramenami železničnej trate. 

Od roku 1913 tu bola vybudovaná výpravná budova a depo (výmenná stanica) elektrickej železnice medzi Bratislavou a Viedňou, tzv. Viedenskej električky, ktorá bola v prevádzke od roku 1914 do roku 1945. Oba objekty sú v súčasnosti zachované. Niekdajšia stanica Köpcsény (Kopčany) je v súkromnom vlastníctve, depo (výmenná stanica) slúži ako Stredisko miestnej správy a údržby železničných tratí a stavieb (Mechanizačno-dopravnému stredisko Bratislava ŽSR). Pamiatkový úrad Slovenskej republiky svojim rozhodnutím 10. júna 2015 vyhlásil niekdajší objekt depa (výmennej stanice) Viedenskej električky za Národnú kultúrnu pamiatku. Objekt sa ale prísne vzaté dnes nachádza tesne za hranicou Kopčian, v lokalite Matador.

Dôležité objekty 
 Oddelenie evidencie vozidiel, KDI KR PZ v Bratislave Kopčianska ulica 84
 Stredisko miestnej správy a údržby železničných tratí a stavieb – Mechanizačno-dopravné stredisko Bratislava ŽSR, Bratská 3 - Národná kultúrna pamiatka

Iné projekty

Zdroje

Petržalka
Matthew Pearl

Matthew Pearl (* 1975, New York) je americký spisovateľ.

Narodil sa v New Yorku, ale detstvo strávil na Floride. V roku 1997 ukončil s vyznamenaním štúdium americkej literatúry a angličtiny na Harvardovej univerzite a v roku 2000 na univerzite v Yale štúdium práva. Žije v Cambridgei v štáte Massachusetts.

V roku 1998 dostal za svoju bádateľskú činnosť Danteho cenu Americkej Danteho spoločnosti (nový názov pre Danteho klub. Prvý vznikol v 19. storočí, v súčasnosti sa tieto spoločnosti zameriavajú na podporu vedcov vo výskumoch, ktoré sa špecializujú na Danteho dielo).

Jeho literárna prvotina Danteho klub, ktorú napísal ako dvadsaťosemročný, vyšla v 36 krajinách, stala sa bestsellerom, a v súčasnej dobe sa pripravuje jej filmové spracovanie.

Dielo 
 2003 - Danteho klub (The Dante Club)

Externé odkazy 
Oficiálne stránky Danteho klubu

Narodenia v 1975
Spisovatelia USA
Thor Heyerdahl

Thor Heyerdahl (* 6. október 1914, Larvik, Nórsko – † 18. apríl 2002, Colla Micheri, Taliansko) bol nórsky moreplavec, spisovateľ a antropológ, ktorý patril medzi najznámejších experimentálnych archeológov a antropológov. Zasvätil svoj život experimentom poukazujúcim na možnosti predkolumbovských cestovateľov prekonávať svetové oceány pomocou morských prúdov. 

Medzi jeho najslávnejšie činy patrí expedícia Kon-Tiki z roku 1947, kedy na replike inckej plte z balzového dreva bez väčších problémov prekonal vzdialenosť z Južnej Ameriky (prístav Callao - Peru) do Polynézie, na ostrov Raroia. Päťčlenná posádka po 101 dňoch preplávala 6 880 km.

Cesty na balzových pltiach boli v 20. storočí zhruba trinásťkrát opakované, okrem iného dvakrát aj českým moreplavcom Eduardom Ingrišom.  Aj keď samy o sebe nemohli dokázať ich správnosť, poslúžil úspech týchto výprav ako podporný argument difuzionistickej teórii o vzniku a šírení kultúr.

Ďalšou známou cestou boli plavby na papyrusových lodiach Ra (1969) a Ra II (1970), ktorými preukázal možnosť transatlantického spojenia medzi starovekými kultúrami Afriky a Južnej Ameriky. Jeho teória vychádzala okrem iného z podobností konštrukcie papyrusových člnov starovekého Egypta a indiánskej kultúry v okolí jazera Titicaca.

V roku 1977 sa pokúsil o dôkaz možného námorného spojenia medzi civilizáciami Mezopotámie a povodia Indusu plavbou na trstinovej lodi Tigris. Táto však bola (po piatich mesiacoch plavby stále plavbyschopná) svojimi tvorcami 3. apríla 1978 v Džibuti zámerne spálená ako protest proti vojne zúriacej na obidvoch stranách Červeného mora a Afrického rohu.

Bol činný nielen ako vedec, ale i ako publicista. Okrem čisto vedeckých diel napísal dve beletristické knihy V znamení Kon-Tiki (prvé vydanie 1950) o plavbe na plti z Južnej Ameriky do Polynézie, a Akuaku (prvé vydanie 1958), o cenných archeologických vykopávkach a tajomných dobrodružstvách na Veľkonočnom ostrove. Práve kniha V znamení Kon-Tiki mu priniesla najväčšiu medzinárodnú pozornosť a slávu. Opakovane bola s úspechom vydávaná i v komunistickom Československu. V roku 2012 vznikol na základe knihy celosvetovo úspešný veľkofilm Kon-Tiki.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Thor Heyerdahl, Encyklopédia SME

Nórski cestovatelia
Nórski spisovatelia
Nórski antropológovia
Úmrtia na rakovinu
Karol Machata

Karol Machata (* 13. január 1928, Malacky – † 3. máj 2016, Modra) bol slovenský herec, dlhoročný člen Činohry Slovenského národného divadla.

Filmografia 
 1950: Vítězná křídla
 1952: Lazy sa pohli (Jozef Rendko)
 1952: Mladé srdcia (Leštiak)
 1953: Pole neorané (Juro Karabka)
 1954: Drevená dedina (Pavo Šechnár)
 1955: Anděl na horách (Zdeněk Soukup)
 1956: Čisté ruky (Grec)
 1957: Posledná bosorka (Gašpar Sedmík)
 1957: Zemianska česť (Števko Levický)
 1958: Dáždnik svätého Petra (Juraj Vibra)
 1959: Muž, ktorý sa nevrátil (redaktor Zvara)
 1960: Prerušená pieseň (Ján Soviar)
 1961: Labyrint srdce (Just)
 1961: Pieseň o sivom holubovi (učiteľ)
 1961: Predjarie (Ďuro Molnár)
 1961: Vždy možno začať (profesor Gábriš)
 1962: Polnočná omša (Marián Kubiš)
 1962: Výlet po Dunaji (Belan)
 1963: Ivanov (Ivanov)
 1964: Prípad pre obhajcu (prokurátor Felcán)
 1970: Zločin slečny Bacilpýšky (obhajca)
 1971: Dosť dobrí chlapi (Maco)
 1971: Hľadači svetla (mjr. Pittermann)
 1971: Páni sa zabávajú (Dezider Brezovický)
 1973: Hriech Kataríny Padychovej (Šulgan)
 1973: Skrytý prameň (richtár Bittner)
 1973: Srdce na lane (Bacúch)
 1974: Trofej neznámeho strelca (komisár výstavy)
 1975: Stretnutie (Peter Dobrík – 45 ročný)
 1976: Červené víno (Silvester Bolebruch)
 1977: Bludička (Dr. Mikesch)
 1982: Soľ nad zlato (kráľ Pravoslav)
 1986: Kohút nezaspieva (Fischl)
 1987: Hody (Nádaský)
 1987: Neďaleko do neba
 1987: Nemožná (Boháčik)
 1988: Nebojsa (Ondrov otec)

Referencie

Externé odkazy 
 Osobnosti.sk - Karol Machata
 ČSFD.cz - Karol Machata 
 IMDb.com - Karol Machata 

Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí rozhlasoví herci
Slovenskí televízni herci
Členovia Slovenského komorného divadla
Členovia Činohry Slovenského národného divadla
Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Česko-slovenskí národní umelci
Osobnosti z Malaciek
Rammstein

Rammstein je nemecká industrial metalová skupina pochádzajúca z Berlína, ktorá sa začala formovať na začiatku roka 1994. Zaraďujú ju medzi industrial metalové skupiny s prvkami elektronickej hudby. Väčšina textov je v nemčine, no majú aj anglické skladby a jednu španielsku.

Názov 
Názov skupiny je odvodený od dedinky Ramstein-Miesenbach v spolkovej krajine Porýnie-Falcko v Nemecku. Nachádza sa v nej letecká základňa americkej armády, ktorá bola 28. augusta 1988 dejiskom leteckej prehliadky, pri ktorej sa dve lietadlá typu Aermacchi MB-339 z talianskej akrobatickej skupiny Frecce Tricolori zrazili vo vzduchu. Následný pád jedného z nich a požiar leteckého benzínu spôsobil nešťastie, ktoré si vyžiadalo bezprostredne po havárii 40 ľudských životov. Stovky prizerajúcich sa zranilo a konečná bilancia katastrofy sa postupne vyšplhala na 72 mŕtvych. Text piesne „Rammstein“ z albumu Herzeleid na túto katastrofu odkazuje. Richard (gitarista kapely) však tvrdí, že názov vymyslel už pred nešťastím. Navyše do názvu pridal jedno „M“ podľa anglického slovesa ramm (baraniť).

Rammstein je jednou z mála hudobných skupín, ktoré sa po personálnej stránke od vzniku nezmenili viac než jednu dekádu. Od vzniku kapely neopustil Rammstein ani jeden člen.

Rammstein koncertoval v Bratislave 6. 11. 2011 v rámci turné Made in Germany a 14.6.2023 na letisku v Trenčíne.

Zostava 

 Till Lindemann – spev
 Richard Kruspe – gitara
 Paul Landers – gitara
 Christian Lorenz – klávesové nástroje
 Oliver Riedel – basová gitara
 Christoph Schneider – bicie nástroje

Diskografia

LP 
Štúdiové:
 Herzeleid (1995)
 Sehnsucht (1997)
 Mutter (2001)
 Reise, Reise (2004)
 Rosenrot (2005)
 Liebe ist für alle da (2009)
 Rammstein (2019)
 Zeit (2022)
Koncertné:
 Live aus Berlin (1999)
 Völkerball (2006)
Výberové:
 Made in Germany: 1995 – 2011 (2011)

SP 
 „Du riechst so gut“ (1995)
 „Seeman“ (1996)
 „Engel“ (1997)
 „Du hast“ (1997)
 „Das Modell“ (1997)
 „Du riechst so gut 98“ (1998)
 „Stripped“ (1998)
 „Sonne“ (2001)
 „Links 2-3-4“ (2001)
 „Ich will“ (2001)
 „Mutter“ (2002)
 „Feuer frei!“ (2002)
 „Schtiel“ (2003, limitovaný na 100 kusov)
 „Mein Teil“ (2004)
 „Amerika“ (2004)
 „Ohne Dich“ (2004)
 „Keine Lust“ (2005)
 „Benzin“ (2005)
 „Rosenrot“ (2005)
 „Mann Gegen Mann“ (2006)
 „Pussy“ (2009)
 „Ich tu dir weh“ (2009)
 „Haifisch“ (2009)
 „Mein Land“ (2011)
 „Mein Herz brennt“ (2012)
 „Deutschland“ (2019)
„Radio“ (2019)

VHS/DVD 
 Live aus Berlin (1999)
 Lichtspielhaus (2003)
 Völkerball (2006)
 Videos: 1995 – 2012 (2012)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rammstein, oficiálne stránky
 
Nemecké heavymetalové hudobné skupiny
Nemecké industriálne hudobné skupiny
Industriálnometalové hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1994
Držitelia ceny Kerrang! Award
Držitelia ceny World Music Award
Demodulátor

Demodulátor je zariadenie, ktoré vykonáva demoduláciu, opak modulátora.

Napríklad časť modemu, ktorá premieňa analógové dáta na digitálne, je demodulátor.

Modulácia
Elektronika
Adžanta (sídlo)

Adžanta (po anglicky Ajanta) je neveľká dedina na západnom okraji Dekanskej plošiny v Indii (asi  od  mesta Aurangábád v štáte Maháraštra). V jej blízkosti sa nachádza sústava jaskynných skalných chrámov, ktoré predstavujú jednu z vrcholných pamiatok staroindickej kultúry. Jaskynné chrámy ležia v hlbokej kaňonovitej doline so skalnými stenami, vytvorenej erozívnou činnosťou potoka živeného monzúnovými lejakmi v lávových pokryvoch Dekanskej plošiny.

V masívnej skale steny kaňonu, vo výške 40 nad dnom, vytesali desiatky generácií staroindických umelcov v priebehu storočí (1. storočie pred Kr.7. storočie) 30 chrámových, resp. kláštorných celkov, slúžiacich budhizmu. Napriek dlhému obdobiu, v priebehu ktorého vznikali, majú jednotné poňatie v základných architektonických prvkoch i vo vnútornej výzdobe. Vyznačujú sa bohatou plastickou výzdobou a nástennými maľbami freskami, svojráznou kresbou, farebnou kompozíciou i motívmi. Ich účinnosť zvyšujú ešte svetelné efekty, podmienené vhodnou orientáciou a členením čelných stien chrámov. Vďaka suchej klíme si fresky zachovali dosiaľ mimoriadnu sviežosť farieb.
Značná časť z nich je poškodená mechanicky.

Vedúcim motívom fresiek najmä staršieho obdobia sú scény zo života Budhu. Mladšie nástenné maľby sú prevažne ornamentálne s motívmi rastlinnými (lotos), ľudskými a zvieracími skupinami (opice, slony, pávy).

S ústupom budhizmu v Indii (7. storočie) strácali tieto chrámy svoju funkciu a upadli do zabudnutia. Vstupy ukryla džungľa. Až v minulom storočí ich náhodne objavil istý anglický dôstojník pri vojenskom prieskume.

Komplex jaskynných chrámov bol v roku 1983 zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Referencie

Pozri aj 
 Lokality Svetového dedičstva v Ázii

Iné projekty

Externé odkazy
 india-picture.net – Obrázky z Ajanty z india-picture.net

Sídla v Indii
Lokality Svetového dedičstva v Indii
Budhistické pútnické miesta
Budhistické umenie
Maháraštra
Július Vašek

Július Vašek (* 29. december 1926, Nové Zámky – † 1. máj 2009, Bratislava) bol slovenský herec.

Kariéra 
Po skončení herectva na bratislavskom konzervatóriu v roku 1954  debutoval filmom Drevená dedina, ktorý bol adaptáciou románu Františka Hečka. Účinkoval vo vyše päťdesiatich filmoch. Väčšinou stvárňoval negatívne postavy - nervové, či emocionálne typy mužov v hraničných situáciach napr. aj postavy gardistov, nemeckých vojakov a paradoxne aj partizánov vo filmoch z obdobia druhej svetovej vojny, kde sa najviac ukázalo jeho herecké umenie. Nezabudnuteľný bol jeho výkon vo filmoch Kapitán Dabač, Romance pro křídlovku a Pacho, hybský zbojník. Najviac ho však preslávila postava Prašivca vo filme Martina Hollého Medená veža a predovšetkým Orlie pierko. V 70. rokoch bol na vrchole svojej hereckej kariéry. Medzi najvýznamnejšie úlohy jeho hereckej kariéry patrí bezpochyby stvárnenie tajomnej postavy Karola Neumana v českom filme Případ mrtvého muže, v ktorom hral hlavnú úlohu. Vynikajúci bol aj v postave Pančuchu vo filme Červené víno. Poslednú príležitosť dostal v českom sci-fi filme Poslední přesun.

Filmografia 
 
 1954 Drevená dedina (Ondro Ončo)
 1957 Štyridsaťštyri (Matej Frujak)
 1958 V hodine dvanástej
 1959 Kapitán Dabač
 1959 Skaly a ľudia (šofér nákladného auta)
 1961 Bratia (Vendel Haviar)
 1961 Pieseň o sivom holubovi (desiatnik SS)
 1962 Bílá oblaka (partizán)
 1962 Tam za lesem (por. Martin)
 1963 Lucie (Bojko)
 1964 Prípad pre obhajcu (Paľo)
 1965 Námestie svätej Alžbety (Ján Florik)
 1966 Romance pro křídlovku (Vojta – päťdesiatročný)
 1967 Vreckári (Abdul)
 1968 Muž, ktorý luže (Vladimír)
 1968 Niet inej cesty (Janeček)
 1970 Medená veža (Prašivec)
 1970 Rozsudok (Terezin manžel)
 1971 Hľadači svetla (hrobár Klančo)
 1971 Orlie pierko (Prašivec)
 1971 Zlozor (Gažo)
 1972 ...a pozdravuji vlaštovky (Maruškin otec)
 1972 Dvě věci pro život (Jožo)
 1972 Javor a Juliana (hulán)
 1972 Letokruhy (Lukeš)
 1973 Prípad krásnej nerestnice (Tkáč)
 1973 Skrytý prameň (Aquaviva)
 1974 Deň, ktorý neumrie (Pirč)
 1974 Do zbrane, kuruci! (richtár)
 1974 Lidé z metra (Babiak)
 1974 Případ mrtvého muže (Neuman)
 1975 Pacho, hybský zbojník (Mišo)
 1976 Červené víno (Pančucha)
 1976 Jeden stříbrný (Gábor) a spev vo filme spolu
 1977 Advokátka (Demin)
 1977 Súkromná vojna (Rudo Matta)
 1978 Lvi salónů
 1978 Nie (Poljak)
 1979 Blízke diaľavy (Karburátor)
 1979 Hordubal
 1979 Julek (hltač mečov)
 1979 Rosnička (por. Klen)
 1980 Odveta (Jung)
 1981 Fénix (učiteľ Arnošt)
 1982 Pavilón šeliem (Žilinský)
 1983 Muž nie je žiaduci (mlynár)
 1984 Sladké starosti (Kantorík)
 1985 Zastihla mě noc (invalid)
 1986 Galoše šťastia (lampár)
 1987 Hody (Gabikin otec)
 1991 Gemini (Nočák)
 1995 Poslední přesun (Starec)

Referencie

Externé odkazy 
 
 
 

Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Osobnosti z Nových Zámkov
Magda Paveleková

Magda Paveleková, rod. Lörinczová (* 7. jún 1931, Levice – † 20. júl 2015, Dunajská Lužná) bola slovenská herečka a zabávačka. Podľa vlastných slov bola potomkom šľachtického rodu Koháriovcov. Jej príslušnosť k šľachte a najmä k dávno vymretému rodu Koháriovcov však bola spochybnená Občianskym združením potomkov šľachticov Slovenska Nobilitas Carpathiae.

Životopis 
Študovala na Gymnáziu Andreja Vrábla v Leviciach a na evanjelickom gymnáziu v západomaďarskom mestečku Kysak pri rakúskych hraniciach. V roku 1956 ukončila bratislavské konzervatórium, kde študovala hru na klavír. Ešte počas stredoškolského štúdia sa stala zakladajúcou členkou Krajského divadla v Nitre (dnešné Divadlo Andreja Bagara (DAB)). Po 17 rokoch odišla z Nitry do Bratislavy, kde spočiatku hrala v Tatra kabarete, neskôr na Novej scéne, kde pôsobila až do odchodu do dôchodku. Účinkovala v 12 filmoch, 205 inscenáciách, v dabingu, bola protagonistkou televízneho seriálu o nadváhe Tak už dosť a predstavila sa takmer v 60 zábavných reláciách v rozhlase a v televízii. Účinkovala tiež v relácii Inkognito. Napísala umeleckú autobiografiu, ktorá vyšla pod názvom Spomienky starej herečky (2001).

Filmografia 
 1967: Drak sa vracia
 1968: Vánoce s Alžbětou (žena)
 1969: Sladké hry minulého leta (ena z baru)
 1973: Očovské pastorále
 1975: Pacho, hybský zbojník
 1976: Stratená dolina (Driemková)
 1977: Bludička (Mikeschová)
 1977: Zlatá réva (Vrúbiková)
 1979: A pobežím až na kraj sveta (Malatincová)
 1980: Toto leto doma (Dubnianská)
 1987: Začiatok sezóny (tetka Novotech)
 1995: … kone na betóne (tetka Verešpejka)
 2008: Áno, miláčik! (Magdaléna) (TV seriál)

Divadelná tvorba 
 Muzikál Mníšky

Dabing
 1969: Miazgovci (Paula)

Ocenenia 
 1982: Cena za herecký výkon
 1982: titul Zaslúžilá umelkyňa 
 1996: platinová doska a dve zlaté dosky (Dežo neblázni, Ilona nezblázni, Gejza neblázni)
 2007: Kvet Talia
 2013: Sieň slávy OTO

Referencie

Externé odkazy 
 
 

Slovenské dabingové herečky
Slovenské divadelné herečky
Slovenské filmové herečky
Slovenské herečky divadelných muzikálov
Slovenské rozhlasové herečky
Slovenské televízne herečky
Slovenskí televízni moderátori
Slovenskí humoristi
Členovia Divadla Andreja Bagara
Tatra revue
Nová scéna
Laureáti Pribinovho kríža II. triedy
Osobnosti z Levíc
Martin Hollý st.

Martin Hollý st. (* 8. jún 1904, Moravské  Lieskové – † 1. október 1965, Žilina) bol slovenský herec a divadelný režisér.

Filmografia (herecká) 
 
 1935: Jánošík
 1957: Zemianska  česť
 1960: Na pochode sa vždy nespieva
 1961: Bratia (Pinkas)
 1962: Havrania cesta (Jolanin  otec)
 1963: Trio Angelos (riaditeľ cirkusu)
 1965: Námestie svätej Alžbety (Helder)
 1965: Obchod na  korze (Kuchár) 

Slovenskí filmoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí divadelní režiséri
Slovenské komorné divadlo
Osobnosti z Moravského Lieskového
Alojz Kramár

Alojz Kramár (* 25. máj 1916, Rybany – † 12. február 1985, Bratislava) bol slovenský herec.

Filmografia  
 1948: Vlčie diery
 1950: Kozie mlieko
 1950: Priehrada
 1952: Lazy sa pohli (Žgrliak)
 1952: Mladé srdcia (Hanzo)
 1953: V piatok trinásteho (vrchný Béla)
 1956: Čert nespí 
 1956: Čisté ruky
 1957: Posledná bosorka (Valáček)
 1957: Zemianska česť (Matiáš Bešeňovský)
 1958: Dáždnik svätého Petra
 1958: Posledný návrat
 1959: Skaly a ľudia 
 1960: Jerguš Lapin (riaditeľ továrne)
 1961: Vždy možno začať (strýko)
 1963: Výhybka (predseda ZO)
 1965: Obchod na korze (Balko Báči)
 1967: Rok na dedine (Svoreň)
 1970: Naši pred bránami (Belačič)
 1971: Zlozor (Jamrich)
 1976: Pozor, ide Jozefína! (Grznár)

Referencie

Externé odkazy  
 
 
  kinobox
 Alojz Kramár na FDb.cz
 Alojz Kramár na Osobnosti.cz
 Alojz Kramár na sfd.sk

Slovenskí filmoví herci
Slovenskí divadelní herci
Osobnosti z Rybian
1989 Tatry

(1989) Tatry je planétka, ktorú objavili Alois Paroubek a Regina Podstanická večer dňa 20. marca 1955 na observatóriu na Skalnatom plese. Je pomenovaná po pohorí Vysoké Tatry.

Okolnosti objavu 
Planétka sa v čase objavu nachádzala vo východnej časti súhvezdia Lev (Leo), asi 2,8° juhovýchodne od hviezdy  Leo (Chort, +3,3 mag) a v tesnej blízkosti dvojice galaxií M 65 (16' SSV) a M 66 (25' VSV). Mala zdanlivú fotografickú jasnosť +13,5 mag a bola 7. planétkou objavenou v druhej polovici marca 1955. Svedčí o tom aj jej predbežné označenie 1955 FG, ktoré dostala krátko po objave.

Zo Skalnatého plesa bola planétka pozorovaná v 3 nociach a zmerané boli 3 pozície, neskôr zaslané do MPC. Naposledy bola planétka pozorovaná večer 28. marca 1955.

Dráha 
Planétka obieha okolo Slnka v strednej vzdialenosti 352 mil. km po takmer kruhovej dráhe s dobou obehu 3,60 roku (1316 dní). K Zemi sa približuje na minimálnu vzdialenosť 180 mil. kilometrov a jej veľkosť je odhadovaná na 15 km.

Očíslovanie planétky bolo zverejnené v cirkulári MPC č. 4071 vydanom dňa 30. marca 1977.

Pomenovanie 
Planétka je pomenovaná po najvyššom pohorí vo vtedajšom Československu, Vysokých Tatrách, kde sa nachádza aj observatórium Skalnaté pleso.

Meno planétky sa stalo oficiálnym po zverejnení v cirkulári MPC č. 5183 vydanom dňa 1. februára 1980 Medzinárodnou astronomickou úniou.

Pozri aj 
 Zoznam planétok 1751 – 2000

Externé odkazy 
 Dráha planétky (1989) Tatry v Slnečnej sústave (interaktívny 3D applet, Java)
 Observatórium Skalnaté pleso

Planétky 1751 – 2000
Planétky hlavného pásma
Planétky s menami vzťahujúcimi sa k Slovensku
Planétky objavené na Slovensku
Astronomické objekty objavené v roku 1955