joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bieluha žltobiela

Bieluha žltobiela (iné názvy pozri nižšie; lat. Delphinapterus leucas, zastarano: Delphinus leucas) je jediný recentný druh z rodu bieluha (Delphinapterus) z čeľade narvalovité (Monodontidae). Je to morský cicavec.

Názvy
Slovenské názvy tohto druhu sú: bieluha žltobiela, bieluha morská, bieluha severná, beluha morská, beluha severná, bieluha, beluha,  beluga, bieluga, biela veľryba, [asi nesprávne] veľryba biela, neformálne morský kanárik.

V ruštine sa dnes Delphinapterus leucas nevolá b(i)eluga (белуга), ale b(i)elucha (белуха); b(i)eluga je totiž v dnešnej ruštine vyza veľká. Do 19. storočia sa však druh Delphinapterus leucas v ruštine volal skôr b(i)eluga a významné slovníky z konca 19. a prvej polovice 20. storočia ešte uvádzajú, že síce spisovný názov znie b(i)elucha, ale regionálne alebo nesprávne sa používa názov b(i)eluga. V ustálenom spojení "reveť b(i)elugoj" (=doslova: revať ako bieluha [žltobiela], t.j. extrémne silno) je však v ruštine dodnes tvar b(i)eluga..

Opis 
Bieluha žltobiela dorastá dĺžky okolo 4,5 metra, občas sa vyskytnú exempláre aj 6 metrov dlhé. Samce bývajú o niečo väčší než samice. Hmotnosť dospelých jedincov býva 1 000 – . Sfarbenie tela závisí na veku zvieraťa. V mladosti sú bieluhy tmavo šedé, časom dostáva ich koža stále svetlejší odtieň, až sa zmení v smotanovo bielu, čo býva asi v piatom roku veku. Na rozdiel od iných veľrýb dokáže hýbať hlavou, pretože nemá zrastené krčné stavce. Vyznačuje sa taktiež krátkymi čeľusťami s malým množstvom zubov. Žalúdok je päťdielny a obsahuje tri slepé vaky.

Výskyt a spôsob života 
Bieluha je typickým obyvateľom studených arktických morí Severnej Ameriky a Eurázie. Zdržuje sa predovšetkým v pobrežných vodách a odtiaľ často tiahne aj proti prúdu veľkých riek. Len výnimočne sa zatúlajú južnejšie, v roku 1966 bola bieluha pozorovaná na Rýne blízko Bonnu.

Bieluhy žijú v malých skupinách, najčastejšie to bývajú stádočka zložené zo samice a niekoľkých mláďat rôzneho veku. Samce žijú zvlášť a k samičím stádam sa pripájajú len v dobe rozmnožovania. Hlavnou potravou bieluh sú ryby v menšej miere väčšie druhy kôrovcov, mäkkýšov a ďalších bezstavovcov. Bieluha je zapísaná v Červenej knihe ohrozených druhov.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 časopis ABC

Narvalovité
Takmer ohrozené druhy
Chorvátska kuna

Chorvátska kuna je platidlo, ktoré sa používa v Chorvátsku. V novodobej histórii sa do obehu dostala v júni 1994, kedy nahradila chorvátsky dinár. Kuna predtým už existovala počas druhej svetovej vojny, kedy štát Juhoslávia fakticky neexistoval.

ISO 4217 kód kuny je HRK, jedna kuna sa delí na 100 lipa. Kurz k euru je fixovaný na 7,35 HRK = 1 EUR. 1. januára 2023 nahradí chorvátsku kunu euro, ktoré sa stane zákonným platidlom na základe pričlenenia Chorvátska do Eurozóny.

Mince: 1, 2, 5, 10, 20, 50 lipa, 1, 2, 5 kn

Bankovky: 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500, 1000 kn

Iné projekty 

Ekonomika v Chorvátsku
Meny v Európe
Jersild proti Dánsku

Jersild proti Dánsku (1994) bol spor prerokúvaný pred Európskym súdom pre ľudské práva, rozhodnutie súdu bolo zverejnené 23. septembra 1994 a bolo uznané porušenie Dohovoru o ľudských právach zo strany Dánska, išlo konkrétne o slobodu prejavu.

Opis sporu 
V  spore Jersild proti Dánsku (1994)  bol sťažovateľom dánsky novinár Jens Olaf Jersild, zamestnanec dánskej vysielacej spoločnosti (Danmarks Radio), ktorý v programe Sunday News Magazine (Søndagsavisen) odvysielal zostrihaný záznam interview s členmi „zelených búnd“ („grønjakkerne“), rasistickej organizácie z  Østerbre v Kodani. V uvedenom zostrihu odzneli slová ako: „... len si zober obrázok gorily a pozri sa na černocha človeče, je to tá istá telesná štruktúra, všetko, čelo a všetky tieto veci…“, „…neger nie je ľudská bytosť, je to zviera, podobne ako všetci ostatní cudzí robotníci, Turci, Juhoslovania, hocako sa volajú...“, „…nemáme radi, keď hovoria svojim hula-hula jazykom…“ Za odvysielanie uvedeného zostrihu, ktorý bol následne kriticky okomentovaný, bol sťažovateľ odsúdený na základe § 266 písmena b, v spojení s § 23 dánskeho Trestného zákona  na zaplatenie pokuty vo výške 1000 dánskych korún z dôvodu napomáhania šíreniu rasistických názorov. Uvedený trest bol následne potvrdený Vysokým súdom východného Dánska ako aj Najvyšším súdom. Novinár namietal porušenie článku 10 Dohovoru.

Európsky súd pre ľudské práva rozhodol, že rasistické názory troch mladíkov, členov „zelených búnd“, nespadajú pod ochranu Dohovoru, zároveň však pomerom 12:7 rozhodol, že potrestanie novinára za to, že pomohol rozširovať výroky iných by vážne ohrozilo prínos tlače k rozprave nad otázkami verejného záujmu. Na základe celkovej analýzy prípadu tiež Súd dospel k záveru, že novinár nemal rasistický úmysel a v relácií sa svojim postojom zásadne vymedzoval proti rasistickým názorom napríklad jasným vymedzením organizácie ako „skupiny extrémistickej mládeže“. Na základe uvedeného bolo konštatované, že Dánske kráľovstvo porušilo článok 10 Dohovoru.

Externé odkazy 
Jersild versus Denmark (anglicky) 
Michal Drotován: Sloboda prejavu v európskom a americkom práve

Prípady Európskeho súdu pre ľudské práva
Ľudské práva
Žurnalistika
Ochrana životného prostredia

Ochrana životného prostredia alebo zriedkavo environmentálna ochrana sú (podľa zákona č. 17/1992 Zb.)  činnosti,  ktorými  sa predchádza znečisťovaniu alebo poškodzovaniu životného prostredia alebo sa toto znečisťovanie alebo   poškodzovanie obmedzuje a odstraňuje. Zahŕňa ochranu jeho jednotlivých zložiek alebo konkrétnych ekosystémov a ich vzájomných väzieb, ale aj ochranu životného prostredia ako v celku.

Termín sa často nesprávne zamieňa s termínmi ekológia a ochrana prírody.

Definícia
Ukážky definící termínu ochrana životného prostredia:
činnosti,  ktorými  sa predchádza znečisťovaniu alebo poškodzovaniu životného prostredia alebo sa toto znečisťovanie alebo   poškodzovanie obmedzuje a odstraňuje. Zahŕňa ochranu jeho jednotlivých zložiek alebo konkrétnych ekosystémov a ich vzájomných väzieb, ale aj ochranu životného prostredia ako celku. (zákon č. 17/1992 Zb.)
 opatrenia a riadiace prvky na zabránenie škôd na životnom prostredí a zabránenie jeho degradácie, vrátane trvalej udržateľnosti živých zdrojov v ňom. 
všetky verejné a súkromné opatrenia na ochranu a udržanie prirodzeného ľudského životného prostredia a jeho súčastí 
súhrn ľudskej činnosti na ochranu, zabezpečenie, zaručenie, usporiadanie, zachovanie, udržanie, starostlivosť o, podporu, formovanie, rozvíjanie, zlepšovanie, reprodukciu a obnovu prirodzených základov života človeka. 
súhrn opatrení, ktoré sú potrebné na odstránenie vzniknutých poškodení ľudského zdravia alebo sociálnych funkcií alebo na zabránenie a zmenšenie očakáva(teľ)ných poškodení ľudského zdravia alebo sociálnych funkcií, spôsobených faktormi nepriateľskými voči životu alebo stavmi nášho prirodzeného (a ľudskými zásahmi zmeneného) životného prostredia. (medicínska definícia) 
akákoľvek činnosť na udržiavanie alebo obnovenie kvality environmenálnych médií prostredníctvom zabránenia emisií škodlivín látok alebo zníženia prítomnosti znečisťujúcich látok v environmentálnych médiách. Môže pozostávať z(o): (a) zmien vlastností tovarov a služieb, (b) zmien v štruktúrach spotreby, (c) zmien vo výrobných technikách, (d) spracovaní alebo zneškodnení zvyškov v osobitných zariadeniach na ochranu životného prostredia, (e) recyklácie, a (f) zabraňovania degradácii krajiny a ekosystémov.

Druhy 
Ochrana životného prostredia sa delí na :
 všeobecná ochrana prostredia - ochrana ovzdušia, pôdy, vody a pod.
 špeciálna ochrana prírody - ochrana významných častí prírody, napr. rastlín, živočíchov, chránených území a pod.
 ochrana kultúrnych pamiatok - ochrana diel, ktoré majú historickú, kultúrnu a umeleckú hodnotu

Referencie

Externé odkazy 
 http://fel.utc.sk/ktebi/new/predmety/ZE/material/08.pdf
 http://www.upjs.sk/public/media/1084/Zbornik_20.pdf

Životné prostredie
Environmentalistika
Hromové

Hromové () je vysoký ale nevýrazný vrch Malej Fatry. Nachádza sa v Krivánskej časti pohoria v jej hlavnom hrebeni, približne  južne od Terchovej. Z vrcholu je ďaleký kruhový výhľad.

Poloha 
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v strednej časti geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej najatraktívnejšej časti Krivánske Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územie obcí Terchová a Šútovo. Najbližšími vrcholmi v hlavnom hrebeni je juhozápadne ležiaci Chleb () a severovýchodne situovaný južný vrchol Stien (). Juhovýchodne susedí vrch Úplaz ().

Opis 
Skalnato-lúčnatý vrch v strednej časti hlavného hrebeňa Krivánskej Fatry je štvrtým najvyšším v celom pohorí. Hlavný hrebeň zo severovýchodného smeru vedie z dvojvrcholu Steny () cez sedlo za Hromovým a pokračuje juhozápadným smerom cez Chleb () do Snilovského sedla (). Na jeho vrchole sa nachádzajú vápencové skaliská a veľká časť vrchu je bohatá na vápnomilnú a vysokohorskú vegetáciu. Svahy smerom k Vrátnej doline sú lavinózne. Severné svahy odvodňujú prítoky Varínky, južné svahy odvádzajú vodu Úplazným potokom cez Šútovský potok priamo do Váhu. Na jeho severných a západných svahoch sa rozprestiera Národná prírodná rezervácia Chleb, ktorá je súčasťou Národného parku Malá Fatra.  

Počas merania pomocou systému GNSS (Globálny navigačný satelitný systém) a metódy RTK bola v roku 2017 zistená nadmorská výška vrcholu

Výhľady 
Skalnatý vrchol Hromového bez vyššej vegetácie umožňuje výborný kruhový výhľad na široké okolie. Jedinou výnimkou je západný smer, ktorý je sčasti zatienený dominantným Veľkým Kriváňom. Pozorovať možno väčšinu okolitých vrchov Krivánskej Fatry i vrcholy Martinských holí. Výborne viditeľné sú aj Žilinská a Turčianska kotlina, Chočské vrchy a Kysucká vrchovina. Pri vhodných podmienkach sa na horizonte objavujú vrchy Západných a Nízkych Tatier, Veľkej Fatry, Vtáčnika, Oravskej Magury, Javorníkov a pohraničné pásmo Kysuckých, Oravských a Moravsko-sliezskych Beskýd.

Prístup 
 po  červenej značke hlavným hrebeňom:
 z vrchu Steny cez sedlo za Hromovým
 zo Snilovského sedla cez Chleb
 po  zelenej trase:
 od chaty Vrátna cez Snilovské sedlo
 zo Šútova okolo chaty pod Chlebom a cez sedlo za Hromovým

Referencie

Pozri aj 
 Krivánska Fatra
 Zoznam vrcholov v Malej Fatre
 Národná prírodná rezervácia Chleb

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy v Malej Fatre
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Žilina
Vrchy v okrese Martin
Pieris vihorlatensis

Pieris vihorlatensis (Moucha, 1956) je sporný druh motýľa z čeľade mlynárikovité (Pieridae).

Niektorí autori ho považujú za poddruh mlynárika horského (Pieris bryoniae vihorlatensis Moucha, 1956), ktorý samotný je tiež sporným druhom a považuje sa za poddruh mlynárika repkového (Pieris napi).

Opísal ho v roku 1956 známy český entomológ Jozef Moucha. Tento taxón, ktorý sa vyskytuje prakticky na celom území pohoria Vihorlat, sa vyznačuje u samičiek letnej generácie intenzívnym fialovým lesklým odtieňom čiernej kresby na predných krídlach a máva pravidelne do roka dve generácie a niekedy aj čiastočne tretiu generáciu. Bol opísaný uvedeným autorom v práci: "Bělásek horský (Pieris bryoniae O.) v Karpatech", ktorý bol vydaný v Časopise Slezského musea = Acta musei Silesiae, Series A, V., na stranách 119 až 122.

Zdroje informácií o taxóne 
 http://www.catalogueoflife.org/annual-checklist/show_species_details.php?record_id=1001199
 http://www.pieris.ch/diagnostik/s_bryoniae_01.html
 Moucha, J.: 1956, Bělásek horský (Pieris bryoniae O.) v Karpatech. Časopis Slezského musea - Acta musei Silesiae, Series A, V.: p. 119-122. 
 Moucha, J.: 1958, Pieris napi L. und Pieris bryoniae O. im Vihorlat – Gebirge (Lep., Pieridae). Acta Entomologica Musei Nationalis Pragae, XXXII (492): p. 91-100.
 Moucha, J.: 1972, Sbíráme motýly. Práce, Nakl. Delfín, Praha, p. 83.
 Leiblinger, V.: 2002, Výskyt a rozlíšenie podobných druhov Artogeia napi a Artogeia bryoniae. In: Entomologický magazín Hmyz, 4/2002: p. 72-75 + 31 fareb. obr. + bibliografia.
 http://www.nhm.ac.uk/jdsml/research-curation/research/projects/lepindex/detail.dsml?TaxonNo=179840.0

Mlynárikovité
Európska cesta 8

Európska cesta 8 (E8) je európska cesta, ktorá prechádza v smere zo severu na juh cez Nórsko a Fínsko. E8 je 1410 km dlhá, začína v meste Tromsø v Nórsku a končí vo fínskom meste Turku. V rokoch 1965 – 1992 bol úsek Kilpisjärvi – Tornio označený ako E78.

Priebeh 
Vo Fínsku cesta E8 kopíruje trasu fínskych štátnych ciest:
 štátna cesta 21: Kilpisjärvi - Tornio
 štátna cesta 29: Tornio - Keminmaa
 štátna cesta 4: Keminmaa - Liminka
 štátna cesta 8: Liminka - Turku

Trasa 
  Nórsko
 Tromsø – Nordkjosbotn – Skibotn

  Fínsko
 Kilpisjärvi – Karesuando – Muonio – Tornio – Keminmaa – Kemi – Oulu – Liminka – Raahe – Kalajoki – Kokkola – Vaasa – Pori – Rauma – Turku

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Webkamera na fínskej ceste číslo 21 pri obci Kilpisjärvi

8
Mamma Mia!

Mamma Mia! je muzikál s piesňami skupiny ABBA, ktorý napísala britská dramatička Catherine Johnsonová.

Na príprave muzikálu sa od počiatku zúčastňovali Björn Ulvaeus a Benny Andersson, členovia skupiny ABBA, ktorí zložili pôvodnú hudbu. Anni-Frid Lyngstad patrila medzi finančných producentov, Agnetha Fältskog projekt podporila účasťou na švédskej premiére.

Iné projekty 

Britské muzikály
ABBA
Európska cesta 127

Európska cesta číslo 127 v plnej svojej dĺžke 1237 kilometrov kopíruje ruskú a kazašskú cestu M38. Začína v meste Omsk, pokračuje cez Irtyš, Čerlak, Kačiry, Kokpekty až na čínske hranice pri obci Majkapčigaj.

Iné projekty 

127
Európska cesta 15

Európska cesta 15 (E15) je európska cesta vedúca z Inverness v Škótsku, cez Spojené kráľovstvo, Francúzsko, do Algeciras v Španielsku. Je dlhá 3 610 km.

Priebeh
V Škótsku sa E15 začína cestou A9 v meste Inverness, ďalej pokračuje cez Perth, kde sa napája na M90 smerom na Edinburgh. V Edinburghu sa napája na 68 do Newcastle upon Tyne, odtiaľ pokračuje po A1 cez Doncaster do Londýna a ďalej pokračuje po M20 do mesta Dover. 

Medzi mestami Dover a Calais, cez Lamanšský prieliv, vedie E15 cez Eurotunel. 

Vo Francúzsku vedie E15 cez mestá Calais, Paríž, Lyon, Marseille, Orange a Narbonne. V Španielsku vedie cez mestá Girona, Barcelona, Tarragona, Castellón de la Plana, Valencia, Alicante, Murcia, Almería, Malaga a končí v meste Algeciras.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

15
Česká biskupská konferencia

Česká biskupská konferencia či ČBK (česky: Česká biskupská konference) je zhromaždenie katolíckych biskupov Českej republiky.

Predsedovia 
 Miloslav kardinál Vlk (1993–2000)
 Jan Graubner (2000–2010)
 Dominik Duka (2010–2020)
 Jan Graubner (od 2020)

Aktuálne zloženie 
 Rímskokatolícki biskupi

 Gréckokatolícki biskupi

Externé odkazy 
 Česká biskupská konference, oficiální stránky

 
Rímskokatolícka cirkev v Česku
Biskupské konferencie
Zoznam objektov s prívlastkom „naj“ na Slovensku

Najstaršia erbová listina: udelenie erbu mestu Košice Ľudovítom Veľkým z Anjou (1369).
 Najstarší výraz Slovák: v diele Hungarorum ako „Zlowachko“ (1488).
 Najstaršie periodikum: Nová Posoniensia (Bratislavské noviny) Mateja Bela z Očovej (1721).
 Najstaršia univerzita: Universitas Istropolitana (nesprávne uvádzaná ako  Academia Istropolitana) v Bratislave (1465).
 Najstaršia vysoká škola banská v Európe: v Banskej Štiavnici (1763).
 Najstaršia detská hračka v Európe: vozík z doby bronzovej (1600 pred Kr.) z Nižnej Myšle.
 Najstaršia soška: Moravianska Venuša (20 000 pred Kr.) nájdená v Moravanoch (1967).
 Najväčší zlatý poklad: 2390 zlatých mincí, 3 medaily a reťaz; Košice (1935).
 Najvyššie položený hrad: Liptovský hrad ().
 Najstarší kostol v strednej Európe: Kostol sv. Margity Antiochijskej, Kopčany (najneskôr v 9. storočí, obdobie Veľkej Moravy)
 Najstarší drevený kostol: kostol sv. Františka z Assisi (Drevená sakrálna architektúra na Slovensku) v Hervartove pri Bardejove (15./16. st.).
 Najväčší drevený kostol: v Palúdzke z r. 1774 (dl. , vys. , pojme 6000 ľudí). (Drevená sakrálna architektúra na Slovensku)
 Najšikmejšia stavba: Hodinová veža v Banskej Bystrici; , vychýlená o .
 Najvyšší vyrezávaný oltár v Európe: oltár Majstra Pavla z Levoče ().
 Najdlhšie činná mincovňa v Európe: Mincovňa Kremnica (zal. 1328).
 Najrozsiahlejší podzemný systém: Demänovská jaskyňa ().
 Najhlbšia priepasť: Javorová priepasť ().
 Najhlbšia jaskyňa: Starý hrad v Nízkych Tatrách ().
 Najdlhšie zdokumentovaná jaskyňa: Dračia ľadová v Demänovskej doline (prvý popis z r. 1299).
 Najstaršie kresby: v Posvätnej chodbe jaskyne Domica (6000 rokov).
 Najdlhšie elektricky osvetlená jaskyňa na svete: Dobšinská ľadová jaskyňa (1896).
 Najdlhšie prístupná jaskyňa: Jasovská jaskyňa (1846).
 Najväčší kvapeľ: Kvapeľ rožňavských jaskyniarov (vys. ) – Krásnohorská jaskyňa v Slovenskom krase.
 Najstaršie chránené územie: vysokotatranská Kvetnica vo Velickej doline (1876).
 Najstaršie lesnaté chránené územie: Dobročský prales pri Čiernom Balogu (1913).
 Najväčšia vyhasnutá sopka: Štiavnický stratovulkán (priemer kaldery ).
 Najväčšie a najhlbšie prírodné jazero: Veľké Hincovo pleso (/).
 Najvyššie položené jazero: Modré pleso ().
 Najvyšší vodopád: Kmeťov vodopád () vo Vysokých Tatrách.
 Najväčšia umelá vodná nádrž: Liptovská Mara (360,5 miliónov m3 vody).
 Najväčší riečny ostrov v Európe: Žitný ostrov ().
 Najnáročnejšia železničná stavba: trať Banská Bystrica – Horná. Štubňa (22 tunelov s dĺžkou 12,2 km).
 Najvýznamnejšie kultúrna inštitúcia: Matica slovenská (zal. 1863 v Martine).
 Najväčšia knižnica: Slovenská národná knižnica v Martine (4 milióny kníh).
 Najväčšia folklórna slávnosť: Folklórny festival vo Východnej (okolo 80 tisíc návštevníkov).
 Najznámejší veľtrh: INCHEBA (medzinárodný chemický veľtrh).

Referencie

Externé odkazy 
 Slovensko hrady a zámky, historické miestá, kultúra a príroda; Vydavateľ: Unios CB Spol. s.r.o.; ISBN 80-7339-005-1

Naj
Michail (metropolita Asjútu)

Anba Michail (* 4. júl 1921, Nag Hammádí, Egypt – † 23. november 2014, Asjút) bol koptský ortodoxný metropolita Asjútu.

Narodil sa v chudobnej rodine egyptských koptských kresťanov. Mníchom Koptskej ortodoxnej cirkvi sa stal 19. februára 1939 a kňažskú vysviacku prijal 17. novembra 1939. Za biskupa bol vysvätený 25. augusta 1946, pričom sa stal metropolitom Asjútu. Bol najdlhšie úradujúcim orientálnym ortodoxným biskupom na svete.

Referencie

Externé odkazy
 The Holy Synod 

Biskupi Koptskej ortodoxnej cirkvi
Egyptské osobnosti koptského pôvodu
Európska cesta 18

Európska cesta 18 (E18) je európska cesta, ktorá vedie v smere zo západu na východ cez Severné Írsko, Spojené kráľovstvo, Nórsko, Švédsko, Fínsko a končí v Rusku.

Priebeh 
V Severnom Írsku prechádza E18 cez dôležité mestá Craigavon, Belfast a Larne, v Škótsku sú to mestá Stranraer, Gretna Green a v Anglicku Carlisle a Newcastle upon Tyne. 
V Nórsku na trase E18 ležia mestá Kristiansand, Arendal, Porsgrunn, Larvik, Sandefjord, Horten, Drammen, Oslo a Askim. Cesta ďalej pokračuje v Švédsku cestami Karlstad, Örebro, Västerås a Štokholm, vo Fínsku cez Mariehamn, Turku, Helsinki a Kotka. V Rusku končí v meste Petrohrad.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

18
ISO 690

ISO 690 (úplný názov ISO 690:1987, Documentation – Bibliographic references – Content, form and structure) je medzinárodný štandard, ktorý upravuje obsah, formu a štruktúru písomných dokumentov ako aj formu bibliografických citácií a odkazov. Štandard bol na Slovensku prevzatý v roku 1998 ako norma STN ISO 690 (01 0197) Dokumentácia. Bibliografické odkazy. Obsah, forma a štruktúra.

ISO 690-2 
Štandard bol v roku 1997 rozšírený aj na elektronické dokumenty a ich časti pod názvom ISO 690-2:1997, Information and documentation – Bibliographic references – Part 2: Electronic documents or parts thereof, na Slovensku v roku 2001 ako norma STN ISO 690-2 (01 0197) Informácie a dokumentácia. Bibliografické citácie. Časť 2: Elektronické dokumenty alebo ich časti.

Zdroje 
 Rastislav Harčarufka a Katarína Harčarufková. Prehľad normy STN ISO 690 a STN ISO 690-2

Externé odkazy 
 Excerpts from International Standard ISO 690:1987
 Excerpts from International Standard ISO 690-2
  
  

ISO štandardy
Bibliografia
Sigur Rós

Sigur Rós je islandská post-rocková skupina s melodickými, klasickými a minimalistickými prvkami.

Členovia

Súčasná zostava 
 Jón Þór “Jónsi” Birgisson – spev, gitara, gitara so sláčikom, klávesy, harmonika, bendžo
 Georg “Goggi” Hólm – basová gitara, zvonkohra
 Orri Páll Dýrason – bicie, klávesy (1999 – dodnes)

Bývalí členovia 
 Ágúst Ævar Gunnarsson – bicie (1994 – 1999)
 Kjartan “Kjarri” Sveinsson – syntetizátor, klavír, elektronický organ, gitara, flauta, píšťala, hoboj, bendžo (1998 – 2013)

Diskografia

Štúdiové albumy 
 Von (1997-Island, 2004-Spojené kráľovstvo, Spojené štáty)
 Ágætis byrjun (1999-Island, 2000-Spojené kráľovstvo, 2001-Spojené štáty)
 ( ) (2002)
 Takk... (2005)
 Með suð í eyrum við spilum endalaust (2008)
 Valtari (2012)
 Kveikur (2013)

Remixové albumy 
 1998: Von Brigði

Soundtracky a kompilácie 
 2000: Angels of the Universe
 2004: The Loch Ness Kelpie
 2007: Hvarf/Heim (kompilace)
 2003: Hlemmur

Single a EP 
 1999: „Svefn-g-Englar“
 2000: „Ný batterí“
 2001: Rímur (EP)
 2002: „Untitled #1“
 2004: Ba Ba Ti Ki Di Do (EP)
 2005: „Glósóli“
 2005: „Hoppípolla“
 2006: „Sæglópur“
 2007: „Hljómalind“
 2008: „Gobbledigook“

DVD 
 2007: Heima
 2011: Inni

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
Oficiálna stránka
 
Islandské hudobné skupiny
Interpreti MCA Records
Európska cesta 19

Európska cesta 19 (E19) je európska cesta, ktorá vedie z Amsterdamu do Paríža. Je dôležitým spojením v smere z juhu na sever, v lete je tu zvýšená premávka, najmä kvôli turistom z Holandska a Belgicka.

Priebeh
V Holandsku sa E19 začína v Amsterdame diaľnicou A4 odkiaľ pokračuje cez Leiden, Haag a Rijswijk, kde sa napája na diaľnicou A13 smerom do Rotterdamu, tu sa napája na diaľnicou A16 a smeruje do Belgicka.

V Belgicku E19 začína v Meer bei Antwerpen diaľnicou A1, pokračuje do Antwerp, kde sa napojí na Obchvat R1, pokračuje ďalej do Mechelen po A1 do Bruselu, tu sa napojí na Obchvat R0 a pokračuje cez Mons po diaľnici A7 do Francúzska.

V Francúzsku prechádza E19 cez mestá Cambrai, Compiègne a končí v Paríži.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

19
Cestná infraštruktúra v Belgicku
Rýchlostná cesta H5 (Slovinsko)

Rýchlostná cesta H5 () je čiastočne sprevádzkovaná rýchlostná cesta v Slovinsku, ktorá bude spájať štátne hranice Talianska a Chorvátska. 

V súčasnosti sú na H5 v prevádzke dva úseky v celkovej dĺžke 8,8 kilometra.

Externé odkazy
 Informácie o H5 na stránkach DARS-u
 Zoznam výjazdov, križovatiek a iných objektov

Rýchlostné cesty v Slovinsku
Štedrosť

Štedrosť (lat. liberalitas, angl. generosity, rus. щедрость) je jednou zo siedmich cností. Je to ochota dávať, uskutočňovanie šľachetných myšlienok alebo činov, láska k blížnemu, charita, veľkorysosť. Potlačená chamtivosť a egoizmus. Neprítomnosť žiadostivosti; nelipnutie na vnímanom objekte. Opakom štedrosti je lakomstvo (lat. avaritia).

Štedrosť je vyváženým stredom medzi rozhadzovačnosťou a lakomstvom Aristoteles.

Náboženstvo a štedrosť

Kresťanstvo 
Štedrosť nemožno zamieňať s moderným chápaním slovíčka charita. Štedrosť alebo ochota prispieť či podeliť sa nemá súvis s bohatstvom, ale s tým ako to dávame. Štedrosť znamená nezištnú lásku k druhým, má sa za to, že dosahuje najvyššiu dokonalosť ľudského ducha, pretože odráža povahu a oslavuje Boha. Vo svojej najextrémnejšej forme charitatívny môže dosiahnuť obetovanie seba samého. Štedrosť v kombinácii s inými teologickými cnosťami, to sú nástroje pre dosiahnutie šťastia.

Budhizmus 
Štedrosť je v budhizme jednou a prvou z tzv. Šiestich vyslobodzujúcich činov. Ďalšími sú: zmysluplné jednanie, trpezlivosť, usilovnosť, meditácia a múdrosť.
Tieto náuky sa používajú predovšetkým v budhizme Veľkej cesty.
Štedrosť sa delí na tri úrovne:
 1. Štedrosť, ktorá pomáha okamžite: strava, odev, peniaze
 2. Štedrosť, ktorá pomáha na celý život: vzdelávanie
 3. Štedrosť, ktorá pomáha navždy: poskytovanie Dharmy, náuk Budhu.

Referencie

Pozri aj 
 Sedem cností

Iné projekty

Externé odkazy 
 Boh - Božia dobrotivosť a štedrosť
 Dieta.sk - Štedrosť a ochota podeliť sa
 Pravda.sk Ako naučiť deti štedrosti?
 Štedrosť a vďačnosť sa ešte nestretli
 Katnoviny.sk - o štedrosti
 frantiskani.sk
 Štedrosť prázdnych rúk česky

Filozofický slovník
Náboženstvo
Cnosti
Sedem cností
Juraj Furka

Juraj Furka (* 5. november 1979) je futbalový brankár, ktorý hráva za FK Mesto Prievidza. V minulosti bol kapitánom tohto mužstva.

Referencie

Externé odkazy 
 Juraj Furka na fkmestoprievidza.sk

Narodenia v 1979
Slovenskí futbalisti
Hráči FK Baník Prievidza
Urumči

Urumči (-slov. normovaný názov; po ujgursky ئۈرۈمچی – prepis ULY: Ürümchi/čínsky prepis: Ürümqi/výslovnosť: [úrúmči]; po čínsky 乌鲁木齐 – pchin-jin: Wūlǔmùqí – slov. prepis Wu-lu-mu-čchi), starším názvom Ti-chua (迪化 – pchin-jin: Dǐhuà – slov. prepis Ti-chua), je hlavné mesto autonómnej oblasti Sin-ťiang v Čínskej ľudovej republike, na severozápade krajiny.

Geografia 
Urumči, najväčšie mesto na západnej polovici Čínskej ľudovej republiky, vyhralo miesto v Guinnessovej knihe rekordov ako veľkomesto najviac vzdialené od akéhokoľvek mora na svete, je vzdialené približne  (1 400 míľ) od najbližšieho pobrežia (Urumči je mesto najbližšie položené k eurázijskému pólu nedostupnosti). Mesto má rozlohu . Priemerná nadmorská výška je

Počasie 
V Urumči je kontinentálne stepné podnebie s horúcimi a suchými letami s priemernou júlovou teplotou 24°C (75 °F) a vlhkými a studenými zimami s priemernými teplotami v januári −16 °C (3 °F). Priemerná ročná teplota je približne 5,4 °C (41,7 °F), a množstvo spadnutých zrážok cez rok je približne 273 milimetrov.

Dejiny 
Pred dvetisíc rokmi bolo Urumči významným mestom na severnej trase Hodvábnej cesty so širokou sieťou obchodných ciest, ktoré umožňovali bohatú širokú výmenu cez Euráziu. V 22. roku vlády cisára Tchaj-cunga z dynastie Tchang, v roku 648 po Kristovi, založila vláda dynastie mesto Lun-tchaj na mieste starovekého mesta Urabo, ktoré sa nachádzalo 10 kilometrov od južného centra súčasného Urumči. Staroveké mesto Lun-tchaj bolo sídlom miestnej vlády a vyberalo poplatky od karaván, ktoré putovali po severnej trase Hodvábnej cesty. Počas dynastie Čching (v roku 1763) cisár Čchien-lung pomenoval rozšírené mesto Lun-tchaj "Ti-chua" (pchin-jin: Díhuà). V roku 1884 cisár Kuang-sü založil provinciu Sin-ťjang s mestom Ti-chua ako hlavným mestom. Po založení Čínskej ľudovej republiky 1. februára roku 1954 bolo mesto premenované na Urumči, čo v preklade znamená "prekrásny pasienok" v mongolskom jazyku džungarských kmeňov.

Urumči má pod svojou správou jeden kraj a sedem obvodov.

Obyvateľstvo 
Podľa výskumu z roku 2000 malo Urumči 2 081 834 obyvateľov s hustotou osídlenia 174,53 obyvateľov na km². Z toho 75,3% sú Číňania Han, 12,8% sú Ujguri, 8,0% sú Číňania Hui a 2,3% sú Kazachovia a Kirgizi.

Doprava

Letecká doprava 
Mesto Urumči odbavuje Medzinárodné letisko Urumči Diwopu.

Železnice 
 Železnica spája mesto s Kašgarom na juhozápade
 Urumči je tiež na železničnej dráhe Družna z Pekingu do Alma-Aty.

Cestná doprava 
Urumči sa nachádza na čínskych národných diaľniciach číslo 312 a 314.

Partnerské mestá

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Sin-ťiang
Mestá v Číne
Ujguri
Mestá na hodvábnej ceste
Rýchlostná cesta H4 (Slovinsko)

Rýchlostná cesta H4 () je 40,9 km dlhá slovinská rýchlostná cesta, ktorá spája diaľnicu A1 s hraničným priechodom Vrtojba do Talianska.

História
Stavba rýchlostnej cesty H4 prebiehala v niekoľkých etapách.

Úsek štvorpruhovej cesty v blízkosti hraničného priechodu Vrtojba (0,7 km) bol otvorený v júni 1980. Počas výstavby bolo potrebné upraviť aj hranice medzi vtedajšou Juhosláviou a Talianskom, čo riešila Osimská zmluva z roku 1975.

V rokoch 1994 až 1996 prebiehala výstavba na úseku Selo-Šempeter pri Gorici s dĺžkou 11,8 km. O rok neskôr, v júli 1997 začala výstavba viaduktov Selo a Ribnik na úseku Vipava-Selo s dĺžkou 11.5 km. Tento úsek otvorili 25. októbra 1999. Ešte v máji 1998 sa otvoril úsek Šempeter-Vrtojba, čim bola na zvyšok H4 napojená štátna hranica. 

V rokoch 1998 až 2000 bola vo výstavbe diaľničná križovatka Razdrto, kde sa H4 pripája na diaľnicu A1. Po roku 2000 boli vo výstavbe zvyšné chýbajúce úseky, najmä technicky náročný úsek Razdrto-Ajdovščina, ktorý bol otvorený ako posledný v 13. augusta 2009.

Galéria

Externé odkazy
 Informácie o H4 na stránkach DARS-u
 Zoznam výjazdov, križovatiek a iných objektov

Rýchlostné cesty v Slovinsku
Rýchlostná cesta H3 (Slovinsko)

Rýchlostná cesta H3 () je 8,1 kilometra dlhá slovinská rýchlostná cesta, ktorá tvorí severný obchvat hlavného mesta Ľubľana. Spoločne s diaľnicami A1 a A2 tvorí okolo tohto mesta súvislý štvorprúdový okruh.

História
Cesta bola vo výstavbe v dvoch etapách.

Prvá etapa prebiehala v rokoch 1981 až 1983 a zahrňovala výstavbu úseku Koseze-Tomačevo. V rokoch 1995 až 1998 nasledovala druhá etapa, ktorá pozostávala z úseku Tomačevo-Zadobrova.

Externé odkazy
 Informácie o H3 na stránkach DARS-u
 Zoznam výjazdov, križovatiek a iných objektov

Rýchlostné cesty v Slovinsku
Rýchlostná cesta H2 (Slovinsko)

Rýchlostná cesta H2 () je rýchlostná cesta v Slovinsku tvoriaca obchvat centra mesta Maribor. Cesta bola vybudovaná v rokoch 1979 až 2001. 

V roku 2009 bola H2 ako obchvat nahradená novým vonkajším obchvatom, ktorý tvoria diaľnice A1 a A2.

História
Stavba rýchlostnej cesty H2 prebiehala vo viacerých etapách.

Prvá etapa zahrňovala rekonštrukciu a stavbu komunikácie od Ptujskej cesty k rieke Dráva. Merala 1 kilometer a prebiehala v rokoch 1978 až 1979.

Druhá etapa pokračovala severným smerom k Meljskej ceste. Zahrňovala okrem iného i výstavbu mosta cez Drávu a výstavbu tunela. Tento úsek s dĺžkou 1,7 kilometra bol odovzdaný do užívania v roku 1985.

Tretia etapa pokračovala ďalej na sever a spojila skôr dokončené časti s obcou Pesnica pri Mariboru. Úsek je dlhý 4,7 kilometra a do prevádzky bol odovzdaný v roku 1989. Na diaľničnú sieť bol napojený až po dostavbe diaľnice A1.

Etapa 2B, ktorá prebiehala v rokoch 2000 až 2001, zahrňovala rekonštrukciu časti regionálnej cesty 430 a napojenie diaľnice A1 južne od Mariboru. Dĺžka tohto úseku je 2,6 kilometra a jeho otvorením tak bolo dokončený vnútorný obchvat mesta. Do roku 2009, keď bol dokončený hlavý, diaľničný obchvat, bola táto komunikácia hlavnou tranzitnou trasou.

Externé odkazy
 Informácie o H2 na stránkach DARS-u
 Zoznam výjazdov, križovatiek a iných objektov

Rýchlostné cesty v Slovinsku
Diaľnica M3 (Maďarsko)

Diaľnica M3 () je 307 kilometrov dlhá diaľnica v Maďarsku, ktorá spája Budapešť s mestami Hatvan, Eger a Nyíregyháza. Po svojom dokončení bude pokračovať ďalej na severovýchod cez mesto Vásárosnamény na ukrajinské hranice pri Berehove. 

Na úseku od Budapešti po križovatku s diaľnicou M30 je diaľnica M3 vedená v koridore európskej cesty 71. Medzi križovatkou s M30 a M35 po M3 vedie E79 a pri Nyíregyháze krátko aj E753.

V januári 2013 bolo z celej plánovanej dĺžky 307 kilometrov v prevádzke 267 po mesto Vaja. Vo výstavbe je ešte úsek po Vásárosnamény, vrátane obchvatu tohto mesta a zostáva dobudovať úsek po ukrajinskú štátnu hranicu, ktorý bude vzhľadom na nízku intenzitu dopravy vybudovaný len v polovičnom profile, v parametroch rýchlostnej cesty (autóút).

Samotná diaľnica sa v Budapešti začína aj v jej severovýchodných predmestiach. Staničenie a číslovanie výjazdov sa však symbolicky začína na tzv. nultom kilometrovníku na Clark Ádám tér na pravom brehu Dunaja, hoci tam diaľnica nesiaha.

História 
Výstavba diaľnice M3 sa začala v polovici 70. rokov na úseku Budapešť-Gödöllő. Tento 27 km dlhý úsek otvorili 16. októbra 1978. Ďalej nasledovali úpravy a rozšírenia budapeštianských komunikácií. 1. januára 1980 bola diaľnica rozšírená o úsek Gödöllő-Hatvan a v roku 1983 až po mesto Gyöngyös.

Výstavba ďalej pokračovala až po páde socializmu a to pomocou súkromného kapitálu. 1. septembra 1998 bolo otvorených 44 kilometrov diaľnice medzi mestami Gyöngyös a Füzesabony. V roku 2002 bolo odovzdaných ďalších 60 km po obec Poglár a vo výstavbe bolo ďalších 60 kilometrov. V roku 2004 bol čiastočne sprejazdnený obchvat mesta Görbeháza s napojením na diaľnicu M35. Obchvat dobudovali a otvorili spoločne s úsekom po mesto Nyíregyháza až 31. augusta 2007.

V súčasnosti je vo výstavbe úsek Vaja-Vásárosnamény. Zvyšok diaľnice M3 bude vybudovaný do roku 2015 a len v polovičnom profile, keďže tu kvôli nízkej hustote dopravy plný profil nie je potrebný.

Hlavné križovatky

Galéria

Iné projekty 

3
Doprava v Budapešti
Doprava v Peštianskej župe
Doprava v Hevešskej župe
Doprava v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe
Doprava v Hajducko-bihárskej župe
Doprava v Sabolčsko-satmársko-berežskej župe
Diaľnica A13 (Taliansko)

Diaľnica A13 () je 116,7 km dlhá diaľnica v severnom Taliansku, ktorá spája mestá Bologna a Padova a regióny Emilia-Romagna a Benátsko. A13 nie je súčasťou žiadnej európskej cesty.

Diaľnica je spoplatnená na celej svojej dĺžke, pričom mýtne poplatky sa vyberajú na mýtniciach umiestnených na výjazdoch. Správu a údržbu komunikácie zabezpečuje spoločnosť Autostrade per l'Italia.

Popis trasy
Diaľnica prechádza Pádskou nížinou, ktorá leží v severnej časti Apeninského polostrova. Trasa začína v diaľničnej križovatke s A14 severne od mesta Bologna. Odtiaľ vedie priamo na sever okolo miest Ferrara a Rovigo a po takmer 117 kilometroch dosahuje diaľničnú križovatku s A4 pri meste Padova.

Diramazione Padova Sud
Diramazione Padova Sud je diaľničný privádzač z diaľnice A13 do južnej časti mesta Padova. Privádzač je dlhý 4,3 kilometra a je vybudovaný v štyroch jazdných pruhoch so smerovým rozdelením jazdných smerov. Spoločnosť ANAS túto komunikáciu eviduje ako súčasť diaľnice A13, prevádzkovateľ Autostrade per l'Italia uvádza označenie D13 (Diramazione Padova Sud).

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy
Internetová stránka spoločnosti Autostrade per l'Italia
Zoznam objektov na trase diaľnice A13
Zoznam objektov na trase privádzača

Diaľnice v Taliansku
Doprava v Benátsku
Doprava v Emilii-Romagni
A4

A4 môže byť:
 formát papiera A4 podľa normy ISO 216
Audi A4
 Dialnica
diaľnica A4 (Belgicko)
diaľnica A4 (Bulharsko)
diaľnica A4 (Francúzsko)
diaľnica A4 (Grécko)
diaľnica A4 (Holandsko)
diaľnica A4 (Chorvátsko)
Bundesautobahn 4 (Nemecko)
diaľnica A4 (Poľsko)
diaľnica A4 (Portugalsko)
diaľnica A4 (Rakúsko)
diaľnica A4 (Rumunsko)
diaľnica A4 (Slovinsko)
diaľnica A4 (Taliansko)
Trapéz

Trapéz môže byť:

 zastarano: lichobežník (štvoruholník s dvomi rôznobežnými protiľahlými stranami)
 viacnásobná hviezda v súhvezdí Orión, pozri Trapéz Orióna
 slovenský underground rapper z kórei

Pozri aj 
 trapéza
 trapézový sval
Ground Control (počítačová hra)

Ground Control je počítačová hra žánru RTT vyvinutá spoločnosťou Massive Entertainment a vydaná spoločnosťou Sierra Online v roku 2000.

Hra bola krátko po vydaní pokračovania, titulu Ground Control II: Operation Exodus, uvoľnená ako freeware.

Gameplay 
Hra obsahuje veľké množstvo rozličných jednotiek vrátane tankov, vznášadiel, lietadiel, pechoty, ktoré sú dopravované na bojisko transportérmi z orbitu planéty. Každý typ jednotky disponuje unikátnymi vlastnosťami, napríklad odlišním pancierovaním a výzbrojou. Hráčovi je umožnené upravovať niektoré vlastnosti jednotiek pred samotným spustením misie.

Datadisk a pokračovanie 
Ešte v roku 2000 bol vydaný datadisk Ground Control: Dark Conspiracy rozširujúci hru o novú frakciu Phoenix Mercenaries a singleplayer kampaň s 15 misiami, nadväzujúcu na pôvodnú dejovú líniu.

Pokračovanie hry s názvom Ground Control II: Operation Exodus bolo vydané o štyri roky neskôr.

Referencie

Externé odkazy 
 Ground Control na MobyGames 

Počítačové hry
Počítačové hry z 2000
Massive Entertainment

Massive Entertainment je švédska softvérová spoločnosť zaoberajúca sa vývojom počítačových hier.

Tituly 
 Ground Control
 Ground Control: Dark Conspiracy
 Ground Control II: Operation Exodus
 World in Conflict
 World in Conflict: Soviet Assault

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka 

Vývojárske a vydavateľské spoločnosti počítačových hier a videohier
Podniky založené v 1997
MechWarrior 3

MechWarrior 3 je v poradí treťou zo série akčných počítačových hier MechWarrior založených na franchise BattleMech a v poradí prvou hrou z tejto série, ktorá nebola vyvinutá spoločnosťou Activision.

Gameplay 
Hra obsahuje celkovo vyše 20 misií v režime hry pre jedného hráča rozdelených do štyroch kampaní, s prístupom k 18 bojovým vozidlám – Mechom.

Datadisk 
Datadisk s podtitulom Pirate's Moon bol vydaný ešte toho istého roku. Obsahuje novú singleplayer kampaň s celkovo 20 misiami a novou dejovou líniou, ktorá nadväzuje na pôvodný príbeh, niekoľkými novými ovládateľnými mechami a zbraňovými komponentami. Hráčovej postave je umožnené hrať buď za stranu pirátov (útočníkov) alebo ako veliteľ skupiny žoldnierov (obrancov).

Multiplayer 
Režim hry pre viacerých hráčov v tituloch MechWarrior 3 a datadisku Pirate's Moon bol pozitívne hodnotený najmä vďaka svojmu detailnému spracovaniu a dlhej životnosti.

Herné ligy 
Po vydaní titulu vznikli pre hráčov dve prominentné herné ligy: Battle Zone (BZ) a Star Lance (SL). Obidve ligy zanikli s úpadkom záujmu hráčov o hru samotnú. Liga BattleZone zanikla v lete roku 1999 a liga Starlance o pár mesiacov neskôr.

Referencie

Externé odkazy 
 MechWarrior 3 na MobyGames 
 Mechwarrior 3 Community Project

Recenzie 
 MechWarrior 3 – recenzia na IGN 
 MechWarrior 3: Pirate's Moon – recenzia na IGN 

Počítačové hry
Počítačové hry z 1999
MechWarrior
Akčné počítačové hry a videohry
MechWarrior (počítačová hra)

MechWarrior je v poradí prvým titulom zo série akčných taktických počítačových hier MechWarrior založených na franchise BattleTech. Mechwarrior bol zároveň prvou hrou, ktorá umožnovala hráčovi ovládať bojové vozidlo, tzv. Mech z pohľadu pilota. Titul bol vyvinutý spoločnosťou Dynamix a vydaný spoločnosťou Activision v roku 1989.

Externé odkazy 
 MechWarrior na MobyGames 

Počítačové hry
 
Softvér z 1989
MechWarrior 2: 31st Century Combat

MechWarrior 2: 31st Century Combat je v poradí druhým titulom zo série akčných taktických počítačových hier MechWarrior. Titul bol pre platformu PC vyvinutý a vydaný spoločnosťou Activision v roku 1995.

Pokračovania a datadisky 
 MechWarrior 2: Mercenaries
 Ghost Bear's Legacy
 The Titanium Trilogy

Externé odkazy 
 Mechwarrior 2 na MobyGames 

Počítačové hry
MechWarrior
Diaľnica A5 (Chorvátsko)

Diaľnica A5 () je diaľnica vo východnom Chorvátsku, ktorá po svojom dokončení spojí štátnu hranicu Bosny a Hercegoviny s mestami Đakovo a Osijek a maďarskou štátnou hranicou pri obci Beli Manastir. Jej celková plánovaná dĺžka je 88,6 kilometra a bude súčasťou európskej cesty E73.

Diaľnica A5 v súčasnosti nie je spoplatnená. V budúcnosti, po jej kompletnom dostavaní bude spoplatnený približne 78 kilometrov dlhý úsek. Z platenia mýta budú vyňaté pohraničné úseky po najbližší výjazd (Branjin vrh-Beli Manastir a Svilaj-Svilaj, hranica). Mýtne poplatky sa budú vyberať v mýtniciach, ktoré budú na každom výjazde, respektíve na konci spoplatneného úseku. Diaľnicu A5 spravuje štátna spoločnosť Hrvatske autoceste (HAC).

Charakteristika 
Diaľnica po svojom dokončení bude pretínať Slavónsko v severojužnom smere a spojí tak maďarskú diaľnicu M6 s plánovanou bosniansko-hercegovinskou diaľnicou A1. V súčasnosti prevádzkovaný úsek Sredanci-Osijek už bol začlenený do Paneurópskeho koridoru Vc a pri obci Sredanci sa A5 križuje s diaľnicou A3, ktorá je zas súčasťou koridoru X.

Po dokončení diaľnice A1 v Bosne a Hercegovine bude Slavónsko spojené vysokokapacitnou cestou s Dalmáciou aj s využitím plánovanej chorvátskej diaľnice A10. V súčasnosti, aj z dôvodu pomerne nízkej kvality ciest v Bosne a Hercegovine, je jedinou adekvátnou spojnicou diaľnica A1, ktorá však predstavuje pre Slavónsko obrovskú obchádzku.

História 
Výstavba diaľnice A5 sa začala v roku 2005. Prvý úsek medzi križovatkou s diaľnicou A3 pri obci Sredanci a mestom Đakovo s dĺžkou  otvorili 9. novembra 2007. Výstavba sa následne presunula severnejšie na úsek Osijek-Đakovo dlhý , ktorý bol dokončený 17. apríla 2009.

Hustota dopravy 
Hustota dopravy je na diaľnici A5 vyčísľovaná pomocou údajov od spoločnosti Hrvatske autoceste d.o.o.. Z údajov nie sú zreteľné rozdiely medzi celkovou hustotou počas celého roka (AADT) a čiastkovou počas letnej sezóny (ASDT). Je to z dôvodu pomerne veľkej vzdialenosti od najvýznamnejších letovísk a chýbajúcich úsekov. Nárast premávky možno očakávať po napojení na diaľničnú sieť, najmä po dostavaní diaľnice A1 v Bosne a Hercegovine.

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Galéria

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
 Hrvatske autoceste d.o.o.
 Informačná brožúra o úseku Đakovo - Sredanci
 Informačná brožúra o úseku Osijek - Đakovo
 Zoznam výjazdov, križovatiek a iných objektov na diaľnici A5
 Chorvátsky automotoklub

5
MechCommander 2

MechCommander 2 je v poradí druhou a zároveň poslednou hrou zo série počítačových hier MechCommander, žánru RTT, vyvinutá spoločnosťou FASA Interactive a vydaná spoločnosťou Microsoft v roku 2001. Hra je nepriamim pokračovaním titulu MechCommander, vydaného v roku 1998. 

V roku 2006 vydala spoločnosť Microsoft modifikovanú verziu zdrojových kódov pod licenciou Shared Source.

Pozri aj 
 Zoznam hier založených na franchise BattleTech

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna sránka hry 
 Zdrojové kódy 
 MechCommander 2 na MobyGames 

Počítačové hry
Počítačové hry z 2001
MechCommander

MechCommander je taktická počítačová hra žánru RTT založená na franchise BattleTech. Titul bol vyvinutý spoločnosťou FASA Interactive a vydaný spoločnosťou MicroProse v roku 1998.

Gameplay 
Herná kampaň obsahuje 30 misií, rozdelených do 5 častí, pričom každá časť obsahuje 6 misií.

Výsadok, ktorý hráč môže do misie vyslať je limitovaný tonážou a počtom jednotlivých bojových a podporných vozidiel. Medzi jednotlivými misiami je hráčovi umožnené prezbrojiť a opraviť dané bojové vozidlá a nakúpiť nové jednotky, pilotov či komponenty. Tieto položky sú nakupované za špeciálne herné body (tzv. Resource points) získane v priebehu misie. Postupom hry je hráčovi umožnený prístup k novým typom jednotiek, výbavy alebo pilotov, ktoré môže za naakumulované herné body nakúpiť. Avšak nie všetky bojové jednotky je možné sprístupniť prostredníctvom kúpy. Tieto jednotky predstavujú poškodenú nepriateľskú techniku, ktorá je prístupná jedine vo forme šrotu po skončení misie. 

Každý Mech je riadený pilotom (tzv. Mechwarrior). Pilotom je umožnené zvyšovať ich skúsenosti v priebehu misie, napríklad za úspešne zneškodnené nepriateľské vozidlá. Po dosiahnutí určitého počtu skúsenostných bodov pilot postupí na vyššiu skúsenostnú úroveň a stáva sa užitočnejším.

Datadisk 
Datadisk s podtitulom Desperate Measures bol vydaný v roku 1999.

Referencie

Externé odkazy 
 MechCommander na MobyGames 

Počítačové hry
Počítačové hry z 1998
Zdenka Sojková

Zdenka Sojková (* 8. december 1921, Klobuky – † 12. marec 2014, Praha) bola česká literárna historička. Vo svojich článkoch, štúdiách a knihách sa venovala prevažne slovenskej literatúre národného obrodenia. Je autorkou piatich kníh o Ľudovítovi Štúrovi.

Z bibliografie 
 Knížka o životě Ľudovíta Štúra (1965)
 Téma Štúr - problémy a návraty (2006)
 Obrysy politické publicistiky Ľudovíta Štúra z let 1836-47 (2006)
 Na rozhraní dvou věku. K politické publicistice Ľudovíta Štúra z let 1847-55 (2007)
 Slovenské jaro (2003)

Referencie

Externé odkazy 
 Biografia

Českí literárni historici
MechWarrior 4: Vengeance

MechWarrior 4: Vengeance je v poradí štvrtý titulpaprsok zo série akčných taktických počítačových hier MechWarrior. Titul bol vyvinutý spoločnosťou FASA Interactive a vydaný spoločnosťou Microsoft 24. novembra 2000.

Gameplay

Výzbroj a výbava 
Každý typ bojového Mecha disponuje nosníkmi, ktoré sú schopné niesť určitý špecifický druh zbraní. Zbraňové systémy môžu byť vozidlu pridávane pokiaľ je k dispozícií dostatočný počet voľných slotov a váhový limit.

Energetické zbrane 
Energetické zbrane nevyžadujú dodatočné zásoby munície, avšak produkujú množstvo stratového tepla, ktoré spôsobuje ich prehrievanie.
 Laserové delá – lúčové zbrane.
 Bombast Lasery – zbrane podobné laserovým kanónom. Pred výstrelom môže byť lúč naakumolovaný o dodatočné množstvo energie.
 Pulzné lasery – zbraň vystreľujúca niekoľko krátkych pulzov v rade.
 PPC kanóny – zbraň odpalujúca urýchlené energetické častice. Zásah touto zbraňou môže spôsobiť dočasné vyradenie elektrických komponentov zasiahnutého vozidla.
 Plameňomety

Raketové strely 
 LRM – navádzané raketové strely dlhého doletu.
 MRM – navádzané raketové strely stredného doletu.
 SRM – navádzané raketové strely krátkeho doletu.
 Strely typu Thunderbolt – raketové strely dlhého doletu.
 Delostrelecká podpora

Projektilové zbrane 
Tieto zbrane vyžadujú zásobovanie muníciou, avšak počas používania produkujú minimum prebytočného tepla.
 Automatické kanóny (autokanóny) – štandardný typ kanónov.
 Autokanóny typu LBX – Kanóny odpalujúce projektily pod vysokou kadenciou s veľkým rozptylom. Rastúcou vzdialenosťou klesá ich účinnosť.
 Ultra autokanóny – Autokanón disponujúci dvojnásobnou kadenciou oproti klasickým autokanónom.
 Gaussove pušky
 Guľomety – Automatické zbrane malého kalibru odpaľujúce projektily pod vysokou kadenciou.
 Long Tom Artillery

Pancierovanie 
Pancierovania zvyšuje ochranu vozidla (Mecha) proti účinkom zbraní a zároveň zvyšuje aj váhu vozidla. Hra celkovo obsahuje tri typy pancierovania:
 Ferro fibrózny typ – štandardný typ pancierovania, ktoré poskytuje základnú ochranu pred všetkými druhmi zbraní.
 Reaktívny typ – tento typ pancierovania poskytuje lepšiu ochranu pred projektilovými zbraňami avšak za cenu nižšej ochrany proti energetickým zbraniam.
 Reflektívny typ – tento typ pancierovania poskytuje lepšiu ochranu pred energetickými zbraňami avšak za cenu nižšej ochrany proti projektilovým zbraniam.

Ocenenia 
MechWarrior 4: Vengeance vyhral E3 2000 Game Critics Award za najlepšiu simulačnú hru.

Referencie

Externé odkazy 
 MechWarrior 4: Vengeance na MobyGames 

Počítačové hry
Počítačové hry z 2000
MechWarrior
Christopher Nolan

Christopher Edward Nolan (* 30. júl 1970, Londýn) je anglický režisér, producent a scenárista. Je známy vďaka réžii psychologického trileru Memento, sci-fi akčného trileru Počiatok a rebootovaniu série filmov o Batmanovi, vďaka ktorému sa mu dostalo značnej chvály. Často spolupracuje so svojim bratom, scenáristom Jonathanom Nolanom a s hercami Christianom Baleom, Michaelom Cainom, Cillianom Murphym a Kenom Watanabeom. Nolan je zakladateľom produkčnej spoločnosti Syncopy Films a má dvojité občianstvo v Spojenom kráľovstve a v Spojených štátoch amerických.

Život 
Christopher Nolan sa narodil v Londýne 30. júla 1970.

Biografia 
Filmy vyrába už od detstva, kedy prvýkrát vzal do ruky otcovu osemmilimetrovú kameru. V roku 1989 natočil krátky film Tarantella a v roku 1996 sa na filmovom festivale v Cambridge premietal jeho krátky film Larceny. Jeho prvé celovečerné dielo Following, natočené podľa jeho scenára, získalo v roku 1998 cenu za nejlepšiu réžiu na Newport International Film Festival, the Silver Hitchcock cenu na the Dinard British Film Festivale a the Black and White Award na Slamdance International Film Festivale. Po tomto úspechu natočil ďalšie zlomové filmy jeho kariéry Memento a Insomnia.

Filmografia

Režijná filmografia

Iné

Referencie

Iné projekty 

Britskí filmoví režiséri
Filmoví režiséri USA
Britskí filmoví producenti
Filmoví producenti USA
Britskí scenáristi
Filmoví scenáristi USA
Nositelia ceny Hugo
Osobnosti USA anglického pôvodu
Absolventi University of London
Osobnosti z Londýna
Zipper Interactive

Zipper Interactive je americká softvérová spoločnosť sídliaca v meste Redmont, štáte Washington zaoberajúca sa vývojom počítačových hier. Spoločnosť založili Jim Bosler a Brian Soderberg v roku 1995. 25. januára 2006 spoločnosť Sony oznámila odkúpenie Zipper Interactive.

Tituly 
 Recoil
 Top Gun
 MechWarrior 3
 Crimson Skies
 SOCOM: U.S. Navy SEALs
 SOCOM II: U.S. Navy SEALs
 SOCOM 3: U.S. Navy SEALs
 SOCOM U.S. Navy SEALs: Combined Assault
 SOCOM: U.S. Navy SEALs Fireteam Bravo
 SOCOM: U.S. Navy SEALs Fireteam Bravo 2
 Massive Action Game

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka 

Vývojárske a vydavateľské spoločnosti počítačových hier a videohier