joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ladislav Vrtel

PhDr. Ladislav Vrtel (* 3. apríl 1953, Bratislava) je herold Slovenska, pôsobí v Odbore archívov Ministerstva vnútra Slovenskej republiky. Je hlavný štátny radca pre heraldiku, ktorý má na starosti registrovanie erbov, koordináciu činnosti poradných zborov Heraldického registra ako najvyššieho orgánu pre evidenciu heraldických znamení – erbov a vlajok na Slovensku. Ladislav Vrtel je od roku 2002 akademikom Medzinárodnej heraldickej akadémie (), ktorá bola založená v Paríži v roku 1949 heraldikmi na prezentáciu a rozvoj tejto pomocnej historickej vedy. Je členom výboru Slovenskej genealogicko-heraldickej spoločnosti.

Herold Slovenska 
Ako slovenský herold má, podobne ako v iných krajinách tiež formálne náležitosti úradu – žezlo, reťaz, čiapku a najmä tabard – plášť. Prvýkrát bol slovenský národný tabard (plášť) odprezentovaný na verejnosti v roku 2006, na kongrese Medzinárodnej heraldickej komisie v škótskom meste St Andrews. Tabard (plášť) sa nosí len pri zvláštnych slávnostných príležitostiach, napríklad, keď sa odovzdáva nový erb.

Heraldická tvorba 

Ako významný slovenský heraldik Vrtel vytvoril stovky inštitucionálnych a osobných erbov. S umelcom a heraldikom Ladislavom Čisárikom v roku 1990 spoluvytvárali nový erb Slovenska, aktuálnu vlajku Slovenska a prezidentskú štandardu slovenského prezidenta Slovenska.

Referencie 

Slovenskí historici
Slovenskí autori náučnej literatúry
Heraldici
Osobnosti z Bratislavy
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien 2018

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien 2018 bol v poradí 9. turnaj majstrovstiev sveta v bandyhokeji žien, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konal sa v dňoch od 9.13. januára 2018 v Čcheng-te, v provincii Che-pej, v Číne, za účasti rekordných 8 tímov rozdelených do 2 výkonnostných skupín. Nováčikmi podujatia boli družstvá Estónska a Švajčiarska. Čína bola prvá ázijská krajina, ktorá hostila svetový šampionát žien. Zápasy sa odohrali na jazere v Čcheng-te pi-šu šan-čuang (najrozsiahlejšie cisárske záhrady na svete), ktoré je zapísané aj v zozname svetového dedičstva UNESCO. Svoj ôsmy titul získalo  po finálovej výhre nad .

Zápasy v skupine mali hrací čas 2 x 30 min, zápasy v play-off 2 x 45 min.

Účastníci

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Play-off

Stretnutie o 7. miesto

Štvrťfinále

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Medzinárodnej federácie bandyhokeja 
 Oficiálna stránka Čínskej bandyhokejovej asociácie

Zdroje 
 Oficiálna  stránka MS 2018 //
 MS 2018 na stránke Ruskej bandyhokejovej federácie 
 MS 2018 na stránke the-sports.org 

Šport v 2018
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien
Bandyhokej
2018 v Číne
Alojz Baránik

JUDr. Alojz Baránik (* 13. jún 1954) je slovenský právnik a od roku 2016 poslanec Národnej rady Slovenskej republiky za stranu SaS.

Život a vzdelanie 
Alojz Baránik začal svoje štúdium na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v rokoch 1972 až 1973, v rokoch 1973 až 1977 pokračoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Od septembra 1978 tri roky pracoval ako podnikový právnik v Rašelinových závodoch v Bratislave. Medzi februárom 1982 a júnom 1992 pracoval v kanadskom Toronte ako šofér, úradník a realitný agent. Od júna 1992 pôsobil v Prahe ako vedúci právnik pre strednú a východnú Európu v skrachovanej spoločnosti Digital Equipment Corporation, v tom čase druhej najväčšej počítačovej firme na svete. Od októbra 1998 bol advokátom, živnostníkom.

Parlamentné pôsobenie 
Vo voľbách v roku 2016 kandidoval na 11. mieste kandidátky SaS. Vo voľbách získal 2 508 preferenčných hlasov čím získal 14. miesto a bol zvolený do NR SR. V parlamente je členom Ústavnoprávneho výboru NR SR.

Baránik bol kritizovaný za výroky o sudkyni Ayši Pružinec Erenovej, ktorá bola navrhovaná za členku disciplinárneho senátu podpredsedom strany SMER-SD Martinom Glváčom. K svojim výrokom uviedol, že ak by sa ukázali ako chybné, nemá problém sa za ne ospravedlniť. Sudkyňa Ayše Pružinec Erenová ho za výroky žaluje o 200 000 eur a jej žaloba bola v celom rozsahu úspešná na súde Bratislava 1, ktorý je podriadený Krajskému súdu v Bratislave, na ktorom Pružinec Erenová pracuje. Baránik sa odvolal a žiada vylúčiť celý Krajský súd v Bratislave pre jeho zaujatosť. O rozhodnutí, ktorým takej námietke senát Najvyššieho súdu vedený jeho predsedom J. Šikutom nevyhovel, rozhoduje Ústavný súd.

Vo voľbách v roku 2020 kandidoval na 4. mieste kandidátky SaS. Vo voľbách získal 12 615 preferenčných hlasov a bol zvolený do NR SR kde pôsobí ako podpredseda Ústavnoprávneho výboru a člen Mandátového a imunitného výboru NR SR.

10. septembra 2021 oznámil, že chce iniciovať odvolanie generálneho prokurátora Maroša Žilinku.

Referencie

Externé odkazy 
 Parlamentný profil
 Blog na portáli SaS
 Blog na portáli SME.sk
 Alojz Baránik na webe TASR
  Ústavnoprávny výbor NR SR

Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Politici SaS
Slovenskí právnici
Poslanci NR SR (2016 – 2020)
Poslanci NR SR (2020 – 2024)
Blue Air Moravia

Blue Air Moravia Transport je česká letecká spoločnosť, ktorá sídli v Brne. Od marca 2018 bude prevádzkovať lety z brnianského letiska Tuřany. Ide o dcérsku spoločnosť rumunskej aerolinky Blue Air, ktorá bola založená v januári 2018. Bude lietať do siedmych destinácií a vo flotile bude mať jeden Boeing 737-500 s kapacitou 126 miest prevedený od Blue Air. Vlastnícky podiel v spoločnosti je 35 % Jihomoravská rozvojová (Juhomoravský kraj), zvyšných 65 % bude vlastniť dopravca Blue Air.

Destinácie 
Spoločnosť bude lietať z Brna pravidelne do Barcelony, Bruselu, Milána, Ríma a Ľvova. Iba cez leto bude lietať aj do Dubrovníku a Splitu.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky

Letecké spoločnosti Česka
Podniky v Brne
Vzniklo v 2018
Železničná zastávka Strečno

Železničná zastávka Nezbudská Lúčka – Strečno je zástavka v katastri obce Nezbudská Lúčka na elektrifikovanej železničnej trati Žilina – Košice. 

Vybudovaná bola už počas výstavby trate v roku 1871 a až do zdvojkoľajnenia trate v roku 1938 bola dôležitým miestom križovania vlakov medzi Žilinou a Vrútkami. Začiatkom 20. storočia tu bola vybudovaná vlečka do blízkej bane na asfalt, no tá bola po ukončení ťažby zrušená. Po zdvojkoľajnení trate poklesol význam zastávky, ktorá sa však vďaka výhodnej polohe stala obľúbeným východiskom na túry do blízkej Malej Fatry, či návštevu Strečnianskeho hradu. 

Zastavujú tu iba osobné vlaky a prechod na druhé nástupište je zariadený podchodom na konci nástupišťa. Do obce Strečno, ležiacej na opačnom brehu Váhu, je prístup po moste, automobily sa môžu preplaviť kompou.

Referencie

Pozri aj 
 Strečnianske tunely

Zdroj 
 Základné info
 Info na vlaky.net

Strečno
Strečno (obec)
Doprava v okrese Žilina
Nezbudská Lúčka
Spermophilus (v užšom zmysle)

Spermophilus (nesprávne Citellus - pozri poznámku v článku Spermophilus), po slovensky syseľ, je rod z čeľade vevericovité. 

Niekedy (najmä staršie) sa rod Spermophilus definuje rôzne širšie - pozri v článku Spermophilus. Nasledujúci text je len o rode Spermophilus v najužšom zmysle.

Výskyt 
Rod je rozšírený v Eurázii, presnejšie v strede Eurázie, a to zhruba v páse od Česka, cez Slovensko, Ukrajinu, južné Rusko, Kazachstan, Mongolsko po hranice KĽDR.

Druhy 

 syseľ alašanský (Spermophilus alashanicus)
Spermophilus brevicauda
 syseľ obyčajný/syseľ pasienkový (Spermophilus citellus)
 syseľ zabajkalský (Spermophilus dauricus)
 syseľ Brandtov (Spermophilus erythrogenys)
 syseľ piesočný (Spermophilus fulvus)
 syseľ červenkastý (Spermophilus major)
 Spermophilus pallidicauda
 syseľ malý (Spermophilus pygmaeus) - vrátane sysľa kaukazského (Spermophilus musicus)
 syseľ ťanšanský (Spermophilus relictus)
 Spermophilus ralli
 syseľ perlavý/suslík (Spermophilus suslicus)
 Spermophilus taurensis
 syseľ maloázijský (Spermophilus xanthoprymnus)

Referencie

Iné projekty 

Vevericovité
Nižná Pokoradz

Nižná Pokoradz je mestská časť Rimavskej Soboty.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Reformovaný kostol, jednoloďová neoklasicistická stavba s pravouhlym ukončením presbytéria s predstavanou vežou z roku 1891. Kostol je postavený na staršom základe. Fasády sú členené lizénovými pásmi, veža pilastrami. Je ukončená ihlancovou helmicou. Na bočných fasádach sa nachádza oblúčkový vlys pod korunnou rímsou.

Referencie 

Mestské časti Rimavskej Soboty
Zoznam olympijských medailistov v alpskom lyžovaní

Alpské lyžovanie sa na zimných olympijských hrách objavilo prvýkrát v roku 1936 v Garmisch-Partenkirchene a to iba s kombinačnými pretekmi mužov a žien. Postupne boli do programu zimných olympijských hier zaradené ďalšie disciplíny, v roku 1948 zjazd a slalom mužov i žien. V rokoch 1952 - 1984 sa kombinačné preteky nejazdili.

Muži

Zjazd 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1948.

Super G 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1988.

Obrovský slalom 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1952.

Slalom 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1948.

Alpská kombinácia 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1936, v rokoch 1952-1984 nebola v programe zimných olympijských hier.

Ženy

Zjazd žien 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1948.

Super G žien 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1988.

Obrovský slalom žien 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1952.

Slalom žien 
 Do programu ZOH je zaradená táto disciplína od roku 1948.

Alpská kombinácia žien 
 Do programu ZOH zaradená táto disciplína od roku 1936, v rokoch 1952-1984 nebola v programe zimných olympijských hier.

Zdroj 

 1936 
 1948 
 1952 
 1956 
 1960
 1964 
 1968 
 1972
 1976 
 1980
 1984
 1988
 1992
 1994
 1998
 2002
 2006
 2010

Alpské lyžovanie na Zimných olympijských hrách
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1969

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1969 boli v poradí 33. Majstrovstvá sveta, ktoré sa konali vo Švédsku, za účasti 8 tímov. Turnaj sa mal pôvodne konať v Československu. Tí sa však kvôli vpádu vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska zrieklo s usporiadaním turnaja a IIHF poverila Švédsko. Švédsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov štvrtýkrát, predtým hostilo turnaj v rokoch 1949, 1954 a 1963. Súčasťou turnaja boli aj 47. majstrovstvá Európy. Turnaj vyhral Sovietsky zväz.

Štadión

Výsledky

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
Výsledky MS 1969

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji
Ľadový hokej v 1969
1969 vo Švédsku
Mikuláš Beňo

RSDr. Mikuláš Beňo, CSc. (* 12. november 1930, Bošáca) je bývalý slovenský a československý politik Komunistickej strany Slovenska a poslanec Snemovne národov Federálneho zhromaždenia za normalizácie.

Biografia 
Narodil sa v obci Nová Bošáca (do roku 1950 časť obce Bošáca). Pochádza z maloroľníckej rodiny. Po vyučení pracoval ako krajčír, neskôr v technických a ekonomických funkciách v odevných závodoch Makyta v Púchove. Bol aktívny v mládežníckom hnutí v rámci závodu. Ako člen a organizátor Stachanovského hnutia bol v roku 1950 prijatý za kandidáta a o rok neskôr za člena KSČ.

V roku 1963 a 1971 sa uvádza ako účastník zasadania Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. V rokoch 1968-1969 bol pracovníkom ÚV KSS, v rokoch 1969-1970 tajomníkom Krajského výboru KSS pre Stredoslovenský kraj. Pôsobil aj v celoštátnych straníckych štruktúrach. V rokoch 1970-1971 bol zástupcom vedúceho oddelenia Ústredného výboru KSČ, 1971-1973 zástupcom vedúceho a v období rokov 1973-1977 vedúcim sekretariátu generálneho tajomníka ÚV KSČ. Členom Ústredného výboru KSČ ho zvolil XIV. zjazd KSČ, XV. zjazd KSČ, XVI. zjazd KSČ a XVII. zjazd KSČ, pričom v období december 1977 - december 1988 bol členom sekretariátu ÚV KSČ a súčasne tajomníkom ÚV KSČ. V roku 1980 získal Rád republiky.

Po voľbách v roku 1976 zasadol do slovenskej časti Snemovne národov (volebný obvod č. 94 - Nové Zámky, Západoslovenský kraj). Kreslo nadobudol až dodatočne v apríly 1978 po doplňovacích voľbách po tom, co zomrel poslanec Michal Šucha. Mandát obhájil vo voľbách v roku 1981 (obvod Trenčín) a voľbách v roku 1986 (obvod Trenčín). Vo Federálnom zhromaždení zotrval do januára 1990, kedy rezignoval v rámci procesu kooptácií do Federálneho zhromaždenia po nežnej revolúcii.

Referencie 

Politici KSČ
Politici ČSSR
Poslanci česko-slovenského Federálneho zhromaždenia
Osobnosti z Bošáce
Členovia Ústredného výboru Komunistickej strany Česko-Slovenska
Never Gonna Give You Up

„Never Gonna Give You Up“ je skladba anglického speváka Ricka Astleyho, vydaná ako singel dňa 27. júla 1987. Text napísala a skladbu produkovala produkčná trojica Stock Aitken Waterman. Skladba bola vydaná ako prvý singel z jeho debutového albumu Whenever You Need Somebody. Stala sa medzinárodným hitom a v Spojenom kráľovstve sa na 1. mieste v rebríčku UK Singles Chart udržala päť týždňov. Takisto sa následne v spojenom kráľovstve stala najpredávanejším singlom roka. Skladba obsadila 1. miesta v rebríčkoch v ďalších 25 krajinách, vrátane Západného Nemecka a USA.

Počas udeľovania cien Brit Awards v roku 1988 vyhrala v kategórii Best British Single. Skladba je považovaná za signature song Ricka Astleyho a je často hraná v závere jeho koncertov.

Produkcia
Skladba „Never Gonna Give You Up“ bola nahraná v PWL Studios v Južnom Londýne. Basová linka skladby bola vytvorená pomocou digitálneho syntetizátora Yamaha DX7, kým bicie a zoradenie do postupnosti boli vytvorené cez elektronický hudobný nástroj Linn 9000. Medzi ďalšie nástroje, ktoré boli použité patria analógový syntetizátor Roland Juno 106 a nástroje Yamaha Rev5 a Rev7.

Zoznam skladieb
 7" singel
 „Never Gonna Give You Up“ (7" Vocal Mix) – 3:32
 „Never Gonna Give You Up“ (Instrumental) – 3:30

 12" maxi
 „Never Gonna Give You Up“ (Cake mix) – 5:46
 „Never Gonna Give You Up“ (Instrumental) – 6:19
 „Never Gonna Give You Up“ – 3:32
 „Never Gonna Give You Up“ (Escape to New York mix) – 7:01
 „Never Gonna Give You Up“ (Escape from Newton mix) – 6:23

 12" maxi
 „Never Gonna Give You Up“ (Cake mix) – 5:48
 „Never Gonna Give You Up“ (Instrumental) – 3:30
 „Never Gonna Give You Up“ – 3:32

 12" singel
 „Never Gonna Give You Up“ (Escape from Newton mix) – 6:30
 „Never Gonna Give You Up“ (Escape to New York mix) – 7:00

Zostava
Text a produkcia: Stock, Aitken & Waterman
Zvukár: Mark McGuire, Bill Gee, Mike Duffy, Jon Herroon
Riadenie pások: Burni Adams
Mixovanie:
Escape from Newton mix: Mixmaster Pete Hammond
Escape to New York mix: The Extra Beat Boys

Pozície v rebríčkoch

Referencie

Zdroj

Rick Astley
Single z 1987
Piesne z 1987
Dance-popové piesne
Debutové single
Virálne videá
Internetové mémy
Onaithos

Onaithos () bol starogrécky sochár.
 
Správu o sochárovi Onaithovi a jeho diele nám zanechal grécky cestovateľ Pausanias, ktorý po návšteve Olympie do svojej sprievodcovskej príručky po Grécku zaznamenal: „Iná socha Dia je umiestnená vedľa Kleosthenovho vozu, zmienim sa o nej v neskoršom rozprávaní (VI, 10); socha Dia je dar Megarčanov a vyhotovili ju bratia Fylakos a Onaithos a ich synovia. Nemôžem však povedať nič o ich veku ani o ich vlasti, ani o tom, u koho sa vyučili.“

Pausanias neskôr píše, že náklady na zhotovenie sochy Dia získali Gréci z koristi platajskej bitky (z roku 479 pred Kr.) Táto socha stála blízko juhovýchodného rohu Diovho chrámu, severne od múra Altidy.

Referencie a bibliografia 

 
Sochári starovekého Grécka
Real Music House

Real Music House je slovenské hudobné vydavateľstvo, založené v Bratislave v roku 2010.

Zoznam nosičov, ktoré boli produkované vo vydavateľstve Real Music House 
 Robert Pospiš & Martin Sillay - Príchody odchodov (2010)
 Ján Lehotský - Sám (2010)
 Nikolaj Nikitin - Personal Suite (2012)
 Peter Luha - Viaje Del Alma (2012)
 Erik Rothenstein - Blázni z Chelmu (2012)
 Nikolaj Nikitin - New Winter Stories (2012)
 Pressburger Klezmer Band - Tants Mit Mir (2012)
 Lento Ad Astra - Playing "Šach" with Mr.Bach (2013)
 Robert Pospiš & Martin Sillay - Doba (2013)
 Valér Miko - Príbehy (2013)
 Michaľ Motýl - Sunflowers (2013)
 Nikolaj Nikitin - Music for Boys and Girls Vol.1 (2013)
 Romanika - V hlbinách (2014)
 Juraj Griglák - Time to Fly (2014)
 Nikolaj Nikitin - Aram's Father LP (2014)
 Peter Martinček van Grob - Symphony No.2 & No.3 (2014)
 Polajka / Nikolaj Nikitin Ensemble feat. Miroslav Vitouš (2015)
 Erik Rothenstein - Rio Danubio (2015)
 Pressburger Klezmer Band - Tsvantsik Yorn (2015)
 Eva Šušková - secret Voice (2015)
 Lupták/Lenko/Bugala/Comendant/Dugovič - Uspávanky (2015)
 Robert Pospiš & Martin Sillay - Balady (2015)
 Nikolaj Nikitin (Dedicated to Martin Gerboc) - Slovak Sounds (2015)
 Jozef Vlk - Recycled (2016)
 Eva Šušková - secret Voice electric (2016)
 Nikitin/Pospiš/Sillay - Ján Cikker 105 (2016)
 Boris Lenko Works - ARWA (2016)
 ThebenBound - ThebenBound (2017)
 Nikolaj Nikitin / Ľuboš Šrámek - ALTAR (2017)
 Boris Bohó - Boris Bohó (2017)
 Valér Miko - In The Nature (2017)
 Polajka - Exodus (2017)
 Juraj Griglák & Company - Live in Martin (2017)
 Jozef Lupták - Free in One (2017)
 More Chassidic Songs (2017)
 James Harries - Supernova Sessions Vol.1 (2017)

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálne internetové stránky vydavateľstva

Vydavateľstvá na Slovensku
Hudba na Slovensku
Slovenské hudobné vydavateľstvá
Vodniatkovité

Vodniatkovité (Hydatellaceae) sú čeľaď patriaca do radu leknotvaré (Nymphaeales). V súčasnosti je známy len jediný rod vodniatka (Trithuria, syn. Hydatella), ktorý je veľmi podobný jednoklíčnolistovým rastlinám, medzi ktoré bol do roku 2009 zaraďovaný. Do rodu patrí asi 10 druhov rastúcich v Indii, Austrálii, na Tasmánii a Novom Zélande.

Charakteristika 
Zástupcovia rodu vodniatka sú jednoročné alebo trváce vodné byliny s úzkymi "trávovitými" listami nakopenými v ružici. Jednožilové listy sú pod vodou alebo vyčnievajú nad hladinu. Kvety sú achlamydeické, drobné, v súkvetí hlávka,
s jedinou tyčinkou a jediným vrchným piestikom. Plodom je nažka (camara).

Taxonómia 
V minulosti boli rozlišované 2 rody Trithuria a Hydatella, čo spôsobilo tiež odlišnosť mien medzi vedeckým názvom čeľade a typového rodu. Rod Hydatella bol však opísaný až v roku 1904, kým rod Trithuria už v roku 1859. Názov čeľade bol odvodený od prvého z nich. Neskôr keď došlo k zlúčeniu rodov, názov čeľade už sa podľa nomenklatorických pravidiel zmeniť nemohol.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 The Families of Flowering Plants: Hydatellaceae
 Angiosperm Phylogeny

Leknotvaré
Vodné rastliny
Chitón (staroveké Grécko)

Chitón () bol starogrécky spodný odev.

V starovekom grécku nepoznali spodnú bielizeň, okrem akejsi ženskej podprsenky a priesvitnej spodničky. V archaickom období ženy nosili peplos ale od klasického obdobia sa muži i ženy odievali väčšinou do chitónu, ktorý bol z obdĺžnikovej ľanovej alebo vlnenej látky.

Archaický peplos nebol nahradený okamžite a nosil sa aj keď už bol chitón (na Peloponéze sa nosil ešte v 5. storočí pred Kr.). Boli rôzne formy chitónu, medzi ktoré patril iónsky chitón vyrobený z obdĺžnikového kusa tkaniny s dvoma okrajmi prišitými k sebe do formy rúry, ktorý bol na ramenách a horných častiach paží zapnutý gombíkmi alebo niekoľkými malými sponkami. Prevísajúca látka sa vysúkala a v páse ju držal pásik (z látky či kože), čím sa vytvoril akýsi vak zvaný kolpos. Niekedy bol tiež priviazaný prekríženými šnúrkami vedúcimi od ramien k pásu.
 
 
Ženy okrem chitónu nosili niekedy priesvitnú spodničku a niečo ako podprsenku zvanú stetodesmos alebo tainia alebo tiež strofion. Bol to jednoduchý pás látky, ktorý zakryl prsia. Na vychádzky si na chitón obliekali himatión, čo bol dlhý plášť z ťažkej látky.
 
Mužský chitón sa v klasickom období podobal tomu ženskému. Tiež sa nosili rôzne typy iónskych chitónov a existovala aj mužská verzia dórskeho chitónu. Boli ale väčšinou kratšie bez prehybu, siahajúce len ku stehnám či kolenám a v ramenách boli zopnuté. Obmena dórskeho chitónu zvaný exómis (preč z ramena), bol zopnutý len na ľavom ramene a odhaľoval pravé rameno a hruď. Starší a bohatí mladší muži obvykle nosili dlhší chitón, ktorý siahal až po členky a bez opasku. Muži, ktorí sa venovali nejakej činnosti, nosili chitón dlhý po stehná (častejšie z vlny, ktorý bol teplejší a lacnejší). Do dlhého bieleho prepásaného chitónu sa obliekali vozataji (jazdci do krátkeho) počas jazdeckých pretekov, atléti pretekali nahí. Keď sa ochladilo i muži si na chitón obliekali himatión a príležitostne i šále a rôzne plášte.
 
Na vidieku roľníci (či otroci) často nosili odevy vyrobené zo zvieracej kože, akými boli difthera (kožený chitón) a spolas (kožené kabátce), a plášť z ovčej či kozej kože zvaných baité či sisyra, ktorý bol zhotovený i s chlpmi alebo vlnou.

Referencie a bibliografia 

Spoločnosť v starovekom Grécku
Odevy
Rožkatcotvaré

Rožkatcotvaré (Ceratophyllales) sú radom krytosemenných rastlín a zároveň sú považované za sesterskú vetvu pravých dvojklíčnolistových rastlín. Do radu patrí jediná čeľaď rožkatcovité (Ceratophyllaceae) s jediným druhom rožkatec (Ceratophyllum). Vo svete sa vyskytuje približne 6 druhov, z toho 2 na Slovensku.

Charakteristika 

Rožkatce sú trváce sladkovodné byliny, voľne sa vznášajúce vo vode (nie sú zakorenené v substráte). Namiesto koreňov sa niekedy astliny prichytávajú o podklad pomocou premenených bočných vetiev, ktoré nahrádzajú pravé korene. Listy sú v praslene, 1- až 4-krát vidlicovito rozvetvené, bez prílistkov. Kvety sú jednopohlavné, veľmi nenápadné, jednotlivé v pazuchách listov. Samčie a samičie kvety sa obvykle striedajú po praslenoch. Okvetie je drobné, na báze zrastené, zelené, s neustáleným počtom okvetných lístkov (5–10). Okvetie niekedy býva interpretované ako súbor listencov. V samčích kvetoch je 10 alebo viac tyčiniek. Peľové zrná sú inaperturátne. Semenník je vrchný, gyneceum je monokarpné s apikálnou placentáciou. Vajíčka majú len 1 integument. Plodom je oriešok, niekedy interpretovaný ako nažka. Na povrchu orieška sú časté výrastky. Semená majú veľké embryo s dužinatými klíčnymi listami, endosperm a perisperm chýba.

Taxonómia 

Rod rožkatec (Ceratophyllum) bol v minulosti považovaný za leknotvarú rastlinu (Cronquistov systém). V systéme APG IV. je považovaný za sesterskú vetvy pravých dvojklíčnolistových rastlín.

Referencie 

Vodné rastliny
Krytosemenné rastliny
Magnóliové
Miroslav Sopko

Mgr. Miroslav Sopko (* 25. január 1975, Michalovce) je slovenský učiteľ a politik. Od roku 2016 do roku 2020 bol poslancom Národnej rady SR.

Životopis 
V rokoch 19931998 vyštudoval na Pravoslávnej bohosloveckej fakulte a Fakulte humanitných a prírodných vied Prešovskej univerzity v Prešove odbor učiteľ občianskej náuky, náboženskej výchovy a etiky. Od roku 1998 je zamestnaný na Základnej škole s materskou školou v Zalužiciach. V rokoch 2002 až 2007 si doplnil kvalifikáciu o predmety dejepis a geografia na Fakulte humanitných a prírodných vied Prešovskej univerzity v Prešov a v rokoch 2006 - 2008 špecializovaným kvalifikačným štúdiom na Metodicko-pedagogickom centre v Prešove získal kvalifikáciu pre vyučovanie v predmete informatika. V roku 2010 sa stal členom Slovenskej komory učiteľov, kde v rokoch 2011 - 2016 pôsobil ako viceprezident. Je tvorcom webového portálu Občiankári.sk.

Politické pôsobenie 
Vo voľbách do NR SR v marci 2016 kandidoval na 9. mieste kandidátky hnutia OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (OĽANO), získal 6 734 preferenčných hlasov a získal mandát poslanca NR SR. V Národnej rade SR pôsobil ako člen Mandátového a imunitného výboru NR SR a Výboru NR SR pre vzdelávanie, vedu, mládež a šport.

Počas volieb do orgánov samosprávnych krajov, ktoré sa uskutočnili 4. novembra 2017, bol splnomocnencom volebnej koalície OĽANO, SaS, KDH a NOVA, ktorá podporila úspešného kandidáta Rastislava Trnku a získala v Košickom samosprávnom kraji 16 poslancov. V decembri 2017 sa stal podpredsedom poslaneckého klubu OĽANO.

Referencie

Externé odkazy 
 Web Miroslava Sopka
 Blog Miroslava Sopka na SME.sk
 Blog Miroslava Sopka na Denníku N
 Profil na stránke OĽaNO
 Profil na stránke NR SR

Slovenskí politici
Politici OĽaNO
Poslanci NR SR (2016 – 2020)
Slovenskí pedagógovia
Absolventi Fakulty humanitných a prírodných vied Prešovskej univerzity v Prešove
Osobnosti z Michaloviec
COM vetva

COM vetva (iné názvy: COM, (vetva/vývojová vetva) Celastrales-Oxalidales-Malpighiales; angl. COM-clade) je v novších systémoch taxón (klád) rosidových krytosemenný rastlín.  Tvoria ho tri rady; podľa latinských názvov týchto radov dostal taxón aj svoje meno: C = Celastrales (bršlencotvaré), O = Oxalidales (kysličkotvaré), M = Malpighiales (malpígiotvaré).

Systematika

Zaradenie v systéme 
Presné vývojové vzťahy medzi COM vetvou k inými taxónmi v rámci rosidov sú sporné. V súčasnosti (stavu okolo roku 2020):
 časť autorov zaraďuje COM vetvu do taxónu fabidy alebo ako sesterský taxón taxónu fabidy; 
 iná (zrejme väčšia) časť autorov ho naopak zaraďuje do taxónu malvidy alebo ako sesterský taxón taxónu malvidy; 
 iná časť autorov ho zaraďuje niekde medzi fabidy a malvidy. 
Pomerne rozšírený je názor, že COM vetva je výsledkom hybridizácie fabidov a malvidov.

APG IV zaraďuje COM vetvu do fabidov, ale na inom mieste v texte je poznámka "umiestnenie neisté".

Vnútorná systematika 
Systém vyzerá nasledovne:
COM vetva/(vetva) Celastrales-Oxalidales-Malpighiales:
rad kysličkotvaré (Oxalidales)
rad bršlencotvaré (Celastrales)
rad malpígiotvaré (Malpighiales)
Podľa systému APG IV uvedené tri rady spolu zahŕňajú 45 čeľadí.

COM vetva sa spravidla považuje za monofyletický taxón, ale v niektorých novších prácach sa ukazuje, že minimálne niektoré menšie časti COM vetvy (v jej súčasnom ponímaní) možno vývojovo patria úplne mimo tejto skupiny.

Presné vzájomné vzťahy troch radov, ktoré COM vetvu tvoria, sú sporné. Napríklad APG IV uvádza kysličkotvaré ako sesterský taxón malpígiotvarých (preto je aj názov celého taxónu utvorený v poradí C-O-M), ale novšie práce uvádzajú ako sesterský taxón malpígiotvarých bršlencotvaré.

Zdroje

Stevens, P. F. (2001 onwards). Angiosperm Phylogeny Website. Version 14, July 2017 [and more or less continuously updated since]." , prístup 13.3.2021
Angiosperm Phylogeny Group (2016), "An update of the Angiosperm Phylogeny Group classification for the orders and families of flowering plants: APG IV" (PDF), Botanical Journal of the Linnean Society, 181 (1): 1–20, doi:10.1111/boj.12385, prístup: 13.3.2021

Valencia-D J, Murillo-A J, Parra-O C, Neubig KM. 2020. Complete plastid genome sequences of two species ofthe Neotropical genusBrunellia(Brunelliaceae).PeerJ8:e8392 

COM
Karol Ľudovít Bádenský

Karol Ľudovít Bádenský (* 14. február 1755, Karlsruhe, Nemecko† 16. december 1801, Pforzheim) bol bádenský princ a následník bádenského markgrófstva.

Životopis 
Narodil sa ako syn Karola Fridricha a Karolíny Lujzy Hesensko-darmstadtskej, dcéry Ľudovíta VIII. Hesensko-darmstadského.

Bol popisovaný ako tlstý a chorľavý.

15. júla 1775 sa oženil so svojou sesternicou Amáliou Hesensko-darmstadtskou, dcérou Ľudovíta IX. Hesensko-darmstadského.

V roku 1801 navštívil spolu s manželkou ich dcéru Lujzu, ruskú cárovnu. Na spiatočnej ceste navštívili ešte dcéru Frederiku, švédsku kráľovnu. Tu dostal 15. decembra na zámku Gripsholm mozgovú porážku a po dvanásťhodinovom bezvedomí 16. decembra zomrel.

Deti 
 Katharina Amalie Christiane (* 13. júl 1776† 26. október 1823)  
 Karolína Frederika (* 13. júl 1776† 13. november 1841) ∞ 1797 bavorský kráľ Maxmilián I. Jozef (* 1756† 1825)
 Lujza (* 24. január 1779† 16. máj 1826) ∞ 1793 ruský cár Alexander I. (* 1777† 1825)
 Frederika Dorotea (* 12. marec 1781† 25. september 1826) ∞ 1797 švédsky kráľ Gustáv IV. Adolf (* 1778† 1837)
 Mária Alžbeta (* 7. september 1782† 29. apríl 1808) ∞ 1802 braunschweigský vojvoda Fridrich Viliam Braunschweigsko-wolfenbüttelský (* 1771† 1815)
 Karl Friedrich (* 13. september 1784† 1. marec 1785)
 Karol Ľudovít (* 8. jún 1786† 8. december 1818) ∞ 1806 Stéphanie de Beauharnais (* 1789† 1860)
 Vilhelmína Lujza (* 10. september 1788 † 27. január 1836) ∞ 1804 hesenský veľkovojvoda Ľudovít II. (* 1777† 1848)

Zomrel pred svojim otcom a tak nikdy nevládol, ale vďaka sobášom svojich detí je predkom členov mnohých európskych panovníckych rodov. K jeho potomkom patria aj rakúsky cisár František Jozef I. a jeho manželka Alžbeta Bavorská, ruský cár  Mikuláš II. a jeho manželka Alix Hesensko-darmstadtská a súčasní panovníci dánska kráľovná Margaréta II., švédsky kráľ Karol XVI. Gustáv, monacký knieža Albert II., belgický kráľ Filip, španielsky kráľ Filip VI. či Philip, vojvoda z Edinburghu, manžel britskej kráľovnej Alžbety II.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Princovia
Osobnosti z Karlsruhe
Neuquén (mesto)

Neuquén je hlavné mesto provincie Neuquén v Argentíne. Leží v centrálnej časti krajiny na sútoku riek Neuquén a Limay. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 231 198 obyvateľov (bez predmestí). V súčasnosti sa počet obyvateľov celej metropolitnej oblasti Neuquén udáva na 386 800 ľudí. Neuquén je tak najväčšie mesto celej Patagónie. Mesto bolo založené v roku 1904. Je najmladšie hlavné mesto provincie v Argentíne.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta

Mestá v provincii Neuquén
Paraná (mesto)

Paraná je hlavné mesto provincie Entre Ríos v Argentíne. Leží na východnom brehu rieky Paraná hneď oproti mestu Santa Fe. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 247 139 obyvateľov (bez predmestí). V súčasnosti sa počet obyvateľov celej metropolitnej oblasti Paraná udáva na 285 700 ľudí. Mesto bolo založené v roku 1730. V súčasnosti slúži ako významný riečny prístav, cez ktorý sú vyvážané produkty z celej oblasti.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta

Mestá v provincii Entre Ríos
La Rioja (mesto)

La Rioja je hlavné mesto provincie La Rioja v Argentíne. Leží v severozápadnej časti krajiny. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 178 872 obyvateľov (bez predmestí). V súčasnosti sa počet obyvateľov celej metropolitnej oblasti La Rioja udáva na 209 200 ľudí. Mesto bolo založené v roku 1591.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta

Mestá v provincii La Rioja
San Rafael (Mendoza)

San Rafael je mesto nachádzajúce sa v provincii Mendoza v Argentíne. Leží v centrálnej časti krajiny na jej západnom okraji. Je vzdialené 990 km západne od argentínskeho hlavného mesta Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 118 009 obyvateľov (bez predmestí). V súčasnosti sa počet obyvateľov mesta aj s predmestiami udáva na 130 000 ľudí. Mesto bolo založené v roku 1805. Je významným turistickým cieľom.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta

Mestá v provincii Mendoza
Karol Kristián Nasavsko-weilburský

Karol Kristián Nasavsko-weilburský (* 16. január 1735, Weilburg, Nemecko†28. november 1788, Münster-Dreisen) bol do roku 1753 nasavsko-weilburský gróf a od roku 1753 prvý nasavsko-weilburský knieža.

Životopis 
Narodil sa ako posledné dieťa, a jediný syn, grófa Karol Augusta a princeznej Augusty Frederiky Nasavsko-idsteinskej. 
Jeho učiteľom bol Charles de la Pottrie, ktorého poveril politickým vedením v čase svojej služby v nizozemskej armáde. Bol veľmi dobrým vojvodcom a o niekoľko rokov neskôr sa stal veliteľom nizozemskej jazdy. Od roku 1769 velil aj ako poľný maršal. Neskôr sa stal generálom nizozemskej pechoty a guvernérom Bergen op Zoom a Maastrichtu.

Titul grófa zdedil po svojom otcovi a neskôr sa mu podarilo zjednotiť svoje územie s územiami nasavsko-saarbrückenskými, nasavsko-usingenskými a nasavsko-dietzskými. Od roku 1753 bol oficiálne prvým kniežaťom nasavsko-šeilburským. Už ako gróf podporoval vznik dôchodkových fondov pre duchovných a učiteľov.

Zomrel v roku 1788 a jeho nasledovníkom sa stal jeho najstarší syn Fridrich Viliam (1788-1816). Ten neskôr vládol spoločne s bratrancom Fridrichom Augustom a po nich vládol syn Fridricha Viliama Viliam.

Manželstvo a potomkovia 
Dňa 5. marca 1760 sa v Haagu oženil s princeznou Karolínou Oranžský-Nassavskej, dcérou Viliama IV., princa oranžského. Spolu mali celkom 15 detí.
 Georg Wilhelm  (* 18. december 1760† 27. máj 1762)
 Wilhelm Ludwig (* 12. december 1761† 16. / 26. apríl 1770)
 Augusta Carolina (* 5. február 1764† 25. január 1802)
 Vilhelmína Lujza  (* 28. september 1765† 10. október 1837) ∞ 1786 knieža Heinrich XIII. Reuß-Greiz (* 1747† 1817)
 mŕtva dcéra (*/† 1767)
 Fridrich Viliam (* 25. október 1768† 9. január 1816) ∞ 1788 grófka Lujza Izabela z Kirchbergu (* 1772† 1827)
 Karolína Lujza (* 14. február 1770† 8. júl 1828) ∞ 1787 princ Karl Ludwig zu Wied (* 1763† 1824)
 Karl (*/† 1772)
 Karl Wilhelm (* 1. máj 1775† 11. máj 1807)
 Amália (* 7. august 1776† 19. február 1841) ∞ 
 1/ 1793 knieža Viktor II. Karl Friedrich Anhalt-Bernburg-Schaumburg-Hoym (* 1767† 1812)
 2/ 1813 barón Friedrich von Stein-Liebenstein zu Barchfeld (* 1777† 1849)
 mŕtve dieťa (*/† 1778)
 mŕtve dieťa (*/† 1779)
 Henrietta (* 22. apríl 1780† 2. január 1857) ∞ 1797 vojvoda Ľudovít Württemberský  (* 1756† 1817)
 Karl (*/† 1784)
 mŕtve dieťa (*/† 1785)

Po smrti manželky Karolíny sa pravdepodobne znovu oženil s Barbarou Giesen, avšak toto morganatické manželstvo nedokazujú žiadne dokumenty ani záznamy, je teda pravdepodobné, že nikdy neexistovalo.

Iné projekty

Externé odkazy 
  Karl Christian, Fürst zu Nassau-Weilburg (PDF; 2,9 MB)
  Tripota – Trierer Porträtdatenbank

Zdroj 

Nasavsko-weilburgská dynastia
Kolekcia (seriál)

Kolekcia () je francúzsko-britsko-americký dramatický seriál z prostredia módneho priemyslu. Seriál, produkovaný Amazon Studios, BBC Worldwide's Lookout Point, Federation Entertainment a France Télévisions, mal premiéru 2. septembra 2016.

Osemdielny seriál sa natáčal vo Walese, Francúzsku a v štúdiu Pinewood Studios v prvej polovici roka 2016.

Tvorca seriálu, Oliver Goldstick, bol výkonným producentom seriálu Škaredá Betty (Ugly Betty).

Obsadenie 
 Richard Coyle ako Paul Sabine
 Tom Riley ako Claude Sabine
 Mamie Gummer ako Helen Sabine
 Frances de la Tour ako Yvette
 Jenna Thiam ako Nina
 Max Deacon ako Billy Novak
 Alix Poisson ako Charlotte
 Alexandre Brasseur ako Victor
 Irène Jacob ako Marianne
 Poppy Corby-Tuech ako Dominique
 Bethan Mary James ako Juliette
 Sarah Parish ako Marjorie Stutter
 James Cosmo ako Jules Trouvier
 Michael Kitchen ako Lemaire
 Allan Corduner ako Bompard
 Stanley Townsend ako Stanley Rossi
 Michelle Gomez ako Eliette

Vysielanie 
V Austrálii mal seriál premiéru 14. marca 2017 na stanici BBC First. V Južnej Kórei sa seriál začal vysielať 30. júna 2017 na stanici KBS 1TV. V Rusku mal seriál premiéru 17. júna 2017 na stanici Channel One Russia. V USA mal premiéru 8. októbra 2017.

Série

Časti

1. séria (2016)

Referencie

Externé odkazy 
 
 Kolekcia na SerialZone
 
 Kolekcia na TV.com (po anglicky)
 Kolekcia na Allocine.fr (po francúzsky)

Britské televízne seriály
Francúzske televízne seriály
Dramatické televízne seriály
Komediálne televízne seriály
Historické televízne seriály
Televízne seriály z roku 2016
Morón (Buenos Aires)

Morón je mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží v severnej časti provincie Buenos Aires a východnej časti krajiny. Je predmestím hlavného mesta Argentíny Buenos Aires a tvorí tak súčasť tzv. Metropolitnej oblasti Buenos Aires (Gran Buenos Aires). Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 321 109 obyvateľov. Miesto bolo pôvodne osídlené miestnym indiánskym kmeňom Querandíov. Už v 16. storočí však oblasť začali osídľovať španielski kolonisti. V 17. storočí sa tu už nachádzala osada tvorená prisťahovalcami.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta

Mestá v provincii Buenos Aires
Barbara Kantorová

Barbara Kantorová (* 3. marec 1992) je slovenská zjazdová lyžiarka.

Kariéra 
Na Svetovej zimnej univerziáde v 2013 v talianskom Trentine získala striebornú priečku v kombinácii a v 2017 v Almaty získala 3. miesto v rovnakej disciplíne. V super G obsadila 5. miesto.

Je členkou LK Gerlach.

Olympijské výsledky  
Olympijské výsledky podľa štatistiky FIS:

V januári 2018 bola potvrdená jej účasť na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu.

V disciplíne Super G získala 35. miesto so stratou 4,19 s na víťazku Ester Ledeckú.

Osobný život 
Kantorová študuje na Lekárskej fakulte UPJŠ v Košiciach.

Referencie

Externé odkazy 
 Osobná stránka www.kantorova.sk

Slovenské alpské lyžiarky
Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2014
Alpskí lyžiari na Zimných olympijských hrách 2018
Osobnosti z Popradu
Rasputin (skladba)

„Rasputin“ je euro disco skladba z roku 1978 nemeckej skupiny Boney M., z ich albumu Nightflight to Venus. S melódiou podobnou druhej časti tureckej ľudovej piesne „Kâtibim“, je „Rasputin“ polo-biografickou skladbou o živote ruského mystika Grigorija Jefimoviča Rasputina. Rasputin bol priateľom a poradcom cára Mikuláša II.. Text skladby senzačne popisuje Rasputina ako playboya, mystrického liečiteľa a politického manipulátora.

Pozície v rebríčkoch

Verzia Turisas
Fínska folk metalová skupina Turisas nahrala coververziu skladby „Rasputin“, ktorú vydali ako singel dňa 21. septembra 2007 cez vydavateľstvo Century Media. Niekoľko rokov skupina hrala túto skladbu len naživo na koncertoch, avšak pre pozitívne ohlasy od fanúšikov nahrala neskôr aj štúdiovú verziu.

Zoznam skladieb
 „Rasputin“ – 3:56
 „Battle Metal“ – 4:23
Limitovaná edícia 7" obazového vinylu obsahuje skladbu „The Court of Jarisleif“ na strane B.

iTunes edícia:
 „Rasputin“ – 3:53
 „Rasputin (Heavy Demo Version)“ – 3:53
 „Rasputin (Instrumental)“ – 3:51

Personnel
 Mathias Nygård – vokály, orchestrálne programovanie a klávesy
 Jussi Wickström – gitara
 Tude Lehtonen – bicie a perkusie
 Olli Vänskä – husle
 Hannes Horma – basová gitara
 Lisko – akordeón

Referencie

Zdroj

Single z 1978
Single z 2007
Piesne Boney M.
Single Atlantic Records
Punta del Este

Punta del Este je mesto v Uruguaji. Leží na juhovýchode krajiny pri pobreží Atlantického oceánu. Nachádza sa v departmente Maldonado. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 9 277 obyvateľov. Na severe od Punta del Este leží mesto Maldonado, ktoré je sídlom departmentu. Je vzdialené približne 140 km od hlavného mesta Montevideo. Punta del Este je najvýznamnejším dovolenkovým rezortom v Uruguaji a patrí medzi najnavštevovanejšie dovolenkové destinácie v Južnej Amerike. V celej oblasti okolo Punta del Este žije približne 200 000 ľudí, no počas dovolenkovej sezóny sa počet obyvateľov oblasti zvyšuje až na viac ako 600 000 ľudí. Iba z Argentíny príde každý rok viac ako jeden milión turistov. Z Brazílie viac ako 300 000, Európy približne 100 000 a skoro 60 000 zo Severnej Ameriky. Punta del Este býva nazývané aj ako Monako juhu, či perla Atlantiku. Býva preto často porovnávané s najlepším dovolenkovými rezortmi v Severnej Amerike, či Európe. 

Mesto Punta del Este bolo formálne založené v roku 1907. Počiatky mesta siahajú do roku 1829, kedy tu bola založená osada Villa Ituzaingó.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Samospráva a informácie pre turistov
 Informácie pre turistov

Mestá v Uruguaji
Tacuarembó (mesto)

Tacuarembó je mesto v Uruguaji. Leží na severe centrálnej časti štátu. Mesto je sídlom departmentu Tacuarembó. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 54 755 obyvateľov. Je tak ôsmym najväčším mestom Uruguaja z hľadiska počtu obyvateľov. Tacuarembó je vzdialené približne 113 km južne od mesta Rivera a 390 km severne od hlavného mesta Montevideo. Mesto je známe pre svoj potravinársky priemysel, v okolí je rozšírený chov hovädzieho dobytka a poľnohospodárstvo.

Mesto Tacuarembó bolo založené v roku 1832 na rozkaz prezidenta Uruguaja. Samotné mesto založil dôstojník Bernabé Rivera. Prvá osada sa nazývala San Fructuoso. Svoj súčasný názov dostalo mesto v roku 1912 po miestnej rieke.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta

Mestá v Uruguaji
Florida (Uruguaj)

Florida je mesto v Uruguaji. Leží v centrálnej časti krajiny. Mesto je sídlom departmentu Florida. Pri sčítaní ľudu v roku 2011 malo mesto 33 639 obyvateľov. Je tak pätnástym najväčším mestom Uruguaja z hľadiska počtu obyvateľov. Mesto je vzdialené približne 100 km severne od hlavného mesta Montevideo. Východnú a južnú hranicu mesta tvorí malá rieka Santa Lucía Chico.

Mesto Florida bolo založené v roku 1809. 25. augusta 1825 tu bola vyhlásená nezávislosť Banda Oriental (teda Uruguaja) na Španielsku. Štatút mesta získala Florida v roku 1894.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka mesta

Mestá v Uruguaji
Lyžičiar biely

Lyžičiar biely (Platalea leucorodia) je ibisovitý vták. Sú známe štyri poddruhy: P. l. leucorodia, P. l. major, P. l. balsaci a P. l. archeri. Fragmentovane obýva vodné biotopy (rieky, močiare) od Európy po južnú a východnú Áziu a sever Afriky.  Populácie z miernych oblastí migrujú. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov lyžičiar biely patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie nie je známy, stavy v Európe stúpajú.

Opis 
Tento vták meria 8090 cm, perie má biele, lyžicový zobák tmavý so žltou špičkou. Počas doby rozmnožovania majú lyžičiare žlté znaky aj na krku a vyvinie sa výrazná „čuprina”. Potravu (napr. bezstavovce) vyberá z plytkej vody rýchlymi pohybmi lyžicovým zobákom.

Výskyt a stav na Slovensku 
Na Slovensku je možné nájsť aj väčšie skupiny (max 204 vtákov), hniezdi ich tu však do 32 párov.

Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 0 - 35. Trendy neboli stanovené, nakoľko ide novohniezdiaci a fluktuujúci druh. Ekosozologický status v roku 1995 E - ohrozený druh. V roku 1998 EN:B1 - ohrozený. V roku 2001 EN - ohrozený. V roku 2014 EN D - silne ohrozený. Európsky ochranársky status SPEC2 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia E - ohrozený druh.

Hniezdenie 
Lyžičiar biely hniezdi v kolóniách v nadmorskej výške do 450 m. Do hniezda na strome (napr. dub) samica nakladie zvyčajne 34 (najviac 7) vajec. O mláďatá sa rodičia starajú 68 týždňov, úspešnosť chovu znižuje vysoká hladina vody.

Ochrana 
Lyžičiar biely je z globálneho pohľadu najmenej ohrozený druh. Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 4610 € (Vyhláška MŽP č. 579/2008 Z.z.).

Galéria

Referencie

Iné projekty 

 

Ibisovité
Najmenej ohrozené druhy
Vtáky na Slovensku
Majstrovstvá Ázie vo futsale 2018

Majstrovstvá Ázie vo futsale 2018 bol v poradí 15. turnaj majstrovstiev Ázie vo futsale, ktoré organizuje Ázijská futbalová konfederácia (AFC). Konal sa v dňoch od 1.11. februára 2018 v Novom Tchaj-peji a Tchaj-peji, na Taiwane, za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Mjanmarska. Titul obhájil , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .

Organizátor 
Taiwan získal právo organizovať kontinentálny turnaj po rozhodnutí Komisie futsalu a plážového futbalu AFC a ratifikácii Výkonneho výboru AFC v júli 2017. Taiwan mal pôvodne organizovať turnaj už v roku 2016. Dejiskami turnaja boli 2 arény: Xinzhuang Gymnasium a University of Taipei Gymnasium.

Kvalifikácia

Nasadenie do výkonnostných skupín 
Žrebovanie skupín, ktoré prebehlo 12. decembra 2017, bolo rozlosované z nasledovných výkonnostných košov:

Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom futsalovom rebríčku vo februári 2018.

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Skupina D

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Ázijskej futbalovej konfederácie 
 Oficiálna stránka Taiwanskej futbalovej asociácie

Zdroje 
 Majstrovstvá Ázie 2018 na stránke Ázijskej futbalovej konfederácie 
 Majstrovstvá Ázie 2018 na stránke futsalplanet.com 
 Majstrovstvá Ázie 2018 na stránke the-sports.org 

Futsal v 2018
Majstrovstvá Ázie vo futsale
Futsal
Reprezentatívny zoznam nehmotného kultúrneho dedičstva Slovenska

Reprezentatívny zoznam nehmotného kultúrneho dedičstva Slovenska je súpisom významných prvkov a praktík nehmotného kultúrneho dedičstva Slovenska.  

Zápis do reprezentatívneho zoznamu predstavuje ocenenie týchto mimoriadnych prvkov a praktík, ktoré sú uznávané spoločnosťami, komunitami a jednotlivcami a existujú v súlade s univerzálne prijatými princípmi ľudských práv, rovnosti, podpory a vzájomnej úcty medzi kultúrnymi spoločenstvami. Prvky jestvujú v súlade s prostredím a historickým ukotvením spoločenstiev a poskytujú im pocit kontinuity a identity. Zároveň podporujú kultúrnu rozmanitosť a tvorivosť. 

Vytváranie Reprezentatívneho zoznamu nehmotného kultúrneho dedičstva Slovenska predstavuje základný stupeň tvorby Reprezentatívneho zoznamu nehmotného kultúrneho dedičstva ľudstva. (Iba tie prvky, ktoré sú v ňom zapísané, sa môžu uchádzať o zápis do Zoznamu nehmotného svetového dedičstva ľudstva UNESCO)

Zoznam 
V súčasnosti obsahuje tieto prvky: 
 Fujara a jej hudba
Radvanský jarmok
 Aušusnícke služby špaňodolinských baníkov
 Terchovská muzika
 Tradičné ručné zvonenie na zvony a funkcia zvonárov na Slovensku
 Čičmianske ornamenty
 Banskoštiavnický Salamander
 Tradičné bábkarstvo na Slovensku
 Gajdy a gajdošská tradícia na Slovensku
 Modrotlač
Horehronský viachlasný spev
Tylová paličkovaná čipka Myjavskej pahorkatiny
 Vajnorský ornament
 Chov plemena Lipican v Topoľčiankach
 Drevené vyrezávané kríže na Podpoľaní
Modranská Majolika
 Fujara Trombita
 Drotárstvo  (aktualizované vo februári 2018)

Referencie 

Kultúra na Slovensku
Kultúrne dedičstvo
Slovenské zoznamy
Alotau-Sideiská diecéza

Alotau–Sideiská diecéza () je rímskokatolícka diecéza na Papue-Novej Guinei. Ako sufragánna diecéza spadá pod Port Moresbskú arcidiecézu, avšak priamo podlieha pod Kongregáciu pre evanjelizáciu národov (lat. Congregatio pro Gentium Evangelizatione). Biskupstvo má katedrálu Božského Srdca Ježišovho v meste Alotau v Provincii Milne Bay.

História 
Bola erigovaná 13. júna 1946 ako Apoštolská prefektúra Samarai, na území oddeleného od vtedajšieho Apoštolského vikariátu Papuy. Povýšená bola 11. novembra 1956 na Apoštolský vikariát z Samarai, čím vznikol nárok na titulárneho biskupa. Dňa 15. novembra 1966 bola povýšená na diecézu (Alotauská diecéza) a 28. apríla 1975 bola premenovaná na Alotau–Sideiskú diecézu.

Erb 
Ako všetky diecézy na Papue-Novej Guinei, ani táto diecéza nemala vlastný erb. Diecézny biskup Mons. Rolando Santos začal rokovania so slovenským heraldikom Marekom Sobolom o podobe diecézneho erbu. Nový erb bol prijatý v roku 2016. Sobola vytvoril tiež erb Mons. Santosa.

Diecézni ordinári 
 † Francis John Doyle MSC (18. máj 1951 – 7. marec 1970)
 Desmond Charles Moore MSC (7. marec 1970 – 25. jún 2001)
 Francesco Panfilo SDB (25. jún 2001 – 18. marec 2010)
 Rolando Crisostomo Santos CM od 6. apríl 2011 –

Referencie

Externé odkazy 
Oficiálna stránka diecézy

Rímskokatolícke diecézy v Papui-Novej Guinei