joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gropius House

Gropius House bol dom architekta Waltra Gropia a jeho rodiny, na 68 Baker Bridge Road, Lincoln, Massachusetts, USA. Dnes ho vlastní organizácia Historic New England a je otvorený pre verejnosť od stredy do soboty (od 1. júna do 15. októbra). Vstup je spoplatnený, v cene je zahrnutý odborný výklad.

História domu 
Walter Gropius bol zakladateľom Bauhausu a zároveň jeden z najvplyvnejších architektov 20. storočia. Tento dom bol jeho prvým architektonickým počinom v USA. Navrhol ho v roku 1937, kedy prišiel prednášať na Harvardovu univerzitu v odbore dizajn, a bol postavený v roku 1938. Miesto si vybral pre dobrú dostupnosť ku Concord Academy, ktorú navštevovala jeho dcéra Ati. Gropius s rodinou tu bývali od roku 1938 do jeho smrti v roku 1969. (Gropius mal svojho mecenáša. James J. Storrow mu ponúkol pozemok aj kapitál na stavbu domu a s výsledkom bol tak spokojný, že dal postaviť domy ďalším štyrom profesorom v tej istej lokalite, z ktorých dvom Gropius pomáhal s návrhom.)

Opis domu

Exteriér 
Dom spôsobil senzáciu keď ho dokončili. Pridržiavajúc sa filozofie Bauhausu, každý aspekt domu a jeho okolia bol navrhnutý pre maximálnu efektivitu a jednoduchosť konštrukcie. Gropius starostlivo umiestnil dom na vrch svahu ako zakončenie sadu s devaťdesiatimi jabloňami. Pri navrhovaní domu sa nechal inšpirovať tradičnou architektúrou Nového Anglicka. Použil tradičný drevený obklad, prírodný kameň a konštrukčný systém typický pre drevodomy ktorých je v tejto oblasti väčšina. Ako na všetko v rámci Bauhausu ,aj na tieto prvky sa snažil nájsť nový uhol pohľadu: napríklad drevený obklad tradične použitý v exteriéri s vodorovným rastrom umiestnil zvisle vo vstupnej hale domu.

Interiér 
Celý dom je navrhnutý veľmi účelne. Netradične sa stal modulom nábytok, ktorý si rodina priviezla z Nemecka. Izby sú ušité na mieru posteliam a skriniam. Za vstupom do domu je hala, do ktorej ústi schodisko, WC, a nachádza sa tu aj otvorený šatník. Keďže v lete sa uložené oblečenie líšilo od zimného, Gropius týmto spôsobom poukazoval na zmenu ročného obdobia aj v interiéri. Za halou je priechodná pracovňa s veľkým oknom a sklobetónovou stenou za chrbtom. Z nej sa dostaneme do obývacej izby: tá je priestorovo spojená s jedálňou. Nad okrúhlym stolom je svietidlo, ktoré kužeľom svetla presne kopíruje jeho hranu. Cez chodbu sa dostaneme do kuchyne. V celom dome sú použité len tri atypické prvky. Jedným z nich je madlo schodiska, ktoré vedie k spálni manželov, hosťovskej izbe, kúpeľni, izbe Ati a na terasu. Na chodbe je malý výklenok, ktorý slúžil ako pracovný kútik pre Gropiovu manželku, ktorá rada šila. Na terasu sa dá dostať aj exteriérovým točitým schodiskom.

Všetok majetok rodiny je stále v dome, vrátane nábytku a doplnkov od Marcela Breuera a artefaktov vyrobených na workshopoch Bauhausu. V dome je tiež mnoho umeleckých diel a darov od umelcov, ako napr. Josef Albers, Joan Miró, a Henry Moore.

Externé odkazy 
 Gropius House at Historic New England

Architektúra v USA
Domy v USA
Stavby v Massachusetts
National Register of Historic Places
Bayer (podnik)

Bayer AG je nemecká chemická a farmaceutická spoločnosť. Založil ju v roku 1863 Friedrich Bayer založená v nemeckom Barmene. Od 1925 do 1952 bola spoločnosť súčasťou vtedajšej najväčšej chemickej spoločnosti I. G. Farbenindustrie. Spoločnosť mala začiatkom Studenej vojny kľúčovú úlohu pri nemeckom hospodárskom zázraku (Wirtschaftswunder). V roku 2006 získala spoločnosť Schering AG a v roku 2018 Monsanto.

Ich prvým známym produktom bol aspirín a neskôr aj heroín.

Externé odkazy 

 Bayer.com
 Bayer Crops Science

Podniky založené v 1863
Farmaceutické podniky
Chemické podniky
Podniky v Nemecku
Poľnohospodárske podniky
Biotechnologické podniky
Ricardo Bofill

Ricardo Bofill (* 5. december 1939, Barcelona, Španielsko† 14. január 2022, Barcelona) bol španielsky architekt, predstaviteľ postmodernej architektúry.

Životopis 
Študoval na Univerzite architektúry v Barcelone a neskôr v Ženeve. V roku 1963 združil skupinu architektov, inžinierov, návrhárov, sociológov, spisovateľov, filmárov a filozofov známu ako medzinárodný ateliér Taller de Arquitectura. Združenie, ktorého členovia mali viac ako 40 rokov skúseností v mestskom plánovaní, v architektúre, v práci s interiérom a v navrhovaní nábytku atď.

Ich medzinárodná skúsenosť im dovoľuje navrhovať od mestského dizajnu, veľkých infraštruktúr pre verejnú dopravu, športových, kultúrnych, a maloobchodných vybaveností, obytných a administratívnych budov až po vnútorný dizajn. Bofillho Taller de Arquitectura je zodpovedný za hlavné sídla takých spoločností, ako Christian Dior, Cartier, Decaux, Axa, Shiseido a budovu Bank One and the Donnelley.

Ateliér sa zaberal mestským plánovaním pre také mestá ako Paríž, Luxemburg, Varšava, Praha, Madrid či Barcelona. Niektoré ďalšie prestížne, kultúrne zariadenia navrhnuté Ricardom Bofillom sú Zbrojnica v Metz, Francúzsko, hudobná škola na univerzite Rice v Houstone, Národné katalánske divadlo v Barcelone, alebo Centro Cultura de Prado vo Valladolide.

Navrhol tiež komplex Panorama City v Bratislave.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 R.Bofill: Nedelím svet na Východ a Západ 

Španielski architekti
Architekti postmodernizmu
Urbanisti
Osobnosti z Barcelony
Unterseeboot 977

Unterseeboot 977 bola nemecká ponorka triedy VII C stredného dosahu, používaná na konci druhej svetovej vojny. Jej veliteľ, nadporučík Heinz Schaeffer a ďalších 30 členov posádky (ostatní zostali v Nórsku) sa rozhodlo vyhnúť sa spojeneckému zajatiu a uniknúť do Južnej Ameriky. Bola to posledná nemecká ponorka, ktorá sa vzdala po skončení vojny. Stalo sa tak po plavbe, ktorá trvala od 10. mája do 17. augusta 1945, kedy doplávala do argentínskeho prístavu Mar del Plata. Ponorka navyše plavbu absolvovala bez funkčného periskopu.

Nie je jasné, kde počas tejto dlhej plavby táto ponorka dopĺňala zásoby, podľa technických parametrov nemohla byť na mori viac ako 10 týždňov. Tento typ operoval pri východnom pobreží USA po dobu maximálne dvoch týždňov.

Referencie

Externé odkazy 
 Správa U.S. Navy
 Die Mär von Hitlers Tauchgang 
 Geister-Konvoi. Nichts mit Selbstmord zu tun. In: Der Spiegel 36/1950, 6. september 1950

Ponorky druhej svetovej vojny
Lev Vladimirovič Rudnev

Lev Vladimirovič Rudnev ( * 13. marec 1885, Opočka, Rusko – † 19. november 1956, Moskva) bol ruský/sovietsky architekt.

Životopis 
Narodil sa v rodine učiteľa. Rodičia ho poslali do umeleckej školy v Rige. V roku 1906 bol prijatý do Akadémie Umení vo vtedajšom Leningrade, dnes Petrohrad. Veľmi rýchlo sa stal obľúbeným študentom známeho L. N. Benoa. V roku 1911 sa Rudnev začal aktívne zapájať do rôznych architektonických súťaží. O štyri roky neskôr mu bol pridelený titul „umelecký architekt“. V marci roku 1917 vyhral súťaž na postavenie pamätníka obetiam Februárovej revolúcie na Marsovom poli.

V rokoch 1922 až 1948 pôsobil na Akadémi Umení v Leningrade ako profesor. V roku 1932 bol poverený návrhom budovy Fruenzeho Vojenskej Akadémie. Táto budova sa stala významnou stavbou vo vtedajšej Sovietskej architektúre. Hlavnou ideou tejto súťaže bolo vyzdvihnúť silu, moc a odvahu Červenej armády.

Po druhej svetovej vojne sa Rudnev zapájal do obnovy zničených sovietskych miest, hlavne Voronež, Stalingrad (dnes Volgograd), Riga a mnoho ďalších. Bol poverený navrhnúť niekoľko nových bytových domov v Moskve. V týchto stavbách chcel poukázať na nezlomnosť a nepoddajnosť ľudu. Prvotný dôraz kládol na komfort až potom na ďalšie funkcie. Vravieval: „Ak chcete dobre navrhnúť byt, navrhujte ho akoby pre seba a kláďte dôraz na všetky maličkosti, ktoré človek potrebuje!“

Jeho vrcholným dielom sa stala Lomonosova Univerzita v Moskve (1948 – 1953), na Leninovských kopcoch. Tomuto projektu venoval obzvlášť pozornosť, pretože už jeho diplomová práca bola univerzita. Keďže mal veľkú záľubu vo výškových stavbách stal sa mu tento projekt veľmi blízkym. Tri roky po dokončení univerzity, 19. novembra 1956 Lev Rudenv zomrel. Rudnev poukazoval na to, že priestor okolo budovy je veľmi dôležitý a maximálne s ňou  spätý, preto nie je dobré ho zanedbať. Snažil sa spojiť architektúru s okolitým prostredím.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 ЛЕВ ВЛАДИМИРОВИЧ РУДНЕВ 
 Архитектор ГЗ МГУ 

Sovietski architekti
Cukuba sentá biru

Cukuba sentá biru (, angl. Tsukuba Center Building) je komplex navrhnutý architektom Aratom Isozakim v roku 1983 v mestečku Ibaragi, vzdialené približne 40 míľ od hlavného mesta Japonska - Tokia. Je súčasťou štátneho projektu akademického mestečka Cukuba kenkjú gakuentoši. Dôvodom tohto projektu bol pokus o odbremenenie Tokia od veľkej záťaže populáciou. 

Riešilo sa oddelenie pešej zóny od dopravnej komunikácie, čomu muselo byť prispôsobené aj zónovanie jednotlivých objektov. 
Základná myšlienka bola prebraná z urbanizácie európskych miest, kde námestie - plaza - tvorí jadro mesta, či už z urbanistického, funkčného, alebo prevádzkového charakteru. Na realizácii sa podieľalo množstvo odborníkov z rôznych oblastí, ako boli výskumní pracovníci, politici, akademici, či umelci. Pri návrhu architektonického výrazu sa váhalo nad tradičnými prvkami japonskej kultúry a nad moderným charakterom výstavby. Vzhľadom na to, že tento typ námestia bol v Japonsku úplnou inováciou, rozhodol sa architekt Arata Isozaki pre architektúru v modernom západnom štýle, avšak v inverznom charaktere jednotlivých prvkov. Inšpiroval sa pritom Michelangelovým námestím pre Campidoglio.

Návrh zahŕňal ubytovacie jednotky, občiansku vybavenosť, rôzne inštitúcie a centrálne námestie určené na spoločenské aktivity. Koncept obsahuje hotel, konferenčné miestnosti, administratívne centrum a bar s vyhliadkou na východnej strane, koncertnú sálu a informačné centrum na južnej strane. Námestie obklopujú rôzne obchody, butiky a kaviarne. 
Využilo sa viacero materiálov, ako napr. typická žula, charakteristická pre dané prostredie, umelý kameň, leštený kov, či hliníkový obklad, ktorý akcentuje zaoblené povrchy.

Námestie má oválny tvar a je výškovo odstupňované. V najnižšie položenom strede námestia sa nachádza akcent v podobe dvoch vodných zdrojov - vodopádu a bronzovej sochy vavrínu, predstavujúcej metamorfózu Dafné.

Použitá literatúra 
 Isozaki A.: Japan-ness in Architecture, London, The MIT Press, Massachusetts Institute of Technology, 2006
 http://eng.archinform.net/projekte/406.htm
 http://www.info-tsukuba.org/english/city/city_laboarea/04.html

Stavby v Japonsku
Populizmus

Populizmus môže byť:
v politike:
politická taktika spočívajúca vo vystupovaní na verejnosti tak, že sa zdôrazňuje pochopenie pre problémy ľudí a prípadne sa im aj sľubuje bez reálnych podkladov; tiež vo význame zaujať za každú cenu, bez ohľadu na vec samú, pozri populizmus (politika)
politická ideológia, ktorá sa zameriava na bežného človeka, odmieta elitárstvo a vyslovuje sa za rozšírenie prvkov demokracie; môže byť ľavicová aj pravicová (liberálna alebo konzervatívna), pozri populizmus (politická ideológia)
v umení: umelecký (najmä francúzsky literárny) smer opisujúci život ľudu (najmä v medzivojnovom období 20. storočia), pozri populizmus (umelecký smer)
v architektúre: pozri populizmus (architektúra)
Zlatá lopta France Football

Zlatá lopta alebo Ballon d'Or je futbalové ocenenie udeľované magazínom France Football od roku 1956.

História ankety 
Ocenenie bolo pôvodne určené najlepšiemu futbalistovi Európy v  uplynulom kalendárnom roku. Pôvodne mohli v ankete bodovať len hráči z Európy, od roku 1995 aj hráči z iných kontinentov, pôsobiaci v európskych futbalových kluboch. Prvým mimoeurópskym víťazom ankety sa stal Libérijčan George Weah. V roku 2010 došlo k spojeniu ankety s anketou Futbalista roka FIFA s novým názvom Zlatá lopta FIFA, od roku 2016 sa obe ankety vyhlasujú znovu samostatne . V roku 2020 sa výsledky ankety nevyhlasovali z dôvodu pandémie COVID-19 . V roku 2022 ohlásili organizátori ankety zmenu pravidiel, ocenenie sa už nebude udeľovať za výkony dosiahnuté v kalendárnom roku, ale za uplynulú sezónu , aktuálne začne zmena platiť od sezóny 2021/2022.

Rekordérom ankety je Lionel Messi, ktorý v roku 2021 získal už siedme prvenstvo , päťkrát triumfoval Portugalčan Cristiano Ronaldo. Trikrát získali prestížne ocenenie Holanďania Johan Cruyff a Marco van Basten a Michel Platini z Francúzska. V histórii ankety zvíťazil jediný raz brankár, v roku 1963 legendárny Lev Jašin, spomedzi obrancov boli úspešní dvakrát Cisár Franz Beckenbauer, raz Matthias Sammer a Fabio Cannavaro . Dvakrát získali Zlatú loptu českí futbalisti, v roku 1962 Josef Masopust a v roku 2003 Pavel Nedvěd. Zo Slovákov sa najvyššie, na šiestom mieste umiestnil Anton Ondruš, kapitán majstrov Európy 1976 z Belehradu.

Víťazi

Viacnásobní víťazi 
V prehľade sú uvedení víťazi ankety, ktorí v iných rokoch bodovali aj na druhom a treťom mieste

Zvýraznení hráči sú stále aktívni.

Slováci a Zlatá lopta 
V ankete Zlatá lopta bodovali aj viacerí slovenskí futbalisti. Najčastejšie, trikrát sa v bodovaní objavilo meno Andreja Kvašňáka, rodáka z Košíc, ktorý najúspešnejšie obdobie svojej kariéry prežil v Sparte Praha. V roku 1976 po zisku titulu majstrov Európy bodovali v ankete traja Slováci, Anton Ondruš a Marián Masný dokonca v prvej desiatke najlepších európskych futbalistov.

Pozri aj
 Zlatá lopta FIFA

Iné projekty

Externé odkazy 
 France Football magazín: Ballon d'Or
 rsssf.com "Ballon d'Or"

Referencie 

Futbalové ocenenia
Klas Pontus Arnoldson

Klas Pontus Arnoldson (* 27. október 1844, Göteborg, Švédsko – † 20. február 1916, Štokholm) bol švédsky žurnalista, politik a presvedčený pacifista, ktorý v roku 1908 získal Nobelovu cenu za mier. 

Bol zakladajúcim členom a prvým predsedom Svenska freds- och skiljedomsföreningen ("Švédskej mierovej a arbitrážnej spoločnosti").
V roku 1890 sa zaslúžil o mierové vyriešenie konfliktu medzi Švédskom a Nórskom.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Klas Pontus Arnoldson na nobelprize.org
 Swedish Peace and Arbitration Society

Švédski politici
Pacifisti
Nositelia Nobelovej ceny za mier
Švédski nositelia Nobelovej ceny
Filantropi
Osobnosti z Göteborgu
Howard Phillips Lovecraft

Howard Phillips Lovecraft (* 20. august 1890, Providence, Rhode Island, USA – † 15. marec 1937, Providence) bol americký autor sci-fi, fantasy a hororov.

Zomrel vo veku 46 rokov na rakovinu tenkého čreva.

Poviedky 
 The Tomb (Hrobka; napísané v júni 1917, vydané v marci 1922)
 Dagon (Dagon; napísané v júli 1917, vydané v novembri 1919)
 A Reminiscence of Dr. Samuel Johnson (Spomínanie na Dr. Samuela Johnsona; napísané v 1917, vydané v septembri 1917)
Polaris (Polaris; napísané v 1918, vydané v decembri 1920)
Beyond the Wall of Sleep (Za stenou spánku; napísané i publikované v 1919)
Memory (Pamäť; napísané v 1919, vydané v máji 1923)
Old Bugs (Starý blázon; napísané pred júlom 1919, vydané v 1959)
The Transition of Juan Romero (Premena Juana Romera; napísané 16. septembra 1919, publikované v 1944)
The White Ship (Biela loď; napísané v októbri 1919, publikované v novembri 1919)
The Doom that Came to Sarnath (Deň, keď bolo zahladené mesto Sarnath; publikované v júni 1920)
The Statement of Randolph Carter (Výpoveď Randolpha Cartera; napísané v decembri 1919, publikované v máji 1920)
The Street (Ulica; napísané v koncom roka 1919, publikované v decembri 1920)
 The Nameless City (Bezmenné mesto; napísané v januári 1921, vydané v novembri 1921)
 The Terrible Old Man (Desivý starec; napísané 28. januára 1920, publikované v júli 1921)
 The Cats of Ulthar (Ultharské mačky; napísané 15. júna 1920, publikované v novembri 1920)
 The Tree (Strom; napísané v roku 1920, publikované v októbri 1921)
 Celephaïs (Celephais; napísané na začiatku novembra 1920, publikované v máji 1922)
 From Beyond (Z neznámeho sveta; napísané v roku 1920, publikované v júni 1934)
 The Temple (Chrám; napísané v roku 1920, publikované v septembri 1925)
 Nyarlathotep (Nyarlathotep; napísané v 1920, publikované v novembri 1920)
 The Music of Erich Zann (Hudba Ericha Zanna; napísané v decembri 1921, vydané v marci 1922)

Iné projekty 

Spisovatelia science-fiction USA
Spisovatelia fantasy
Spisovatelia hororov
Nositelia ceny Hugo
Osobnosti z Providence (Rhode Island)
Úmrtia na rakovinu
Aural Vampire

Aural Vampire  sa skladá z Exo-Chiky a Ravemana. Pochádzajú z Tokia, Japonska, a zameriavajú sa hlavne na Synthpop a Darkwave žánre, ale občas aj ten Industrial. Dvojica mala ísť v decembri, 2007 na turné v Berlíne, ktoré sa však nakoniec kvôli určitým problémom nekonalo. Ocitli sa však už na nemeckom magazíne Astan Magazine a magazíne The DOSE. Ich prvý plný album Vampire Ecstasy bol vydaný v roku 2004

Diskografia

Albumy 
 2004 - Vampire Ecstasy

Dostupné len na internete 
 2004 - Death Folder

Iné 
"Bad Movie Disko King" (5:17) - z kompilácie Dark Waters od DEATHWATCH ASIA
"Basara" (3:17)
"Girl's Revers" - z kompilácie モモトリス od vydavateľstva LBT
"Hot Blood Workout" (3:48) - z kompilácie od niekoľkých skupín 聴刺激エンターテイメント
"innsmouth" (4:10)
"Maria Rhythm" (1:00)
"Stukje"
"voodoovocoder" (4:30) - z kompilácie piesní japonských electro skupín TECHNO4POP VOL.2
"Ⅴ.マドンナスキゾイド" (MADONNA SCHIZOID Ⅴ.) - je z knihy sprevádzanym CD カイキドロップ
"カイドク" (KAIDOKU) - zo kompilácie techno-popových skupín 萌えテクノぽっぷぅ
"山羊パレード" (YAGI PARADE) - z kompilácie od niekoľkých skupín 聴刺激エンターテイメント
"湘南族 -cannibal coast"

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka
Myspace profil
Aural Vampire na J-Music Ignited
 
Japonské hudobné skupiny
Siniša Mihajlović

Siniša Mihajlović (po srbsky: Синиша Михајловић) (* 20. február 1969, Vukovar, Chorvátsko, FR Juhoslávia) je bývalý srbský futbalista a tréner. Narodil sa v Vukovari, vyrastal v Borovo Naselje. 

Na klubovej úrovni hral za NK Borovo (1986-1988), Vojvodina Novi Sad (1988-91), Crvenu zvezdu Belehrad (1991-92), AS Rím (1992-94), Sampdoriu (1994-98) a  Lazio (1998-2004). V roku 2004 prestúpil spolu s Robertom Mancinim do Interu Miláno.

Jeho najväčším úspechom je výhra Európskeho pohára (neskôr Liga majstrov) s Crvenou zvezdou Belehrad v roku 1991. Vo finále klub porazil Olympique de Marseille na penalty, pričom Mihajlović bol jedným zo strelcov. V semifinále proti Bayernu Mníchov strelil dôležitý gól z priameho kopu v odvetnom zápase na belehradskej "Marakane". Mihajlović bol tiež súčasťou tímu Crvenej zvezdy pri výhre Interkontinentálneho poháru, keď "crveno-beli" zdolali Colo Colo 3-0.

Mihajlović odohral za reprezentáciu Srbska a Čiernej Hory 63 zápasov v ktorých strelil 9 gólov. Hral aj na Eure 2000 a na Majstrovstvách sveta v roku 1998. Svoju aktívnu kariéru ukončil v roku 2006, naďalej pôsobil v klube Inter Miláno ako asistent trénera.

Reprezentačné zápasy

Externé odkazy 
 Profil na stránke reprezentacija.rs
 Profil hráča na National Football Teams.com

Juhoslovanskí futbalisti
Srbskí futbalisti
Srbskí futbaloví tréneri
Hráči FK Crvena zvezda
Hráči AS Rím
Hráči UC Sampdoria
Hráči SS Lazio
Hráči FC Internazionale Miláno
Hráči Serie A
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 1992
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1998
Osobnosti z Vukovaru
Dejan Stanković

Dejan Stanković  (po srbsky: Дејан Станковић; *  11. september 1978, Belehrad) je bývalý srbský futbalista a kapitán srbskej reprezentácie. 

V rokoch 2006 a 2010 získal v Srbsku ocenenie Futbalista roka.

Vyrastal v Zemune, mestskej časti Belehradu. So svojou futbalovou kariérou začal v slávnom mestskom klube Crvena zvezda, kde si urobil dobré meno. Prvýkrát hral za seniorský tím v sezóne 1994/1995. Stal sa stabilnou súčasťou tímu a obľúbeným hráčom fanúšikov. V tom čase bol tím v medzinárodnom embargu, pretože OSN uvalilo sankcie na Juhosláviu a Crvena zvezda tak nemohla hrať v medzinárodných súťažiach. Zákaz skončil v sezóne 1995/1996. V sezóne 1996/1997 hral v drese Crvenej zvezdy v Pohári víťazov pohárov, kde dokázal vyhrať aj nad nemeckým 1. FC Kaiserslautern.

V lete 1998 prestúpil za £7.5 miliónov do talianskeho Lazia, kde v tom čase hrali viaceré hviezdy. V januári 2004 prestúpil do Interu Miláno. Tu odohral spolu 10 sezón.

Za reprezentáciu Srbska debutoval 22. apríla 1998 v zápase proti Južnej Kórei. Reprezentoval svoju krajinu na Majstrovstvách sveta v rokoch 1998 a 2006 a na Majstrovstvách Európy v roku 2000.

Bol ambasádorom Majstrovstiev Európy UEFA vo futsale 2016 v srbskom meste Belehrad.

Úspechy 
 Scudetto: 6-krát: 2000, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010
 Coppa Italia: 5-krát: 2000, 2005, 2006, 2010, 2011
 Taliansky superpohár: 6-krát: 1998, 2000, 2005, 2006, 2008, 2010
 Pohár víťazov pohárov UEFA: 1999
 Pohár UEFA: 1999
 Liga majstrov UEFA: 2010

Referencie

Externé odkazy 
 Profil zo stránky Beli Orlovi

Srbskí futbalisti
Hráči FK Crvena zvezda
Hráči SS Lazio
Hráči FC Internazionale Miláno
Hráči Serie A
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1998
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2006
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Osobnosti z Belehradu
Southern Cross Station

Southern Cross Station (predtým Spencer Street) je hlavná železničná stanica a dopravný uzol Melbourne (Viktória, Austrália). Nachádza sa na Spencer Street medzi ulicami Collinsovou a La Trobe na západnom okraji hlavného obchodného centra. 500 metrov severozápadne od tejto stanice sa nachádza športová aréna The Telstra Dome. 

Pre Leighton Contractors realizoval projekt rozšírenia stavby architekt Nicholas Grimshaw v spolupráci s miestnym ateliérom Jackson Architecture. Stavba bola dokončená v roku 2006. 

Grimshaw spolupracoval s miestnym ateliérom Jackson Architecture kvôli reorganizácií a zväčšení Southern Cross Station, aby sa prispôsobila rastúcej požiadavke na verejnú železničnú prepravu v budúcnosti. Prerobená stanica má zabezpečiť integrovanú dopravnú križovatku ako aj prepojenie pre peších medzi Melbourne Central Business District a práve sa budujúcou oblasťou Docklands. Dúfa sa, že toto prepojenie podporí regeneráciu a zlepší miestny vzrast obchodu.

Hlavné faktory ovplyvňujúce dizajn stanice bolo praktické vykonanie, ľahkosť cirkulácie cestujúcich a zlupšené pracovného prostredia pre zamestnancov. Novo zrekonšruovaná križovatka zabezpečuje pre 15 miliónov používateľov plne krytý priestor, vysoko kvalitné nakupovanie lístkov, manipuláciu s batožinou, čakáreň a obchody, všetko vybavené s komfortným sedením, osvetlením a cestovnými informačnými systémami.

Interiér stanice tvorí veľký priestor s neprerušenými výhľadmi v každom smere takže orientácia ulicami obklopujúcich budovu je jednoduchá. Pod strechou sa nachádzajú administratívne priestory a pod nimi obchodné priestory.

Dizajnérsky vzhľad stanice tvorí strecha v tvare „duny“, ktorá zakrýva celý mestský blok: funguje ako vizuálny most medzi mestským centrom a novým prístavom a tiež spája roztrúsené časti križovatky, zabezpečujúc chladné, tienisté miesto v ľudskej mierke. Tvar strechy bol vygenerovaný výkonnými požiadavkami stanice a hrá dôležitú časť v životnom prostredí. Bol vytvorený aby reagoval na horúcu vonkajšiu klímu a vnútorné potreby na dieselový vývod vzduchu a tiché chladenie pomocou prirodzenej ventilácie. Zatiaľ čo je vode odolná zvrchu, dýcha dnu, dovoľuje prechod dymu, dieselových častíc a znehodnoteného vzduchu.

Individuálne strešné bubny fungujú ako rezervoáre, ktoré zbierajú teplý vzduch spolu s vlakovými splodinami. Horúci vzduch a splodiny sú vytiahnuté cez strechu pomocou štrbín na vrchole kazdého bubna, vďaka prevládajúcim vetrom. Tieto severozápadné a juhozápadné vetry charakterizujú údolia, ktoré pretínajú tvar strechy, zabezpečujúc prirodzenú ventiláciu po celý rok. Toto riešenie je moderná reinterpretácia historických hangárových striech Európy 19. storočia. Strecha skutočne vyjadruje svoju vlastnú funkciu a jej rytmická krása je takmer náhodná.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Southern Cross Station project

Železničné stanice v Austrálii
Melbourne
Doprava v štáte Viktória
Drahdiwaberl

Drahdiwaberl je viedenská hudobná skupina, ktorú založil Stefan Weber (narodený  8. 11.1946).

V začiatkoch svojej kariery v nej hral Falco na basu.

Diskografia Drahdiwaberl

Albumy 
 Psychoterror - 1981 
 MC Ronald Massaker - 1982 
 Werwolfromantik - 1983 
 Wer hat hier Pfui geschrien? (Live) - 1984 
 Jeannnys Rache - 1985 
 Reif für den Pepi (Live) - 1989 
 The Worst of Drahdiwaberl - 1991 
 Sperminator - 1995 
 Die letzte Ölung - 1997 
 Torte statt Worte - 2000 
 Sitzpinkler - 2004

Externé odkazy 
 http://www.drahdiwaberl.at/index1.htm
 Drahdiwaberl Videos

Rakúske hudobné skupiny
Odvrátená strana Mesiaca

Odvrátená strana Mesiaca je hemisféra Mesiaca, ktorá je neustále otočená chrbtom k Zemi; druhá strana Mesiaca sa nazýva privrátená strana Mesiaca. Odvrátená strana nie je vskutku zo Zeme pozorovateľná voľným okom, pretože Mesiac vykoná obeh okolo svojej osi za skoro rovnaký čas ako obeh okolo Zeme (27,3214 dňa) – tento fenomén sa nazýva synchrónna rotácia. Táto odvrátená strana nebola nikdy kvôli jej neviditeľnosti zo Zeme nikdy dokumentovaná, ale po prvýkrát bola vyfotografovaná vďaka sovietskej kozmickej sonde Luna 3 v roku 1959. Prví ľudia, ktorí videli odvrátenú stranu boli kozmonauti z misie Apollo 8, keď 24. decembra vykonala ľudská posádka prvýkrát oblet Mesiaca.
Nerovný povrch je výsledkom mnohých kráterov, ale je chudobný na mesačné moria. Na tejto odvrátenej strane sa nachádza najväčší známy kráter v slnečnej sústave: South Pole-Aitken. Vyskytol sa aj návrh, aby na ňu bol umiestnený obrovský rádioteleskop, ktorý by nebol rušený interferenciou zo Zeme.

Zdroje

Externé odkazy 

 Lunar and Planetary Institute: Exploring the Moon 
 Lunar and Planetary Institute: Lunar Atlases 
 Ralph Aeschliman Planetary Cartography and Graphics: Lunar Maps 

Mesiac
Gregory House

MUDr. Gregory House je fiktívna postava a protagonista nemocničnej drámy Dr. House, ktorého hrá Hugh Laurie. Ako postava je individualistický lekársky génius, ktorý vedie tím diagnostikov na fiktívnej nemocnici Princeton-Plainsboro Teaching Hospital (založená na nemocnici Yale-New Haven Hospital). Houseova postava bola opísaná ako „mizantropická“ a „lakomá“.

Houseove nekonvenčné diagnostické postupy, radikálne terapeutické motívy a oddaná racionalita spôsobili konflikty medzi ním a jeho kolegami. House je často stvárňovaný s chýbajúcou empatiou a sympatiou k pacientom, praxou, ktorá mu prideľuje čas vyriešiť patologické záhady. Postava je sčasti inšpirovaná Sherlockom Holmesom.

Referencie

Externé odkazy 
 House na oficiálnej stránke televízie FOX 
 Gregory House na stránke fanúšikov  

Dr. House
SUSE Linux Enterprise Server

SUSE Linux Enterprise Server (SLES) je komerčná, serverovo orientovaná Linuxová distribúcia vyvíjaná Novellom, určená primárne pre firemných zákazníkov. 
V súčasnosti sú nové verzie vydávané každých 18 – 24 mesiacov.

História 
SLES bol vyvíjaný na základoch SUSE Linuxu tímom, ktorý viedol Marcus Kraft. Prvá verzia bola uvoľnená 31. októbra 2000 a bola určená na počítače typu IBM S/390. Prvým, verejne známym, firemným zákazníkom sa v decembri 2000 stala nadnárodná telekomunikačná spoločnosť Telia. V apríli 2001 bola vydaná verzia pre architektúru x86.

V auguste 2004 sa na trh dostáva verzia SLES 9. O 16 mesiacov neskôr, v decembri 2005, je dostupný 3. service pack. V tomto období už SLES podporuje väčšina predajcov hardvéru: IBM, HP, Sun Microsystems, Dell a SGI.

SUSE Linux Enterprise Server 10 bol vydaný, spolu so svojím sesterským produktom SLED, 17. júla 2006. Prvý service pack bol uvoľnený 18. júna 2007.

Pozri aj 
 openSUSE
 SUSE Linux Enterprise Desktop

Zdroje

Externé odkazy 
 SUSE Linux Enterprise Server
 stránka SUSE Linux Enterprise Server

Distribúcie Linuxu
Unión Deportiva Almería

Unión Deportiva Almería, obvykle známy ako Almería, je španielsky prvoligový futbalový klub so sídlom v meste Almería v Španielsku . Klub hral v La Lige ako AD Almeria v rokoch 1979-1981.

História
V rokoch 1979 až 1981 hral v La Lige klub AD Almería, ktorý bol v nasledujúcom roku, 1982, zrušený. V podstate bol predchodcom súčasného klubu UD Almería, založenom v roku 1989 pod názvom Almería Club de Fútbol a v roku 2001 premenovanom na Unión Deportiva Almería.

Po rokoch strávených v druhej najvyššej španielskej futbalovej súťaži klub postúpil do Primera División po sezóne 2006/07, keď skončil na druhom mieste v Segunda División.

Sezóny
3 sezóny v Primera División
2007/08, 2008/09, 2009/10.
7 sezón v Segunda División
1995/96, 1996/97, 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2005/06, 2006/07.
6 sezón v Segunda División B
1993/94, 1994/95, 1997/98, 1998/99, 2000/01, 2001/02.
2 sezóny v Tercera División
1992/93, 1999/00.
3 sezóny v regionálnych súťažiach
1989/90, 1990/91, 1991/92.

Externé odkazy 
Oficiálna webstránka

Almería
Atlético Madrid

Club Atlético de Madrid je španielsky futbalový klub so sídlom v Madride. V súčasnosti hrá v Primera División, najvyššej španielskej futbalovej súťaži. Ich domácim štadiónom je Wanda Metropolitano. Klub vyhral La Ligu jedenásťkrát a pohár Copa del Rey desaťkrát vrátane získu double v roku 1996. Tiež vyhrali Pohár víťazov pohárov UEFA v roku 1962 a boli vo finále Európskeho pohára a získali Interkontinentálny pohár v roku 1974. Atleti boli trikrát vo finále Ligy majstrov, naposledy v roku 2016. Vyhrali trikrát Európsku ligu, trikrát Európsky superpohár atď. Atlético hrá v červeno-bielej pásikavej kombinácii dresy a k tomu modré trenírky.

Počas histórie klubu dostali futbalisti klubu viacero prezývok Los colchoneros alebo matrace kvôli tomu, že ich prvé dresy sa podobali na vzor na starých matracoch. Počas 70. rokov bol klub známy ako los indios. Bolo to pre množstvo juhoamerických hráčov, ktorý tu pôsobili. Existujú ale aj iné teórie pre vznik tejto prezývky: štadión sídlil pri rieke alebo pretože los indios boli tradičným súperom los blancos —bielych. Táto prezývka sa vzťahuje na rivala Real Madrid.

Úspechy 
 Španielsky majster: 11
 1939-40, 1940-41, 1949-50, 1950-51, 1965-66, 1969-70, 1972-73, 1976-77, 1995-96, 2013-14, 2020-21

 Španielsky pohár: 10
 1960, 1961, 1965, 1972, 1976, 1985, 1991, 1992, 1996, 2013

 Interkontinentálny pohár:  1 
 1974

 Pohár víťazov pohárov: 1
 1962

 Európska liga UEFA: 3
 2010
 2012
 2018

 Pohár Intertoto: 1
 2007

  Segunda División: 1
 2001/02

 Supercopa de España: 4
 1940, 1951, 1985, 2014 

 Campeonato del Centro: 4
 1920-21, 1924-25, 1927-28, 1939-40

 9 Účastí v Lige majstrov
 18 Účastí v Pohári UEFA
 69 sezón v La Lige
 6 sezón v Segunda División
 2 Účasti v Intertoto Cup
 8 Účastí v Pohári víťazov pohárov

 
Španielske futbalové kluby
Zoznam rozhlasových staníc na Slovensku

Toto je zoznam rozhlasových staníc a rádií vysielajúcich prostredníctvom pozemných vysielačov a internetu na Slovensku.

Slovenský rozhlas 
Rádio Slovensko
Rádio Regina
Rádio Devín
Rádio_FM
Rádio Patria
Radio Slovakia International - prístupné cez satelitný príjem a internet
Rádio Pyramída - prístupné cez satelitný príjem a internet
Rádio Litera - prístupné cez satelitný príjem a internet
Rádio Junior - prístupné cez satelitný príjem a internet

Všetky stanice Slovenského rozhlasu sú zaradené aj v 3. (verejnoprávnom) multiplexe DVB-T.

Multiregionálne rozhlasové stanice 
(vysielajúce celoplošne)
 Best FM
 Dobré rádio
 Europa 2
 Rádio Expres
 Fun rádio
 Rádio Melody
 Rádio Lumen
 Rádio Vlna

Regionálne rozhlasové stanice  
(vysielajúce v jednom/viacerých regiónoch)
 Rádio 7
 Rádio Beta
 Detské rádio
 Rádio Frontinus
 Rádio Kiss
 Rádio Košice
 Rádio Liptov
 Rádio Mária Slovensko
 New Model Radio (iba v DAB+)
 Rádio Rebeca
 Rádio Roma
 Rádio SiTy
 Sky Rádio
 Rádio Šírava
 Trnavské rádio
 Rádio Viva
 Rádio WOW
 Záhorácke rádio

Lokálne rozhlasové stanice  
(vysielajúce len v jednom meste)
 BB FM rádio
 Rádio Modra
 Rádio Piešťany
 Rádio Plus
 Rádio The End
 Rádio Yes

Internetové rádiá 
(vysielajúce len cez internet)
 Rádio Blesk
 Radio Bunker
 Demomusic Radio
 Fitradio
 Fit Family Rádio
 G-Radio
 InfoVojna
 Rádio Janko Hraško
 Rádio Jupiter
 Rádio KIKS
 Rádio Logos
 Rádio Modus
 Nonstop Rádio
 Rádio Pohoda
 Rádio Pokoj
 Rádio R1
 Rock Arena
 Rusyn FM
 Rádio.sk
 Music FM
 HITRADIO SLOVAKIA
 Slobodný vysielač
 tvojeradio.com
 Rádio Dychovka

Študentské internetové rádiá 
 Rádio 9
 Rádio Aetter
 Inro
 Rádio PaF
 Pulzrádio
 Rádio Rapeš
 ŠtuRKo
 Rádio TLIS
 Rádio Trench Town
 Rádio X

DAB+ vysielanie

Stredné vlny

Satelitné vysielanie

Počúvanosť rozhlasových staníc na Slovensku 
Podľa prieskumu MML-TGI spoločnosti Median SK - 1. + 2. vlna 2022

Rádio Expres: 16,71 %
Rádio Slovensko: 14,66 %
Fun Rádio: 10,29 %
Rádio Europa 2: 7,46 %
Rádio Vlna: 6,94 %
Rádio Melody: 5,84 %
Rádio Regina: 4,88 %
Rádio_FM: 2,59 %
Rádio Lumen: 2,03 %
Best FM: 1,39 %

Rádia, ktoré už nevysielajú

Referencie

Externé odkazy 
 Stránka venujúca sa rádiám na Slovensku: www.radia.sk
 Technické informácie

 
Rozhlasové stanice
Daniel Alves

Daniel Alves da Silva známy aj pod menom Daniel Alves (* 6. máj 1983, Juazeiro, Brazília) je brazílsky futbalový pravonohý  obranca. Od novembra 2021 pôsobí v klube FC Barcelona, kam sa vrátil po 5 rokoch. Naposledy pôsobil v FC São Paulo. 

Daniel Alves ma dobrú strelu pravou nohou. Dal už niekoľko gólov z priameho kopu. Má veľmi dobré a rýchle útočné výpady po pravej strane. Podľa viacerých odborníkov ide o jedného z najlepších pravých obrancov poslednej dekády. Je štvornásobným víťazom španielskej ligy, dvojnásobným držiteľom španielskeho pohára, štvornásobným víťazom španielskeho superpohára a dvojnásobným víťazom Ligy majstrov. V sezóne 2013/14 začal nosiť dres s číslom 22, ktoré prebral po svojom kolegovi a kamarátovi Ericovi Abidalovi, ktorý pred sezónou prestúpil do Monaca.

Fanúšikmi bol zaradený aj do TOP zostavy hráčov hrajúcich v Európe za rok 2007.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 Profil na fcbarcelona.com 

Brazílski futbalisti
Hráči Sevilla FC
Hráči FC Barcelona
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Veliko Tărnovo (mesto)

Veliko Tarnovo (po bulharsky: Велико Търново) je mesto v severnom Bulharsku. Mesto je centrum oblasti a rajónu Veliko Tărnovo.

Do roku 1965 sa mesto volalo Tărnovo (po bulharsky: Търново), ale aj dnes väčšina jeho obyvateľobv tento názov používa v hovorovej reči.

História 
Toto mesto má pre bulharský národ veľký význam a historickú hodnotu. V rokoch 1185 až 1396 bolo hlavným mestom druhého bulharského stredovekého štátu. Neskôr ho dobyli Turci. Ruiny cárskeho paláca a starého patriachálneho chrámu na kopci Carevec sú dodnes nemými svedkami o sláve druhého bulharského štátu. V roku 1879 tu Národné zhromaždenie prijalo prvú bulharskú ústavu. Mesto bolo krátku dobu aj hlavným mestom novodobého bulharského štátu. Aj v súčasnosti je mesto cieľom turistických výprav a stále dýcha atmosférou starého Bulharska.
Veliko Tărnovo bolo v minulosti významným centrom kultúry a vzdelanosti, najmä počas druhého bulharského štátu, kedy bolo centrom tzv. Tărnovskej literárnej školy.

Pamiatky 
Chrám svätého DemetraSvätý Demeter bol patrónom druhého bulharského stredovekého štátu. Cerkev sv. Demetra bola postavená v roku 1185 na severovýchodnom svahu pahorku Trapezica. Bola svedkom mnohých veľkých udalostí bulharských dejín.

Kultúra 
Asi od 20. júla do 4. augusta, sa vo Veliko Tărnovo organizuje folklórny festival ľudových súborov z celého sveta. Festival sa koná v parku s amfiteátrom, ktorý sa rozkladá na konci starého mesta smerom na predmestí, kúsok nad autobusovou stanicou. Zaujímavosťou je, že na festivale nevystupujú žiadne bulharské súbory.

Doprava
Do Veliko Tărnovo sa môžete ľahko dostať autobusom z každého väčšieho bulharského mesta. Autobusom zo Sofie cesta trvá 4 hodiny. Z druhej strany od mora z Varny to trvá rovnakú dobu.  Autobusová stanica vo Veliko Tarnovo je južne od mesta na okraji údolia rieky Jantra.

Partnerské mestá

Galéria

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam miest v Bulharsku

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 Mapa mesta Veliko Tărnovo

 
Mestá v Bulharsku
Veliko Tărnovo (oblasť)
Bývalé hlavné mestá
Australian Film Institute Awards

Australian Film Institute Awards (často skracované na AFI Awards) je každoročné odovzdávanie cien udeľované inštitútom Australian Film Institute, ktoré sa koná koncom novembra alebo začiatkom decembra. Je to najprestížnejšia cena pre austrálsky filmový a televízny priemysel. Možno ju považovať za austrálsky ekvivalent k americkému Oscarovi.

Filmové kategórie 
 najlepší film
 najlepšia réžia
 najlepší herec v hlavnej úlohe
 najlepšia herečka v hlavnej úlohe
 najlepší herec vo vedľajšej úlohe
 najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe
 najlepší filmový scenár (originálny alebo prispôsobený)
 najlepšia originálna hudba
 najlepší zvuk
 najlepšia produkcia
 najlepšie kostýmy
 najlepšia úprava
 najlepšia kinematografia
 cena poroty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 

Filmové ocenenia
Désirée Nosbuschová

Désirée Nosbuschová (* 14. január 1965, Esch-sur-Alzette, Luxembursko) je luxemburská moderátorka a herečka. 

Rodičia pochádzajú z Luxemburska a Talianska. Od roku 2004 žije v Los Angeles v Kalifornii. Bola vydatá za Rakúšana Haralda Kloseho; pár mal dve deti.

Nosbuschová hovorí po nemecky, francúzsky, taliansky a anglicky. Hrala tak vo francúzskych, talianskych, ako aj v nemeckých filmoch. Uvádzala Veľkú cenu Eurovízie 1984 v Luxembursku. Desirée je aj speváčka. V roku 1984 naspievala duet s rakúskym spevákom Falcom pod názvom „Kann es Liebe sein?“.

Externé odkazy
 Désirée Nosbusch fanpage
IMDb page 

Luxemburské filmové herečky
Luxemburské televízne herečky
Luxemburskí televízni moderátori
Luxemburské osobnosti talianskeho pôvodu
Osobnosti z Esch-sur-Alzette
Unreal

Unreal je akčná počítačová hra pre PC vyvinutá firmami Epic Games a Digital Extremes. Hra bola vydaná spoločnosťou GT Interactive v roku 1998.

Gameplay

Zbrane 
 Dispersion Pistol - Disperzná pištol. Namiesto klasických projektilov vystreluje energetické pulzy. Zásobník energie predstavuje samodobíjateľná batéria, takže zbrani nemôže dôjsť munícia.
 AutoMag- Automatická zbraň, obdoba pištole. V primárnom móde zbraň strieľa pomaly s vyššou presnosťou.
 Stinger - Kombinácia guľometu a brokovnice. Avšak svojimi vlastnosťami nie je schopná nahradiť plnohodnotné zbrane tohto typu. Ako muníciu používa črepy Tarýdia.
 ASMD - Pulzná puška. V primárnom režime streľby vypáli prúd častíc takmer instantného zásahu.
 EightBall - Viachlavňový raketomet. V sekundárnom režime streľby táto zbraň nahrádza granátomet.
 Flak Cannon - Brokovnica.
 Razorjack - Zbraň odpalujúca projektily podobné cirkulárovému ostriu. Projektil je schopný sa odraziť niekoľkokrát od stien.
 GES BioRifle - Puška vystreľujúca zhluky škodlivej biologickej zmesi.
 Rifle - Ostreľovacia puška. 
 Minigun - Rotačný guľomet.

Externé odkazy 
Oficiálna stránka 

 
First-person shooter
Epic Games
Počítačové hry z 1998
Počítačové hry
Ťažké pleso

Ťažké pleso (staršie aj České pleso), (, , ) sa nachádza v Ťažkej doline, ktorá je v komplexe Bielovodskej doliny vo VysokýchTatrách. Je to stále pleso napájané Ťažkým potokom. Ten vyviera  na začiatku Ťažkej doliny z vyššie položeného Zmrzlého plesa v jednej vetve a druhá tečie Spádovou dolinkou. Z Ťažkého plesa ďalej vyteká Ťažký potok.

Názov 
V minulosti sa nazývalo aj České pleso. Názov vznikol nesprávnym prekladom goralského slova ciezky. Ťažkú dolinu prví navštevovali pastieri z  Jurgova,  Čiernej Hory, Repísk a Lendaku. Už v  17. storočí tu pásli dobytok. Bola to namáhavá cesta a preto ju vo svojom goralskom dialekte nazvali (češkou). Rovnaký názov dostala dolina.  Známy tatranský bádateľ Juraj Buchholtz  ju ako prvý zapísal na papieri ako „do Ceszkého“ (čítaj do ceškého). A tak cestovatelia ju tak začali volať. Ale do turistických sprievodcov a opisov cestovateľských zážitkov sa dostal aj nezmyselný preklad Böhmisches Tal ( Česká dolina), ktorý  uverejnil pruský geograf  Albrecht Sydow v diele Bemerkungenauf einer Reise im Jahre 1827 durch die Beskinden über Krakau un Wieliczka  nach  den Central-Karpathen ( Poznámky z cesty  v roku 1827  cez Beskydy, Krakov a Wieliczku do Centrálnych Karpát, Berlín 1830).  Názov prebrali ďalší autori, názov prenikol  do poľských máp a turistických sprievodcov ako Czeska Dolina.   Ale keďže v poľskej onomastike prevláda aj naďalej  zhodná forma s historickým názvom ľudového názvu  - Dolina Ciężka (Ťažká dolina) a rovnako aj štít a pleso, je už zakotvená natrvalo v poľskom názvosloví ako Ťažká dolina. Nemecké a maďarské pramene uvádzajú názov České pleso resp. aj Ťažké pleso.

Rozmery 
Leží v nadmorskej výške , rozloha  a jeho hĺbka je .

Turistika 
K plesu nevedie turistický chodník.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Plesá Vysokých Tatier
James Wilson (House)

MUDr. James Evan Wilson je fiktívna postava v nemocničnej dráme Dr. House, ktorého hrá herec Robert Sean Leonard.

Postava sa po prvýkrát objavila v prvej epizóde "Pilot", keď predkladá lekársky prípad Gregorymu Houseovi, protagonistovi celej show. Je jediným verným priateľom Housea a často s ním konzultuje a dáva mu rady. Wilson je šefom oddelenia onkológie v nemocnici Princeton-Plainsboro Teaching Hospital.

Biografia postavy 
Prvá epizóda "Pilot" odhaľuje, že Wilson je Žid. Iným odkazom na jeho vierovyznanie bola situácia, kedy Wilson spočiatku pozýval Housea na vianočnú večeru, ale neskôr svoje pozvanie stiahol, pretože House poukázal na to, že je Žid. V epizóde "Histories" je vyzradené, že Wilson má dvoch bratov: jeden z nich je bezdomovec, ktorého nevidel už deväť rokov.

Referencie

Externé odkazy 
 James Wilson na TVIV
 Webstránka Dr. House na FOX

Dr. House
Franck Ribéry

Franck Bilal Ribéry (* 7. apríl 1983, Boulogne-sur-Mer, Francúzsko) je francúzsky futbalista, ktorý v súčasnosti hrá za taliansky klub ACF Fiorentina. Novinári ho občas označujú za nástupcu Zinedina Zidana. Keď bol Franck malý s jeho rodičmi mal autonehodu, po ktorej mu ostala zjazvená tvár.

V januári 2005 podpísal zmluvu s tureckým veľkoklubom Galatasaray SK Tu pôsobil iba krátko, vrátil sa do Francúzska, kde hrával za Olympique de Marseille. Za Marseille odohral Ribéry dve sezóny, v jednej z nich sa dostal až do finále Pohára UEFA, kde ale klub prehral s Valenciou.

Ribéry bol považovaný za najväčší objav Majstrovstiev sveta vo futbale 2006, kde pomohol Francúzom dostať sa do finále.

Od 7. júna 2007 je hráčom Bayernu Mníchov.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil na fussballdaten.de 
 Profil na National-football-teams.com 
 Profil – reprezentačné štatistiky v A-mužstve

Francúzski národní futbalisti
Hráči FC Metz
Hráči Olympique de Marseille
Hráči Bayern München
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2006
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2008
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2010
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2012
Benedict McCarthy

Benedict Saul "Benni" McCarthy (* 12. november 1977, Kapské Mesto) je profesionálny futbalista, v súčasnosti hráč anglického klubu West Ham a reprezentant Južnej Afriky.

Hráčska kariéra 
McCarthy začal so svojou futbalovou kariérou v roku 1996 v klube Cape Town Spurs. Tu odohral jeden rok a v roku 1997 prestúpil do Ajaxu Amsterdam. V roku 2000 prestúpil do španielskeho klubu Celta Vigo. Tu sa pod vedením trénera Víctora Fernándeza trápil a po dvoch sezónach šiel na hosťovanie do portugalského klbu FC Porto. V Porte sa ocitol v novom rozvíjajúcom tíme vedenom trénerom José Mourinhom. Po tom, čo Porto predalo útočníka Héldera Postigu do Tottenhamu si vybralo ako náhradu práve McCarthy, ktorý sem putoval za 3,5 miliónov eur.

V ročníku 2004 Ligy majstrov sa stalo Porto prekvapujúcim víťazom. McCarthy bol členom tohto mužstva, ktoré sa už skladalo s viacerých špičkových portugalských hráčov a samotný McCarthy sa veľkou mierou zaslúžil o vyradenie Manchestru United v druhom kole, pričom strelil v tomto zápase dve góly.

Od leta 2006 je hráčom Blackburnu Rovers. V sezóne 2006-07 sa s počtom gólov 18 stal druhým najlepším strelcom FA Premier League (prvým bol Drogba, ktorý strelil 20 gólov).

Úspechy 
 Majster Holandska - 97/98 (Ajax) 
 Holandský pohár - 97/98, 98/99 (Ajax) 
 Majster Portugalska -  03/04, 05/06 (Porto) 
 Portugalský pohár - 05/06 (Porto) 
 Portugalský superpohár -  03/04, 04/05 (Porto) 
 Liga majstrov UEFA - 03/04 (Porto) 
 Interkontinentálny pohár FIFA - 2004 (Porto) 

Narodenia v 1977
Juhoafrickí futbalisti
Hráči Ajax Amsterdam
Hráči FC Porto
Hráči Blackburn Rovers FC
Hráči FA Premier League
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 1998
Hráči Majstrovstiev sveta vo futbale 2002
Peter Zajac

Prof. PhDr. Peter Zajac, DrSc. (* 3. február 1946, Bratislava) je slovenský literárny vedec a politik, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky a bývalý predseda politickej strany OKS. Jeho manželkou je slovenská spisovateľka Alta Vášová.

Profesionálna kariéra 
Peter Zajac je pôvodným povolaním literárny vedec.

Otec Rudolf bol teoretický fyzik, matka Elena gynekologička.

V rokoch 19601963 študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole,

V rokoch 19631968 slovenčinu a nemčinu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave,

V rokoch 19671968 germanistiku na Eberhard Karls Universität v Tübingene,

V rokoch 19681972 redaktor vo vydavateľstve Smena,

V rokoch 19721980 vysokoškolský učiteľ na Pedagogickej fakulte v Nitre,

Od roku 1981 odborný pracovník, od roku 1989 vedecký pracovník

Pracuje ako vedecký pracovník Ústavu slovenskej literatúry Slovenskej akadémie vied. Je emeritným profesorom na Inštitúte slavistiky Humboldtovej univerzity v Berlíne. Bol zakladajúcim členom VPN.

V rokoch 19901991 bol prvým predsedom slovenského centra P.E.N.

V rokoch 19911992 bol členom Prezídia ČSAV.

Stranícka kariéra 
 19951999 – člen Demokratickej strany (DS), člen Predsedníctva DS a predseda Konzultačného zboru DS
 19992001 – podpredseda DS
 december 2001 – jeden zo zakladateľov Občianskej konzervatívnej strany (OKS), na ustanovujúcom sneme zvolený za predsedu Programovej rady OKS
 december 2001 – september 2007 – člen predsedníctva OKS
 december 2001 – september 2007 – predseda Programovej rady OKS
 september 2007 – apríl 2012 – predseda OKS
 predseda správnej rady a prezident Konzervatívneho inštitútu M. R. Štefánika (medzi projekty inštitútu patria Spoločne do NATO a EÚ, Ekonomické dopady vstupu Slovenska do Európskej únie či Do NATO so zdvihnutou hlavou a otvorenými očami); inštitút podporuje, nadácia Pontis, The American Chamber of Commerce in the Slovak Republic, E&D, Visegrad fund, Norway Grants, Open Society Foundation, US AID, Freedom House, US embassy, finančná skupina Penta)  
 v rokoch 20122015 – čestný predseda OKS

Politická kariéra

Celoštátna úroveň 
 19982001 poslanec NR SR zvolený za Slovenskú demokratickú koalíciu, člen Ústavnoprávneho výboru NR SR
 20102012 poslanec NR SR zvolený na kandidátke strany Most-Híd

Iné funkcie 
 19901992 predseda Ministerského klubu VPN
 19911992 poradca predsedu SNR Františka Mikloška

Referencie

Externé odkazy 
 Emeritný profesor
 Pracovník Slovenskej akadémie vied

Slovenskí literárni vedci
Slovenskí prekladatelia
Slovenskí politici
Politici DS
Politici SDK
Politici OKS
Predsedovia slovenských politických strán
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Pracovníci Slovenskej akadémie vied
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Poslanci NR SR (2010 – 2012)
Osobnosti Nežnej revolúcie
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Laureáti Ceny Jána Hollého
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Osobnosti z Bratislavy
Emeritní členovia Učenej spoločnosti Slovenska