joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Grösslingová ulica (Bratislava)

Grösslingová ulica (kedysi Grössling-Gasse alebo Grössling-utca) je ulica v Starom Meste, Bratislave. Ulica nie je pomenovaná podľa osoby a správne sa volá Grösslingová a nie Grösslingova, ako sa často mylne označuje.

Dejiny 
Najstarší doložený názov znie Ressling (1765) a Grösslingweg (1771). Pochádza z pomenovania priľahlého záhonu Grössling rozprestierajúceho sa na dnešnom Hviezdoslavovom námestí až po Prievoz, ktorý bol pomenovaný podľa dunajskej ryby hrúz škvrnitý (po nemecky nárečovo Kressling). Tento druh ryby žil v ramene Dunaja, ktoré sa v minulosti nachádzalo v miestach, kde je dnes táto ulica. V blízkosti sú aj bývalé kúpele Grössling postavené v roku 1895, ktoré sú však na rohu Vajanského nábrežia a Kúpeľnej ulice.

Na území dnešnej ulice sa pôvodne nachádzali nivy, záhrady a parky záhonu Grössling, ktoré boli v 18. storočí zastavané. Pôvodne k ulici patrila aj dnešná Medená ulica. Od roku 1955 do roku 1990 sa Grössligová ulica volala Ulica Červenej armády. V roku 1968 po okupácii vojskami Varšavskej zmluvy, boli snahy premenovať ulicu na Dubčekovu ulicu.

Liga pasáž (prepojenie Grösslingovej a Dunajskej) je súčasťou Domu Slovenskej ligy. Štyri poschodia domu na Grösslingovej patrili Slovenskej lige (v Amerike), čo pripomína plaketa pri vstupe do pasáže z Grössligovej.

V minulosti na Grösslingovej ulici (Ulici Červenej armády) sídlili:
 Kino Mier (Liga)
 Rozvojový program OSN UNDP
 Československá plavba dunajská

V dnešnej dobe na Grösslingovej ulici sídlia niektoré významné inštitúcie ako napríklad:
 Slovenský Červený kríž
 Bratislavská medzinárodná škola liberálnych štúdií - BISLA
 Slovenský historický ústav Matice slovenskej
 Gymnázium Grösslingová (Gamča)
 Základná škola Milana Rastislava Štefánika
 Asociácia slovenských kameramanov
 Slovenský filmový zväz
 Asociácia slovenských filmových klubov
 Audiovizuálny fond
 Slovenský filmový ústav

Galéria

Referencie

Literatúra

Iné projekty 

Ulice v Starom Meste v Bratislave
Mesiac v umení a literatúre

Mesiac je zdrojom mnohých prác v umení a literatúre a inšpiráciou pre nespočetné množstvo iných. Je motívom vizuálneho umenia, filmov, poézie, prózy a hudby.

Divadelné hry 
90-minútový monológ Laurie Anderson The End of the Moon, vytvorený na základe jej dvojročného pôsobenia v NASA ako ?artist-in-residence?, mal premiéru v Harvey Theater v marci 2005.

Filmy 
 Destination Moon – podľa románu Roberta A. Heinleina, ktorý bol aj spoluscénaristom a autorom špeciálnych efektov

Hudba

Klasická 
Beethovenova Sonáta mesačného svitu (1801) je pravdepodobne najznámejšia klasická skladba s mesačnou témou aj keď Debussyho Au Clair de Lune sa približuje k jej sláve. Debussy zložil tiež The Terrace for Moonlight. Antonín Dvořák začlenil pieseň Měsíčku na nebi hlubokém do svojej opery Rusalka (1900). Medzi menej známe práce patria To the Moonlight od Edwarda MacDowella, Boro Budur in Moonlight od Leopolda Godowského, Aries Moon (1938) od Dennisa Ruffa a Aria of the Moon od Petra Cvikla.

Pop a Rock 
 V piesni Pete Atkina Be Careful When They Offer You The Moon (1970), slová Clive Jamesa ponúkajú Mesiac ako metaforu pre celebritu.
 Album skupiny Pink Floyd Dark Side of the Moon – odvrátená strana Mesiaca slúži ako metafora pre problémy súčasného života.

Próza

Vedecká fantastika 
 Jules Verne: Cesta na Mesiac, prvý román o ceste na Mesiac.
 Robert A. Heinlein: The Moon is a Harsh Mistress (v češtine „Měsíc je drsná milenka“), v ktorom sa obyvatelia trestaneckej kolónie na Mesiaci s pomocou počítača obdareného vedomím vzbúria proti Správcovi kolónie.
 Mesiac hrá dôležitú úlohu aj na konci Asimovovej rozsiahlej sérii o Základni a to v časti Foudation and Earth (v češtine "Nadace a Země")
 Arthur C. Clarke: A Fall of Moondust (v češtine „Měsíční prach“) – napínavá záchranná akcia na vyslobodenie zapadnutého turistického vozidla v prašnom mori na Mesiaci

Externé odkazy 
 Populárne piesne o Mesiaci (po anglicky)

Referencie 
 Davis, Peter G. 'Weird Science', New York Magazine (March 14, 2005) [A review of Laurie Anderson's The End of the Moon]
 James, Clive. Be Careful When They Offer You The Moon (1970) 12. mája 2005

Umenie a literatúra
Domenico Scarlatti

Giuseppe Domenico Scarlatti (* 26. október 1685, Neapol, Taliansko – † 23. júl 1757, Madrid, Španielsko) bol taliansky barokový hudobný skladateľ. Bol synom Alessandra Scarlattiho (1660-1725), význačného autora opier. 

Väčšinu svojho života strávil v službách portugalskej a španielskej kráľovskej rodiny. Chronologicky je klasifikovaný ako barokový skladateľ, ale jeho hudba vplývala na vývoj klasického štýlu. Takmer všetky z jeho 555 sonát napísal pre čembalo, s výnimkou niekoľkých diel pre komorný súbor, alebo organ.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Associazione Domenico Scarlatti
 Domenico Scarlatti: ascolta alcune sonate 
 Complete edition, harpsichord, downloadable recordings in MIDI
 Classic Cat - Scarlatti 
 Domenico scarlatti, un genio napoletano
 Klavírny sonáty Domenica Scarlattiho k počúvanie a stiahnutie (projekt Českého rozhlasu)

Talianski hudobní skladatelia
Barokoví hudobní skladatelia
Osobnosti z Neapola
Hurgada

Hurgada (iné názvy pozri nižšie) je egyptské turistické centrum na pobreží Červeného mora. 

Je roztiahnuté zhruba  pozdĺž pobrežia a nezasahuje príliš dovnútra obklopujúcej púšte. Prázdninové dediny a hotely poskytujú vodné športové zariadenia pre plachetnice a potápačov.

Názov 
Slovenské názvy sú: 
normovaný slovenský názov: Hurgada
iné slovenské názvy: Hurghada (toto je zároveň nem., angl., fr. a pod. názov), Hurg(h)áda
slovenský prepis súčasného úradného arabského názvu (pozri nižšie): 
 prepis zo štandardnej arabčiny: Al-Gardaka alebo Al-Gurdaka (iné prepisy: Al-Ghardaqa, Al-Ghardaka, Al-Ghurdaqa, Al-Ghurdaka)
 prepis z egyptskej arabčiny: El-Gardaka (iné prepisy: El-Ghardaqa, El-Ghardaka; namiesto E môže byť vždy I)

Súčasný úradný arabský názov je الغردقة, t. j.:
 v odbornom prepise zo štandardnej arabčiny:  al-ġardaqah alebo al-ġurdaqah
 v egyptskej štandardnej výslovnosti: el-ġärdäʾä (namiesto e môže byť i, namiesto ä môže byť a, namiesto ʾ môže byť to isté ako v štandardnej arabčine [čiže q])
 vo výslovnosti miestneho dialektu: il-ġurdaga.

Ako vidno, súčasný arabský názov (Gardaka) je odlišný od mimoarabského názvu (Hurgada). Podľa viacerých autorov však pôvodný arabský názov znel Hurgada (presnejšie: هرغادة - v odbornom prepise: hurġāda, v bežnom slovenskom prepise: Hurgáda alebo Hurgháda), čiže bol zhodný s dnešným mimoarabským názvom. Vznikol vraj podľa púštnej oblasti nazývanej ديشة هرغادة (v bežnom slovenskom prepise: Díša Hurg(h)áda).

Dejiny 

Mesto bolo založené na začiatku 20. storočia a od 80. rokov ho postupne rozširovali americkí, európski a arabskí investori na popredné turistické centrum pri Červenom mori.

Časti 
Pozostáva z dvoch hlavných častí:
 Sakála (angl. Sakkala, Saqalah) - pozostávajúca prevažne z hotelov,
 Dahár (angl. Dahar) - najstaršia časť Hurgady, kde sa nachádza napríklad niekoľko mešít, koptský kostol, najväčší mestský bazár, poštový úrad a vnútromestské autobusové stanice.

Zdroje

Iné projekty 

Mestá v Egypte
Prímorské letoviská v Egypte
Čermany

Čermany sú malá obec na Slovensku pri Topoľčanoch. 

Počet obyvateľov od roku 1921 trvalo klesá (1921 - 680; 1970 - 601; 1980 - 521; 2001 - 394)

Prvýkrát sa spomína roku 1257. V obci je rímskokatolícky klasicistický, pôvodne renesančný, kostol Narodenia Panny Márie z roku 1796.

30. apríla 2005 v obci umiestnili pamätný kríž a pamätnú tabuľu pripomínajúcu bývalých nemeckých obyvateľov obce, ktorí teraz bývajú v Nemecku, Rakúsku, na Slovensku a v zámorí.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka bývalých nemeckých obyvateľov obce

 
Obce okresu Topoľčany
Rybár riečny

Rybár riečny alebo staršie rybár obyčajný () je druh z čeľade rybárovité, zaraďované aj pod čajkovité. Obýva celú holarktídu. Hniezdi v kolóniách na štrkových ostrovoch a brehoch jazier i morí. Na Slovensku bolo dokázané hniezdenie v 4,40 % mapovacích kvadrátov pri veľkých riekach a vodných plochách. Je chránený. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov rybár riečny patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je neznámy, európska populácia má stúpajúci trend. V severnej Amerike za 40 rokov prekonala populácia štatisticky významný pokles o -70,4%.

Hlas 

Rybár riečny je hlučný vták, najmá na svojom hniezdisku. Ozýva sa ostrým kri-jé, niekedy opakovaným kre-kre-kre.

Výskyt a stav na Slovensku 
Rybár riečny je sťahovavý druh. Cez Slovensko migruje pozdĺž riek.

Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 150 – 250. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú mierny nárast o 20 do 50%. Ekosozologický status v roku 1995 V – zraniteľný. V roku 1998 LR:cd, LR – menej ohrozený druh. V roku 2001 LR - menej ohrozený. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky nezaradený SPEC. Stupeň ohrozenia S – vyhovujúci ochranársky status.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rybár riečny na webstránke Atlas vtákov Slovenska
 
 

Čajkovité
Rybárovité
Vtáky na Slovensku
Najmenej ohrozené druhy
Poniklec prostredný

Poniklec prostredný (Pulsatilla subslavica) je rastlina z čeľade iskerníkovité (Ranunculaceae).

Výskyt 
Druh je západokarpatský endemit kvitnúci v jarných mesiacoch. Rastie len na území Slovenska v nadmorských výškach 350 až  na vápencovom a dolomitovom podklade. Najhojnejší výskyt je v Strážovských vrchoch, južnej časti Veľkej Fatry a na Muránskej planine. Zriedkavejšie sa vyskytuje aj v Malých Karpatoch, Javorníkoch, Považskom Inovci, Lúčanskej Malej Fatre, na Poľane, v južnej časti Nízkych Tatier, Slovenskom raji, Slovenskom rudohorí, Strednom Pohornádí, Spišských vrchoch či v Slovenskom krase. Rastie aj v Súľovských skalách.

V čase kvitnutia dosahuje dĺžku . Prízemné listy, vyrastajúce až po odkvitnutí sú chlpaté. Tmavofialové kvety sú spočiatku zvončekovité, neskoršie roztvorené. Kvitne od marca do mája. Patrí medzi endemity Západných Karpát. Rastie prevažne na skalách, ale aj na výslnných trávnatých svahoch.

Ohrozenie 
Návštevníci ho ničia trhaním a vykopávaním, no ohrozený je aj zarastaním pôvodných areálov. Mnohé príbuzné druhy rastú od Kaukazu cez Balkán, až po Alpy. Na území Slovenska je úplne chránený.

Druh je súčasťou návrhu doplnkov za Slovenskú republiku do Prílohy II a Prílohy IV Smernice 92/43/EEC o ochrane prírodných biotopov a voľne žijúcej fauny a flóry.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Iskerníkovité
Rastliny európskeho významu
Rastliny s fialovými kvetmi
Zákonom chránené rastliny na Slovensku
Steve Jobs

Steven Paul Jobs (* 24. február 1955, San Francisco, Kalifornia, USA  † 5. október 2011, Palo Alto) bol spoluzakladateľ Apple Inc. a jedna z vedúcich osobností počítačového priemyslu. Do augusta roku 2011 pôsobil ako výkonný riaditeľ spoločnosti, zomrel na rakovinu.

Ako spoluzakladateľ Apple pomáhal popularizovať koncept domácich osobných počítačov. Neskôr ako jeden z prvých rozpoznal obchodný potenciál grafického používateľského rozhrania a počítačovej myši a presadil tieto technológie do počítača Apple Macintosh. 

V roku 1985 bol vyhodený zo spoločnosti Apple a založil počítačovú firmu NeXT. Tú v roku 1996 odkúpil Apple Inc. a Jobs sa opäť vrátil do jeho vedenia. Jobs bol tiež hlavným výkonným riaditeľom spoločnosti Pixar, ktorá sa zaoberá produkciou počítačovo-animovaných celovečerných filmov. Tú v roku 2006 predal spoločnosti Disney a Jobs sa stal najväčším jednotlivým akcionárom Disney (s približne 7 % akcií) a členom dozornej rady spoločnosti.

Jobsovi v roku 2003 bol diagnostikovaný neuroendokrinný nádor pankreasu a zomrel na zástavu srdca vzťahujúcu sa k nádoru 5. októbra v roku 2011.

Vyznamenania a ocenenia 
2013: posmrtne uvedený ako Disney Legend.
2012: Grammy Trustees Award, cena pre tých, ktorí ovplyvnili hudobný priemysel, ktoré nesúvisia s výkonom.
2007: Jobs bol uvedený do Kalifornskej siene slávy, ktorá sa nachádza v Kalifornskom múzeu histórie, žien a umenia.
2007: Jobs bol menovaný za najsilnejšieho človeka v biznise magazínom Fortune.
1989: „Entrepreneur of the Decade“ od magazínu Inc.
1987: Jobs bol ocenený Jeffersonovou cenou za verejné služby (Jefferson Award Of Public Service)
1985: Jobs spoločne so Stevom Wozniakom získali National Medal of Technology za ich vývoj a zavedenie osobného počítača.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Článok o Jobsovi na etrend.sk 

Informatici USA
Apple
Osobnosti zo San Francisca

Úmrtia na rakovinu pankreasu
Quebec

Quebec (- z angl.) alebo Québec (- z fr.), výslovnosť pozri nižšie, je jedna z desiatich kanadských provincií a zároveň jediná frankofónna.

Slovenský názov 
ÚGKK SR predpisuje ako slovenský názov len Quebec . Pravidlá slovenského pravopisu naopak kodifikujú dva tvary: Quebec (angl.) aj Québec (fr.).

Výslovnosť 
Pôvodom anglické slovo Quebec má angl. výslovnosť: [kwibek], [kwəbek], [kibek] alebo [kəbek], pričom prízvuk je na druhej slabike. Slovenská výslovnosť znie [kvibek]. Pôvodom francúzske slovo Québec má fr. výslovnosť [kebek], pričom prízvuk je na druhej slabike, a slov. výslovnosť [kebek].

Demografia

Etnické zloženie 
Quebec sa od ostatných provincií Kanady odlišuje svojím jazykovým a etnickým zložením. Väčšina obyvateľov za svoj materinský jazyk pokladá francúzsky jazyk (80,8 %). Anglický jazyk za materinský jazyk považuje len 7,8 % obyvateľov. Približne 0,7 % obyvateľov za materinské jazyky považuje angličtinu aj francúzštinu. Asi 10,6 % obyvateľov používa iné jazyky (španielčina, taliančina, ukrajinčina, arabčina, čínština, nemčina, poľština, gréčtina a iné)

Takmer 60,1 % obyvateľov sa považuje za Kanaďanov. Na druhom mieste sa 28,9 % obyvateľov hlási k Francúzom. Asi 5,5 % k Írom, 4 % k Talianom, 3,3 % k Angličanom,, asi 3 % k Indiánom, 2,7 % k Škótom, 1,2 % k Číňanom, 1,23 % k Haiťanom, 0,89 % ku Grékom, 0,84 % k Poliakom, 0,83 % k Libanončanom, 0,49 % k Maročanom, 0,54 % k Rumunom,...

Náboženstvo 
Dominantným náboženstvom v provincii je rímskokatolícka cirkev, ku ktorej sa hlási až 83,23 % obyvateľov provincie. Ide hlavne o obyvateľov francúzskeho pôvodu, ale aj potomkov prisťahovalcov z Talianska, Poľska, Írska a iných katolíckych krajín.

Protestantov je 4,71 %, čo je najmenej v Kanade. Najviac z nich sa hlási k anglikánom (1,2 %), k Zjednotenej cirkvi Kanady (0,74 %). Baptistov je 0,5 %, luteránov 0,14 %, pentekostalistov 0,32 %, Svedkov Jehovových 0,41 %.

K pravosláviu sa najviac hlásia potomkovia vysťahovalcov z Grécka, Rumunska, Ruska, Ukrajiny a Libanonu1,41 %.

Pribúda aj počet vyznávačov islamu (1,52 %), budhizmu (0,58 %), hinduizmu (0,34 %). Bez vyznania je 5,80 % obyvateľov.

Referencie

Iné projekty 

 
Provincie a teritóriá v Kanade
Členovia Frankofónie
Rozšírenie názvu súboru

Rozšírenie, prípona alebo verzia názvu súboru sú pojmy označujúce množinu (zvyčajne) alfanumerických znakov pridávaných na koniec názvu súboru, aby mohli používatelia (ako aj softvér) rýchlo určiť typ údajov uložených v súbore. Je to jedna z populárnych metód označenia súborového formátu.

Príklady 
 .c ; .exe ; .temp ; .dll ; .mp3 ; .wav ; .dat ; .gif etc.

Externé odkazy 
 Databáza prípon - částečně česky
 DotWhat.net - Veľký archív prípon súborov
 Databáza prípon súborov - Veľká databáza prípon a typov súborov
 FileInfo.net - Zdroj prípon súborov
 Prípony súborov a formáty súborov zoradené abecedne

Súborové formáty
Pozostatok supernovy

Pozostatok supernovy alebo zvyšok supernovy je materiál, ktorý za sebou zanechal gigantický výbuch hviezdy nazvaný supernova. Sú známe dve možné cesty k takémuto koncu: buď sa stane, že hmotná hviezda zastaví produkciu energie syntézou jadier vo svojom jadre a kolabuje dovnútra vďaka vlastnej gravitácii, alebo hviezda typu biely trpaslík môže naakumulovať hviezdny materiál zo svojej ďalšej hviezdnej spoločnice až dosiahne kritickú hmotnosť a exploduje v termonukleárnom výbuchu. V oboch prípadoch vymrští výsledná explózia supernovy veľa alebo dokonca všetok hviezdny materiál s obrovskou silou.

V prípade výbuchu hmotnej hviezdy sa môže jadro hviezdy zrútiť tak rýchlo, že vytvorí formy mimoriadne stlačenej (degenerovanej) hmoty. Tento kompaktný objekt, ktorým môže byť neutrónová hviezda alebo čierna diera, sa označuje ako kompaktný pozostatok supernovy. Pre oboch, hmotného aj bielotrpaslíčieho, hviezdnych predchodcov supernovy najkrajnejšie vrstvy hviezdy sa odtrhnú silou explózie do zväčšujúceho sa oblaku prachu a plynov. Šoková vlna a vyvrhnutý materiál rozpínajúci sa z explózie, spolu s medzihviezdnym materiálom, ktorý je pohltený cestou, sa nazývajú difúzny pozostatok supernovy.

Známy a dobre pozorovaný pozostatok supernovy je SN 1987A, novovytváraný pozostatok supernovy vo Veľkom Magellanovom mraku. Ďalšie známe pozostatky supernov sú Krabia hmlovina, pozostatok relatívne nedávneho výbuchu (v roku 1054); Tycho, pozostatok pomenovaný po Tychovi Brahe, ktorý zaznamenal jasnosť jeho pôvodnej explózie (v roku 1572); a Keplerov pozostatok supernovy (SN 1604), pomenovaný po Johannesovi Keplerovi.

Pozri aj 
 Pozostatok novy
 Planetárna hmlovina

Iné projekty

Externé odkazy 

 SNR Catalogue (v angličtine, D. A. Green Cambridge University)
 NASA: Introduction to Supernova Remnants. (v angličtine)
 Supernova Remnant (v angličtine, UOttawa)

 
Hmloviny
Katovice

Katovice ( (pôvodne Kątowicze), ) je mesto v južnom Poľsku, centrum hornosliezskej priemyselnej aglomerácie, hlavné mesto Sliezskeho vojvodstva. 

Má 293 626 (2019) obyvateľov. Ťaží sa tu kamenné uhlie, spracúva železo a neželezné kovy, je tu koksochémia a ťažké strojárstvo. V meste je univerzita (1968).

Dejiny 
Z roku 1299 pochádza prvá písomná zmienka o obci Dąb na ktorej území vznikli neskoršie Katovice. Najstaršia doložená písomná zmienka o Katoviciach je z roku 1598. Po roku 1839 sa mesto rozvíjalo v súvislosti s ťažbou uhlia a rozvojom metalurgie. Roku 1865 sa Katovice stali mestom a stali sa priemyselným a správnym centrom Horného Sliezska. Od roku 1922 (s výnimkou druhej svetovej vojny) patria Poľsku.

Časti

Partnerské mestá 
  Groningen, Holandsko
  Kolín nad Rýnom, Nemecko
  Košice, Slovensko
  Miškovec, Maďarsko
  Mobile, USA
 Odense, Dánsko
  Ostrava, Česko
  Saint-Étienne, Francúzsko
  Šen-jang, Čína

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Portál mesta Katowice
 Katowice, Silesia
 Katowice-Bogucice

 
Mestá v Sliezskom vojvodstve
Banské sídla v Poľsku
Univerzitné mestá v Poľsku
Porovnanie súborových systémov

Nasledujúce tabuľky porovnávajú všeobecné a technické informácie niekoľkých súborových systémov. Bližšie informácie nájdete v článkoch o  jednotlivých súborových systémoch.

Všeobecné informácie

Limity

Vlastnosti

Žurnálovanie

Vlastnosti pomáhajúce predchádzať fragmentácii

Poznámky

Pozri aj 
 Zoznam súborových systémov

Referencie 
 Disc and volume size limits. Jonathan de Boyne Pollard. Frequently Given Answers.
 IBM, OS/2 corrective service fix JR09427
 NTFS Information, Linux-NTFS Project, Attribute - $EA_INFORMATION (0xD0)
 NTFS Information, Linux-NTFS Project, Attribute - $EA (0xE0)
 NTFS Information, Linux-NTFS Project, Attribute - $STANDARD_INFORMATION (0x10)

Externé odkazy 
 Prehľad bežných súborových systémov (en)
 Linux large file support (en)
 Porozumenie limitom veľkosti súborov na NTFS a FAT (en)
 Opis súborového systému Solaris' ZFS (en)
 Porovnanie žurnálovacích systémov pre Linux (en)
 Porovnanie žurnálovacích systémov pre Linux, druhá časť (en)
 Porovnanie žurnálovacích systémov pre Linux pre potreby malých firiem (en)

Súborové systémy
Eduard Haluška

Eduard Haluška (* 19. máj 1910, Kráľova Lehota – † 24. apríl 1980, Bratislava) bol slovenský matematik a pedagóg.

Životopis 
Narodil sa 19. mája 1910 v Kráľovej Lehote (okr. Liptovský Mikuláš). Jeho otec bol Ján Haluška a matka Anna rod. Pribilinecká. V roku 1930 maturoval na Štátnom koedukačnom učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi. Vyučoval na Ľudovej škole v Dobšinskej Maši. Po skončení 2. svetovej vojny sa presťahoval do Bratislavy. Vyučoval na viacerých bratislavských školách, a počas jedného roka aj vo Svätom Jure.

Popri zamestnaní študoval matematiku a deskriptívnu geometriu na PF UK v Bratislave. Štúdium ukončil v roku 1956. Potom pôsobil na Pedagogickej škole na Dunajskej ul., Strednej škole pre pracujúcich na Vazovovej aj Zochovej ul. a Strednej priemyselnej škole strojníckej na Fajnorovom nábr. a Kvačalovej ul. Do dôchodku odišiel v roku 1973.

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike - pokrstený ako Eduardus Josephus Haluska 
 

Slovenskí matematici
Slovenskí pedagógovia
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Kráľovej Lehoty
Jiří Klapka

prof. RNDr. Jiří Klapka (* 10. marec 1900, Skuteč– † 13. február 1976, Brno) bol český matematik a pedagóg.

Životopis 
Narodil sa v Skutči v okrese Chrudim. Stredoškolské štúdium absolvoval na štátnych reálkach v Lounoch a Kostelci nad Orlicou. Po maturite študoval učiteľstvo matematiky a deskriptívnej geometrie na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity a na Českom vysokom učení technickom v Prahe. 

V rokoch 1921– 1925 bol asistentom matematiky na Vysokej škole technickej v Brne u prof. J. Vojtěcha a po jeho odchode do Prahy u prof. J. Hronca. R. 1925 získal doktorát prírodných vied (RNDr.) na Prírodovedeckej fakulte Masarykovej univerzity v Brne. Po odchode prof. Pelíška suploval v rokoch 1926– 1927 na vysokej škole technickej v Brne prednášky z deskriptívnej geometrie. R. 1928 sa na technike v Brne habilitoval za docenta pre deskriptívnu, analytickú a diferenciálnu geometriu, r. 1929 bol vymenovaný za súkromného docenta. Od r. 1930 pôsobil ako profesor na III. reálnom gymnáziu v Brne, popri tom zostal do roku 1932 nehonorovaným asistentom prof. J. Klímu na technike. R. 1937 bol vymenovaný za bezplatného mimoriadneho profesora techniky v Brne. Po odchode prof. J. Hronca v súvislosti s jeho poverením realizovať založenie Slovenskej vysokej školy technickej prevzal po ňom na technike v Brne niektoré prednášky. 
Roku 1938 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora Slovenskej vysokej školy technickej a bol na nej poverený vedením Ústavu deskriptívnej geometrie a stereometrie. Na tomto poste zotrval do konca apríla 1939, keď po rozpade Československa podľa smerníc protektorátneho ministerstva školstva rezignoval na pôsobenie na Slovensku a bol prevedený na techniku v Brne. SVŠT mala eminentný záujem o jeho zotrvanie na Slovensku a celá kauza bola nepriaznivo pre SVŠT uzavretá až vo februári 1940. 
Po obnove ČSR bol na technike v Brne vymenovaný za riadneho profesora deskriptívnej geometrie s účinnosťou od 1. 5. 1942 a významne sa podieľal na obnovení chodu a rozvoji vysokej školy v roku 1945 v rámci 1. ústavu matematiky, v rokoch 1946 – 1950 ako prednosta ústavu deskriptívnej geometrie a od r. 1951 ako vedúci katedry matematiky a deskriptívnej geometrie na stavebnej fakulte. V roku 1971 odišiel do dôchodku. 

Hlavnou oblasťou jeho vedeckého záujmu bola diferenciálna a deskriptívna geometria, kde nadviazal na Čechovu teóriu priamkových
plôch, založil a dlhé roky viedol seminár modernej diferenciálnej geometrie, v ktorom vyrástlo niekoľko významných osobností. Venoval sa aj algebraickej geometrii, nomografii, grafickým metódam a konštrukčnej geometrii. Bol autorom celého radu vedeckých prác, vysokoškolských učebníc a učebných textov. 
Zomrel 13. februára 1976 v Brne.

Referencie

Externé odkazy 
 Životopis na muni.cz
 Životopis

Zdroj  
 

Českí matematici
Virgil Klatt

Virgil Klatt (* 30. august 1850, Temešvár, Rumunsko – † 22. január 1935, Bratislava) bol slovenský pedagóg a fyzik rumunského pôvodu.

Narodil sa 30. augusta 1850 v Temešváre. Po maturite na katolíckom gymnáziu v Bratislave študoval matematiku a fyziku na Filozofickej fakulte viedenskej univerzity ( 1868– 1871), kde mal vynikajúcich pedagógov. Matematiku mu prednášal okrem iných Jozef Maximilián Pecval, u ktorého mladý Klatt počúval aj prednášky z teoretickej fyziky. Základný kurz fyziky viedol Jozef Stefan (objaviteľ Stefanovho-Boltzmannovho zákona) a Josef Loschmidt (ako prvý určil rozmer molekuly) prednášal teóriu tepla, vedenie tepla a hydrodynamiku. Začiatkom sedemdesiatych rokov sa na bratislavskej reálke uvoľnilo miesto profesora fyziky a v r. 1871 naň nastúpil Virgil Klatt ako dočasný profesor. O štyri roky zložil skúšku učiteľskej spôsobilosti pre vyučovanie
matematiky a fyziky vo vyšších triedach gymnázií. Na bratislavskej reálke učil až do r. 1919, keď ho nový režim ponechal bez práce i bez dôchodku. Preto pracoval v hodinárskej dielni svojho bývalého žiaka. Na vyššej reálnej škole v Bratislave, ktorá vznikla r. 1850 ako prvá škola nového typu v Uhorsku, Virgil Klatt učil matematiku i fyziku a viedol fyzikálny kabinet. Vďaka jeho úsiliu sa kabinet čoskoro zaradil medzi najlepšie vybavené fyzikálne pracoviská. Pri kabinete Klatt zriadil aj dielňu pre žiakov, za čo sa pokladá za priekopníka polytechnického vyučovania v Uhorsku. Okrem toho sa vo svojom kabinete venoval bádaniu: zaoberal sa fosforescenciou a katódovým žiarením. Vynikajúce hodiny fyziky plné demonštrácií a jasného, hoci aj náročného výkladu, priviedli
k fyzike študenta Philippa Lenarda, neskoršieho nositeľa Nobelovej ceny za fyziku. Učiteľ a žiak spolu skúmali fosforescenciu a táto spolupráca trvala niekoľko desiatok rokov. Jej výsledkom boli tri spoločné práce, uverejnené v špičkovom časopise Annalen der Physik und Chemie. Klatt a Lenard zistili, že intenzita a zafarbenie fosforescencie závisí od množstva a typu kovových prímesí (medi, mangánu či bizmutu), že tlak niekedy spôsobuje zmenu farby fosforescencie, zatiaľ čo u niektorých látok ju úplne potláča. Podali tiež svetelno-elektrické vysvetlenie mechanizmu fosforescencie. Skúsenosti a poznatky z tejto spolupráce Lenard neskôr využil pri výskume katódových lúčov a fotoefektu. Na Klattove a Lenardove práce nadviazali v 40. rokoch americkí bádatelia, ktorí vyvíjali obrazovky pre radary. Zomrel 22. januára 1935 v Bratislave.

Externé odkazy 
 

Slovenskí fyzici
Narodenia v 1850
Úmrtia v 1935
Karol Klobušický

RNDr. Karol Klobušický (* 27. september 1935, Užhorod – † 26. marec 1994, Bratislava) bol slovenský pedagóg a fyzik.

Životopis 
Narodil sa v Užhorode. Na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave vyštudoval odbor matematika-fyzika. V roku 1970 získal na PF UK titul RNDr. v odbore teória vyučovania fyziky.

Prvých desať rokov pedagogickej praxe absolvoval ako učiteľ fyziky na Vojenskej škole Jana Žižku v Bratislave. V roku 1967 prešiel na Katedru experimentálnej fyziky Prírodovedeckej fakulte UK. Po krátkom pôsobení vo Výskumnom ústave pedagogickom sa vrátil na strednú školu. Najprv učil na Gymnáziu na Tomášikovej ul., neskôr na Gymnáziu na Einsteinovej ul. v Bratislave. Dr. Karol Klobušický sa osvedčil ako autor učebníc fyziky pre základné školy i gymnáziá. Svoje učiteľské skúsenosti sústredil v niekoľkých učebných textoch pre postgraduálne štúdium teórie vyučovania na PFUK. K zvýšeniu kvality budúcich učiteľov fyziky prispel tiež ako fakultný učiteľ. Veľa vykonal pre propagáciu fyziky, keď pre STV pripravoval rôzne relácie v rámci televízneho vysielania pre školy. Vo Fyzikálnej pedagogickej sekcii Jednoty slovenských matematikov a fyzikov pôsobil vo funkcii tajomníka. Zomrel 26. marca 1994 v Bratislave.

Externé odkazy 
 

Slovenskí pedagógovia
Slovenskí fyzici
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Užhorodu
Tibor Kolbenhayer

Tibor Kolbenhayer (* 12. september 1917, Rimavská Sobota† 9. marec 1993, Košice) bol slovenský geofyzik a pedagóg. Roku 1955 profesor, 1956 člen korešpondent SAV, 1958 DrSc., 1960 člen korešpondent ČSAV, 1972 akademik ČSAV, 1973 akademik SAV.

Životopis 
Narodil sa v Rimavskej Sobote. V roku 1935 maturoval na Gymnáziu v Lučenci. V r. 19351938 študoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe odbor matematika-fyzika. Vysokoškolské štúdium ukončil v r. 1940 na Štátnej univerzite v Budapešti.

V r. 19421944 pracovník naftovej spoločnosti MAORT v Kaposváre, 19441947 Štátneho astronomického observatória v Budapešti, 19481952 Geologického ústavu Dionýza Štúra v Bratislave, 19521966 Vysokej školy technickej v Košiciach a zároveň externý vedúci Geofyzikálneho ústavu SAV, od r. 1966 pracovník Prírodovedeckej fakulty UPJŠ v Košiciach, od r. 1965 vedúci katedry teoretickej fyziky a geofyziky a súčasne 19671968 externý riaditeľ Banského ústavu SAV. V roku 1960 získal titul doktor vied (DrSc.) na Karlovej univerzite v Prahe.

Rozpracoval teóriu geofyzikálnych polí a interpretačných metód v geofyzike. Orientoval sa na exaktnú analýzu geofyzikálnych polí a interpretačných metód normálnych geofyzických polí metódami matematickej fyziky. Zakladateľ smeru známeho ako slovenská geofyzikálna škola. Autor vyše 71 vedeckých prác v domácich a zahraničných vedeckých časopisoch, hlavne v oblasti interpretačných metód a z teórie potenciálnych, geomagnetických a gravitačných polí. Prispel k budovaniu geofyzikálnych vedeckých pracovísk, vychoval desiatky odborníkov a vedeckých pracovníkov.

Zastával rad funkcií v spoločenských, vedeckých a pedagogických orgánoch. Roku 19531954 dekan Baníckej fakulty VŠT a 19551963 rektor VŠT v Košiciach, od 1965 člen predsedníctva SAV, 19691972 dekan PF UPJŠ v Košiciach, 19721977 člen Prezídia ČSAV, podpredseda Čs. komisie pre výskum a mierové využitie kozmického priestoru Interkozmos.

Zomrel 9. marca 1993 v Košiciach.

Ocenenia 
Laureát Štátnej ceny (1954), Národnej ceny SSR (1978), nositeľ Radu práce (1962), vyznamenaný za pracovnú vernosť (1966), Zlatou medailou UPJŠ (1972), Medailou J. A. Komenského (1976), Striebornou čestnou plaketou ČSAV Za zásluhy o vedu a ľudstvo (1977), Čestný člen Maďarskej akadémie vied (1979) a v roku 1981 mu Univerzita Lóránda Eötvösa v Budapešti udelila čestný doktorát.

Referencie

Externé odkazy 
 

Slovenskí pedagógovia
Slovenskí geofyzici
Osobnosti z Rimavskej Soboty
Július Krmešský

doc. RNDr. Július Krmešský (* 10. apríl 1900, Ploštín, dnes časť Liptovského Mikuláša – † 20. september 1984, Bratislava) bol slovenský fyzik.

Život 
Narodil v Ploštíne. Po maturite na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši (1918) sa pôvodne zapísal na Lekársku fakultu v Budapešti (1918). Po vzniku Československej republiky však odišiel na Elektrotechnickú fakultu ČVUT do Prahy ( 1919). Tu sa prihlásil za člena JČMF, kde dostal za úlohu prekladať české učebnice fyziky do slovenčiny. Touto prácou podstatne prispel k tvorbe slovenskej fyzikálnej terminológie. Fyzika ho natoľko zaujala, že štúdium dokončil na Prírodovedeckej fakulte KU, kde získal titul RNDr. V r. 1923– 1929 učil na Gymnáziu v Prešove fyziku a matematiku, ale pre nedostatok učiteľov aj slovenčinu. Z jeho iniciatívy tu vzniklo Nakladateľstvo slovenských profesorov, pre ktoré napísal čítanku pre prvú triedu stredných škôl a Malý pravopisný slovník. Po príchode do Bratislavy ( 1929) pôsobil ako profesor na rôznych gymnáziách. V r. 1942 sa stal riaditeľom Ústavu pre školský a osvetový film. V tejto funkcii založil a rozvinul tvorbu školských filmov na Slovensku. V päťdesiatych rokoch dr. Krmešský pracoval v Štátnom pedagogickom ústave (od r. 1950), na Vysokej škole pedagogickej (od r. 1953), ako vedúci Katedry fyziky na Vyššej pedagogickej fakulte, Pedagogickom inštitúte a napokon na Pedagogickej fakulte UK v Trnave. Tu sa v r. 1961 stal docentom. Ešte ako študent preložil niekoľko českých učebníc do slovenčiny. V 30. rokoch upravoval české učebnice pre potreby slovenských stredných škôl. V tomto období redigoval zošitovú edíciu Abeceda všeobecného vzdelania. V r. 1940 napísal Čítanku pre 2. triedu gymnázií. Napokon v r. 1958 bol hlavným autorom pokusnej učebnice fyziky pre 10. ročník JSŠ. Podieľal sa tiež na vzniku Fyziky pre pedagogické fakulty (1971), na tvorbe 18 školských filmov a publikácie Film a diafilm vo vyučovaní fyziky. Osobitnú zmienku si zaslúži skutočnosť, že už v r. 1959 sa začal venovať novej oblasti – výskumu fyzikálnych polí a žiarenia organizmov. Dosiahol pozoruhodné výsledky, ktoré si získali ocenenie doma i v zahraničí. Prihlásil si tiež patent na objav Kvazimagnetické vektorové pole (1980). Zomrel v Bratislave.

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1900
Úmrtia v 1984
Slovenskí fyzici
Osobnosti z Liptovského Mikuláša
Absolventi Karlovej univerzity
Michal Lipsicz

Michal Lipsicz (* 19. september 1703, Mosonmagyaróvár, Uhorsko – † 23. august 1766, Győr, Uhorsko) bol uhorský filozof a matematik.

Životopis 
Narodil sa v Mosonmagyaróvári. Do jezuitskej rehole vstúpil v roku 1720, vysokoškolské štúdiá absolvoval vo Viedni a Grazi, získal doktorát filozofie i teológie. Spočiatku vyučoval na gymnáziách v Győri a Kluži, potom bol profesorom na univerzite v Košiciach (1737 – 1741), resp. v Trnave ( 1742– 1745, 1748– 1749), prednášal matematiku, fyziku, filozofiu a teológiu. Neskôr sa venoval najmä výuke teológie na rôznych jezuitských školách (Eger, Budín, Záhreb, Šopron, Győr) a bol kazateľom v Šoproni. Zomrel ako prefekt a riaditeľ konviktu v Győri. 

Publikačne najplodnejšie bolo jeho pôsobenie v Košiciach, vtedy vydal svoju algebru – prvú učebnicu tohto predmetu na Slovensku aj v Uhorsku (Košice 1738), filozoficko-fyzikálnu rozpravu Statica… a ďalšiu astronomicko-kozmologickú prácu. Bol prvým autorom na Slovensku, ktorý sa na pôde neoscholastiky venoval aj Descartovmu a Newtonovmu učeniu. Kým v otázkach kinematiky, zväčša aj dynamiky, sa prikláňal k Newtonovi, gravitáciu vysvetľoval v súlade s Descartom ako tlak čiastočiek éteru. V svojej astronomickej práci už jednoznačne zamietal Ptolemaiov systém, Kopernikov však prijíma len ako hypotézu a prikláňa sa ku „kompromisu“ Tycha Braheho.

Externé odkazy 
 

Maďarskí matematici
Maďarskí filozofi
Osobnosti z Győru
Ján Maďar

doc. RNDr. Ján Maďar, CSc. (* 21. marec 1926, Parchovany – † 24. jún 1995, Bratislava) bol slovenský fyzik.

Životopis 
Narodil sa v Parchovanoch. Po maturite na gymnáziu v Levoči ( 1945) študoval odbor matematika-fyzika na Prírodovedeckej fakulte SU. 

Hneď po absolutóriu ( 1951) nastúpil ako asistent na svojej alma mater, ktorej zostal verný až do odchodu na zaslúžený odpočinok ( 1991). Titul RNDr. získal v r. 1968, o rok nato obhájil kandidátsku dizertáciu a r. 1980 sa habilitoval. 

Právom ho možno pokladať za zakladateľa tradície v oblasti röntgenových difrakčných metód na Slovensku. Najväčšie uznanie si získal za svoj podiel na vývoji precesnej röntgenovej difrakčnej komôrky, ktorá mala veľký úspech a patent na toto zariadenie sa predal do cudziny. J. Maďar sa po celé svoje pôsobenie na fakulte usiloval o inováciu prístrojovej techniky. Keď do fyziky a výuky vstúpili počítače, patril medzi ich prvých propagátorov. Ku skvalitneniu prípravy nových fyzikov a učiteľov fyziky prispel 4 učebnými textami a tiež ako spoluautor vysokoškolskej učebnice Všeobecná fyzika (1. zv. Mechanika). Ján Maďar patril medzi neúnavných organizátorov života a činnosti fyzikálnej komunity: pracoval v JSMF, kde venoval veľa času a úsilia príprave rôznych materiálov, medziiným aj stanov Jednoty. V rokoch 1971– 1975 bol predsedom Fyzikálnej vedeckej sekcie JSMF a od r. 1975 podpredsedom Ústredného výboru JSMF. 

Zomrel 24. júna 1995 v Bratislave.

Externé odkazy 
 

Slovenskí fyzici
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Parchovian
Juraj Mamrilla

prof. RNDr. Juraj Mamrilla, CSc. (* 25. február 1935, Veľký Lipník – † 28. marec 1985, Bratislava) bol slovenský matematik.

Životopis 
Narodil s vo Veľkom Lipníku, okr. Stará Ľubovňa. Základnú školu vychodil v rodnej obci v rokoch 1941– 1945 a štátne ruské gymnázium v Prešove v rokoch 1945 – 1953. Po maturite v roku 1953 sa zapísal do prvého ročníka Vysokej školy technickej v Košiciach, avšak po prvom školskom roku sa rozhodol pre štúdium matematiky na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktoré absolvoval v rokoch 19541959, kde si vybral odbor matematická analýza. Splnil sa tak jeho sen študovať matematiku, ktorej zasvätil celý svoj ďalší život. Patril medzi výborných študentov, a preto už v roku 1959 bol vybraný za asistenta matematickej analýzy na vtedajšej Katedre matematiky PF UK. 

Na Prírodovedeckej fakulte a neskôr na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK pôsobil až do svojej smrti. Pod vplyvom svojich učiteľov sa začal už v svojej diplomovej práci zaoberať teóriou obyčajných diferenciálnych rovníc. Na základe výsledkov v tejto oblasti získal v roku 1967 akademický titul RNDr. V roku 1968 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu a stal sa kandidátom fyzikálno-matematických vied (CSc.). V roku 1975 sa habilitoval a stal sa docentom matematiky a v roku 1980 bol menovaný profesorom matematiky a s účinnosťou od 1. októbra 1980 ustanovený za profesora na katedre matematickej analýzy Matematicko-fyzikálnej fakulty UK v Bratislave. Po vzniku Matematicko-fyzikálnej fakulty UK dňom 1. septembra 1980 bol vymenovaný za prodekana pre vedecký výskum. Po založení Katedry aplikovanej matematiky v roku 1983 stal sa jej prvým vedúcim. 

Prednášal matematiku pre chemikov, matematickú analýzu pre prvé ročníky všetkých učiteľských kombinácii, diferenciálne rovnice a neskôr prednášky a semináre pre všetky fyzikálne odbory. Mnohé z týchto oblastí postupne zabezpečoval aj písaním učebných textov. Vo vedeckom výskume sa venoval teórii lineárnej rovnice štvrtého rádu s aplikáciami týchto metód na rovnice párnych vyšších rádov. Okrem toho študoval aj problematiku existencie periodických riešení hlavne počas svojho jednoročného pobytu u prof. Contiho vo Florencii, z ktorej problematiky publikoval tiež niekoľko prác. Počas svojho pobytu v Minsku u prof. Gabasova študoval otázky dynamickej optimalizácie a teórie riadenia, z ktorej problematiky publikoval dve vedecké práce. V spolupráci s praxou využíval svoje teoretické vedomosti na riešení úloh Modelovanie intenzívnych faktorov rastu ekonomiky Slovenska a Prognostický štrukturálny model. Jeho spolupráca so zahraničnými autormi vyústila do napísania monografie Juraj Mamrilla, Anna Mamrillová, Vladimír Sarkisovič Sarkisjan: Niektoré problémy matematickej teórie pružnosti anizotropného a nehomogénneho telesa, ktorá vyšla v slovenčine až po jeho smrti 1988. 

Zomrel 28. marca 1985 v Bratislave.

Externé odkazy 
 

Slovenskí matematici
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Veľkého Lipníka
František Močnik

František Močnik tiež uvádzaný ako Franz Močnik alebo Franc Močnik (* 1. október 1814, Cerkno, Slovinsko – † 30. november 1892, Graz, Rakúsko) bol slovinský matematik a pedagóg.

Životopis 
Narodil sa v Cerkne v Slovinsku. Študoval teológiu v Gorici, neskôr matematiku na univerzite v Grazi, kde získal v roku 1840 aj doktorát filozofie. Ako profesor matematiky pôsobil v roku 1846–1849 na technickej akadémii v Ľvove, od roku 1849 na univerzite v Olomouci. V roku 1851 s titulom školný radca sa stal inšpektorom ľudových škôl v Laibachu, od roku 1860 pôsobil v podobnej funkcii pre ľudové školy a reálky v Grazi. Od roku 1869 do svojho odchodu na dôchodok v roku 1871 bol hlavným školským inšpektorom Štajerska s pôsobiskom v Grazi. 

Tento pôvodom slovinský matematik mal mimoriadne veľký vplyv na výuku matematiky na ľudových i stredných školách v celej rakúsko-uhorskej monarchii v druhej polovici 19. storočia. Bol autorom desiatok mimoriadne populárnych učebníc matematiky pre ľudové i stredné školy, zároveň zostavovateľom tabuliek k nim. Boli to moderné učebnice zostavené pôvodne v duchu celoríšskej, tzv. Bonitz–Exnerovej školskej reformy, v priebehu rokov viackrát doplňované a prepracované v súlade s novými požiadavkami. Vynikali jasnosťou výkladu, exaktnosťou spracovania a prepojenosťou na praktický život. Boli vydávané až do začiatku 20. storočia, okrem pôvodnej nemčiny aj v prekladoch do národných jazykov a boli najrozšírenejšími učebnicami matematiky v monarchii. V mnohých prípadoch sa stali východiskom a vzorom spracovania nových diel, okrem iného aj predlohou známej Počtovedy Martina Čulena. 

Zomrel 30. novembra 1892 v Grazi.

Externé odkazy 
 Stránky venované Františkvi Močnikovi
 Franc Močnik

Iné projekty

Zdroj 
 

Slovinskí matematici
Slovinskí pedagógovia
Ladislav Moravský

doc. RNDr. Ladislav Moravský (* 30. jún 1932, Pusté Čemerné – † 15. január 1996, Košice) bol matematik a pedagóg.

Životopis 
Po absolvovaní gymnázia v Michalovciach študoval na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave – odbor matematika a deskriptívna geometria. 

Po päťročnom pôsobení na strednej škole v Michalovciach nastúpil 1. septembra 1961 na Katedru matematiky SjF VŠT v Košiciach. Podieľal sa na budovaní katedier matematiky takmer na všetkých fakultách VŠT. V rokoch 1988 až 1991 bol vedúcim Katedry matematiky na Fakulte elektrotechniky a informatiky. Jeho tvorivý vklad ostáva aj v ďalších generáciách učiteľov katedry, ktorí nadväzujú na jeho pedagogické majstrovstvo. Bol spoluautorom dvoch vysokoškolských učebníc, 17 vysokoškolských skrípt ako aj ďalších učebných textov. V odbornej práci sa zameral na štúdium kvalitatívnych vlastností riešení diferenciálnych rovníc. Z tejto oblasti publikoval práce v odborných matematických časopisoch.

Externé odkazy 

Slovenskí matematici
Slovenskí pedagógovia
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Pustého Čemerného
Štefan Novoveský

doc. PhDr. Štefan Novoveský, CSc. (* 1. júl 1917, Hnilčík – † 24. marec 1984, Nitra) bol slovenský matematik a pedagóg.

Životopis 
Narodil sa v Hnilčíku. Roku 1937 absolvoval učiteľský ústav v Spišskej Novej Vsi. Kvalifikáciu pre meštianske školy nadobudol vykonaním skúšok roku 1942 v Bratislave. 

V rokoch 1948– 1951 študoval popri zamestnaní učiteľstvo matematiky a fyziky na Pedagogickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave (dnes Univerzita Komenského), v rokoch 1952– 1956 učiteľstvo matematiky a fyziky pre stredné všeobecnovzdelávacie a odborné školy na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Roku 1966 sa na Karlovej univerzite v Prahe habilitoval v odbore teória vyučovania matematiky. Titul PhDr. získal roku 1977, vedeckú hodnosť kandidáta pedagogických vied r. 1978. Absolvoval sedem krátkodobých študijných a prednáškových pobytov prevažne v stredoeurópskych krajinách. Pôsobil na všetkých stupňoch školskej sústavy. Na ľudových a meštianskych školách vyučoval v rokoch 1937– 1950: v Prešove ( 1937– 1938), Beluši ( 1938), Spišskom Podhradí ( 1938/39), Varíne ( 1939/40), Maríkej-Kátline ( 1940/41), Brvništi ( 1941– 1946), Šuranoch ( 1946– 1950). V rokoch 1950– 1952 bol stredoškolským profesorom na II. gymnáziu v Nitre, v rokoch 1952– 1959 profesorom a zástupcom riaditeľa na pedagogickej škole v Nitre. Od roku 1959 pôsobil na pedagogickom inštitúte, neskôr pedagogickej fakulte v Nitre ako odborný asistent, zástupca docenta a od roku 1966 ako docent. V rokoch 1959– 1960 bol vedúcim katedry prírodných vied, 1960– 1963 vedúcim katedry matematiky, fyziky a zemepisu, 1963– 1977 vedúcim katedry matematiky. V rokoch 1964– 1972 bol prodekanom fakulty.

Bol popredným slovenským odborníkom v teórii vyučovania matematiky na základných školách. Zaoberal sa problematikou obsahu vyučovania matematiky, modernizácie a efektivizácie metód vyučovania a objektivizácie hodnotenia. Osobitne sa venoval otázkam výchovného pôsobenia vo vyučovaní matematiky. Bol autorom a spoluautorom 4 knižných publikácií, 8 vysokoškolských učebných textov z matematiky a teórie vyučovania matematiky a rysovania, uverejnil 10 rozsiahlych štúdií a článkov. bol zodpovedným riešiteľom niekoľkých vedeckovýskumných úloh a školiteľom vedeckých ašpirantov. Bol členom Jednoty československých matematikov a fyzikov, od r. 1969 Jednoty slovenských matematikov a fyzikov a jej dlhoročným popredným funkcionárom (osem rokov predseda odbočky v Nitre, päť rokov člen SÚV, veľmi aktívne pracoval v Socialistickej akadémii a krajskom výbore Matematickej olympiády). 

Zomrel v Nitre 24. marca 1984.

Externé odkazy 
 

Slovenskí matematici
Absolventi Univerzity Komenského
Osobnosti z Hnilčíka
Ján Onadi

Ján Onadi (dátum aj miesto narodenia a úmrtia sú neznáme) bol učiteľ.

O jeho živote vieme len toľko, že bol rektorom evanjelického kolégia v Košiciach. Jeho dielo Practici Algorithmi… (Košice 1693) patrilo k prvým aritmetickým príručkám vydaným na Slovensku.

Externé odkazy 

Onadi, Ján
Ľudmila Pajdušáková

RNDr. Ľudmila Pajdušáková, CSc. (* 29. jún 1916, Radošovce – † 5. október 1979, Vyšné Hágy) bola slovenská astronómka a fyzička.

Životopis 
Študovala na Reálnom gymnáziu v Kláštore pod Znievom, neskôr v rokoch 19351936 na súkromnom učiteľskom ústave získala kvalifikáciu pomocnej učiteľky. Vyučovala na ľudovej škole vo Vinosadoch (19361937), v Slepčanoch (19371939), na Meštianke v Štiavniku (19391940), v Brvništi (19401942) a v Trenčianskej Teplej (19421944). Od 1. 7. 1944 začala pracovať v Štátnom observatóriu na Skalnatom Plese. Astronómiu študovala na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave. Pajdušáková sa systematicky venovala pozorovaniu meteorov, predovšetkým rojových. Zbierka snímok v roku 1946 vyše 11 000 meteorov na 10 000 snímkach – priemerná expozícia 1 meteoru 30 hodín, bola v tomto období povojnových rokov najpočetnejšia po harvardskej. Najvýraznejšie pozorovateľské úspechy dosiahla pri objavoch komét. Dátum objavu a medzinárodné označenie komét objavených Ľ. Pajdušákovou: 

 30. 5. 1946 ... 1946 d ... 1946 II Pajdušáková–Rotbart–Weber
 13. 3. 1948 ... 1948 d ... 1948 V Pajdušáková–Mrkos
 6. 12. 1948 ... 1948 n ... 1948 XII P/Honda–Mrkos–Pajdušáková
 4. 2. 1951 ... 1951 a ... 1951 II Pajdušáková
 3. 12. 1953 ... 1953 h ... 1954 II Pajdušáková
Ľ. Pajdušáková sa pričinila aj o zavedenie pozorovania a určovania polôh asteroidov. Od r. 1958, kedy nastúpila do funkcie riaditeľky Astronomického ústavu SAV, sa venovala štúdiu atmosféry Slnka, periodicity a variability slnečnej činnosti. Publikovala do 20 pôvodných vedeckých prác, desiatky odborných prác a viac ako 100 prác vedecko-popularizačného charakteru. V rokoch 19611963 bola členkou Svetovej rady mieru a v r. 19621974 predsedníčkou Slovenskej astronomickej spoločnosti pri SAV. V r. 1967 bola zvolená za členku Medzinárodnej astronomickej únie. V mnohých internetových zdrojoch je ako dátum jej úmrtia uvedený 6. október 1979, podľa úmrtného listu však zomrela 5. októbra 1979 vo Vyšných Hágoch.

V deň 100. výročia narodenia, 29. júna 2016, jej bola v rodnej obci Radošovce odhalená pamätná tabuľa.
Na jej počesť je pomenovaná planétka (3636) Pajdušáková.

Referencie

Externé odkazy 

 

Slovenskí astronómovia
Objavitelia komét
Absolventi Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského
Slovenskí fyzici
Ženy vo fyzike
Ženy v astronómii
Osobnosti z Radošoviec (okres Skalica)
Ján Perenčaj

RNDr. Ján Perenčaj, CSc. (* 29. august 1941, Lešť – † 18. jún 1991, Žilina) bol slovenský matematik a pedagóg.

Životopis 
Narodil sa v Lešti, okr. Lučenec. Po ukončení strednej školy v Kláštore pod Znievom študoval na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave. Tu získal v roku 1962 aprobáciu z matematiky a deskriptívnej geometriu pre stredné školy. 

Vyučoval na gymnáziu v Martine, odkiaľ prešiel na Katedru matematiky VŠDS fakulty SET v Žiline ( 1965), kde pôsobil až do svojej náhlej smrti s orientáciou na deskriptívnu geometriu. 
Vo svojej vedecko-výskumnej práci sa sprvu venoval oblasti algebraických štruktúr, výsledkom čoho bol publikovaný vedecký článok. Neskôr ( 1980) sa zapojil do práce doc. Hejným vedeného bratislavského seminára z teórie vyučovania matematiky. Po šesťročnej usilovnej vedeckej práci sa dopracoval pôvodných výsledkov, ktoré aj v európskom úrovňovom stupni dosahujú patričný štandard. V októbri 1989 obhájil kandidatúru prácou, ktorá sa stala základom hĺbkového prieskumu geometrických vedomostí študenta. Popri svojej veľmi úspešnej pedagogickej činnosti a usilovnej vedeckej práci veľa času venoval aj činnosti v Jednote slovenských matematikov a fyzikov. Tu bola veľmi bohatá a plodná činnosť dr. Perenčaja. V žilinskej pobočke JSMF zastával zodpovedné funkcie vo výbore. Obzvlášť úspešné i účinné bolo jeho pôsobenie v prípravných a organizačných komisiách pobočkou plánovaných a uskutočňovaných podujatí. Veľkou mierou sa pričinil o zdar a úspech takých významných celoslovenských i celoštátnych akcií, akými sú Konferencie slovenských matematikov v Jasnej, Celoslovenský seminár o aktuálnych otázkach vyučovania matematiky na stredných a základných školách a pod. Veľa a vždy úspešne sa venoval pomoci žiakom, talentovaným v matematike. Veľakrát sám pripravoval, organizoval a viedol školenia a inštruktáže pre učiteľov, sústredenia pre riešiteľov MO, matematické tábory, vedecké semináre, letné i zimné školy. Jeho veľmi hodnotná, pedagogická, vedecká a spoločenskoprospešná činnosť bola aj patrične oceňovaná vyznamenaniami. Na zjazde JSMF 13. júla 1993 mu bol udelený titul Čestný člen JSMF in memoriam. 

Zomrel 18. júna 1991 v Žiline.

Externé odkazy 
 

Slovenskí matematici
Absolventi Univerzity Komenského