Alain Delon

Alain Delon, celým menom Alain Fabien Maurice Marcel Delon (* 8. november 1935, Sceaux) je francúzsky filmový a divadelný herec, zároveň aj producent a príležitostný režisér. Počas svojej žiarivej kariéry spolupracoval s najznámejšími filmovými režisérmi, akými boli alebo sú Luchino Visconti, Jean-Luc Godard, Jean-Pierre Melville, Michelangelo Antonioni alebo Louis Malle. Jeho syn Anthony Delon je tiež herec.

Biografia 
Otec Fabien Delon bol riaditeľom kina a matka Edith pracovala v lekárni. Vyrastal v Sceaux (departement Hauts-de-Seine, dnes ide o predmestie Paríža). Keď sa manželstvo jeho rodičov skončilo rozvodom, zobral si ho do pestúnskej starostlivosti istý strážnik väznice. Po smrti pestúnov bol poslaný do jezuitského internátu, kde mal problémy so správaním a odkiaľ opakovane utekal. Chvíľu pracoval dokonca ako mäsiar v obchode nevlastného otca, ale v 17-tich rokoch sa napokon nechal naverbovať do radov francúzskej námornej pechoty. V rokoch 1953-1954 sa zúčastnil prvej indočínskej vojny. V armáde vydržal necelé štyri roky (1952-1956), často bol trestaný väzením za rôzne priestupky, ktoré súviseli s jeho zložitou a rebelskou povahou. Po návrate do Paríža roku 1956 sa snažil živiť ako vrátnik, čašník, predavač zeleniny. 

V Paríži sa náhodne zoznámil s herečkou Brigitte Auberovou a v jej spoločnosti v roku 1956 podnikol výlet na filmový festival v Cannes, kde sa zase viac-menej zhodou náhod začala jeho hviezdna herecká kariéra. Brigitte Auberová ho zoznámila s niekoľkými režisérmi a hercami, a Delon vďaka svojej charizme získal v roku 1956 prvú úlohu vo filme. Zaujal režiséra Yvesa Allegreta, ktorý mu venoval vedľajšiu úlohu nájomného vraha vo filme Keď sa do toho zapletie žena (1957). O rok neskôr už Delon exceloval v komédii Buď pekná a mlč (1958), v ktorej hral s iným neskôr populárnym hercom Jeanom-Paulom Belmondom. Vo filme Kristína sa prvýkrát herecky stretol s nemeckou herečkou Romy Schneider. Obaja sa do seba zamilovali a v marci 1959 dokonca zasnúbili. V čase vzťahu s Romy mal ale Delon aj milenecký pomer so speváčkou Nico. S Romy Schneider tvoril pár päť rokov, vzťah ukončil Alain Delon v decembri 1963 pre inú ženu (herečku Nathalie  Barthelémy, vlastným menom Francine Canovas). Podľa spoločných vyjadrení ostali po rozchode priateľmi, ale Romy Schneider rozpad ich vzťahu ťažko niesla a dokonca chcela spáchať samovraždu. S Romy Schneider sa Delon herecky ešte stretol vo filme Bazén (1969). 

Najvýznamnejším hereckým obdobím Alaina Delona boli 60. a 70. roky, kedy stvárnil niekoľko veľkých filmových úloh vo filmoch takých režisérov, ako boli Luchino Visconti (film Rocco a jeho bratia, 1960, alebo Gepard, 1963), Michelangelo Antonioni (film Zatmenie, 1962), René Clément (V žiari slnka, 1960), Louis Malle (film Podivuhodné príbehy, 1968), Jean-Pierre Melville (filmy Samuraj, 1967, Osudový kruh, 1970). Od 80. rokov jeho herecké umenie stratilo presvedčivosť a snahu o vystihnutie duševného sveta hrdinov (výnimkou je snáď iba film Návrat Casanovu z roku 1992, v ktorom bravúrne stvárnil starnúceho dobrodruha a milovníka žien Giacoma Casanovu). Filmy natočené od polovice 80. rokov boli kasovými „prepadákmi“, neúspešné obdobie vyvrcholilo prepadom filmu Polovičná šanca (Une chance sur deux, 1997), ktorú režíroval Patrice Leconte (Delon si v tomto filme po tretíkrát zahral s Jeanom-Paulom Belmondom). V roku 1997 Alain Delon ohlásil ukončenie svojej filmovej hereckej kariéry a neskôr prijal iba drobné filmové roly, ako napríklad v rozprávke Asterix a olympijské hry (2008).

Delon začal od 70. rokov niektoré svoje filmy aj produkovať a v 80. rokoch sa pokúsil aj o réžiu (film Kto nastaví kožu, 1981). V roku 1985 Delon po prvýkrát získal filmovú cenu César za najlepší herecký výkon, a to vo filme Bertranda Bliera Náš príbeh (natočený v roku 1984).

Delon vďaka svojej mužnej postave a vnútornej charizme hral najmä mladých (Dobrodruhovia, 1967) či starších zvodcov či milovníkov žien (Návrat Casanovu, 1992), ale tiež zločincov či komplikovaných vrahov (V žiari slnka, 1960, Dvaja muži v meste, 1973, Osudový kruh, 1970), prípadne nekompromisných policajných vyšetrovateľov (Poviedka o policajtovi, 1975, Kto nastaví kožu, 1981). Divácky veľmi obľúbené a zároveň umelecky hodnotné sú najmä detektívky natočené v 70. rokoch. V bývalom Československu sa s veľkým diváckym úspechom hrali najmä historické hrané filmy s Delonom v hlavných úlohách, ako boli filmy Gepard (1963) alebo Čierny tulipán (1964).

Súkromný život 
Delon sa prvýkrát oženil s herečkou Nathalie Barthelémy (vl. Menom Francine Canovas), ktorú si vzal v roku 1964. Má s ňou syna Anthonyho, narodeného v roku 1964. Po rozvode s Nathalie Barthelémy v roku 1969 mal Delon dlhoročný vzťah s herečkou Mireille Darc, ktorý skončil v roku 1984. V roku 1987 sa Alain Delon zoznámil s modelkou holandského pôvodu Rosalie van Breemen, s ktorou neskôr uzavrel sobáš a mal dve deti: dcéru Anouchku (nar. 1990) a syna Alaina-Fabiena (nar. 1994). Rozviedli sa v roku 2002. Syna Ariho Pfäffgena, ktorého mal splodiť so speváčkou Nico, nikdy neuznal za svojho. Od roku 1999 má Alain Delon aj švajčiarske štátne občianstvo a žije v blízkosti Ženevy.

Zaujímavosti 
 V roku 1991 získal Delon hodnosť rytiera Čestnej légie a v roku 2005 bol vtedajším prezidentom Jacquesom Chiracom povýšený do hodnosti dôstojníka Čestnej légie za osobný prínos svetovému filmovému umeniu. 
 V novembri 2015 mal vo Francúzsku premiéru dokument o ňom s názvom Alain Delon, ten neznámy (Alain Delon, cet inconnu), ktorý pri príležitosti jeho osemdesiatin natočil režisér Philippe Kohly.

Filmografia 
Rocco a jeho bratia (Rocco e suoi fratelli) 1960
Zatmenie (L' Eclisse), 1962
Gepard (Il Gattopardo), 1963
Melodie podzemia (Mélodie en sous-sol), 1963
Žltý Rolls-Royce (The Yellow Rolls-Royce), 1964
Čierny Tulipán (La Tulipe Noire), (1964)
Dobrodruhovia (Les Aventuriers) 1967
Sicílsky klan (Le clan des siciliens) 1969
Borsalino (Borsalino), 1970
Spálené stodoly (Les Granges brulées), 1973
Dvaja muži v meste (Deux hommes dans la ville), 1973
Zorro (Zorro), 1975
Poviedka o policajtovi (Flic Story), 1975
 Pán Klein (Monsieur Klein), 1976
Smrť darebáka (Mort d'un pourri), 1977
Traja muži na zabitie (Trois hommes a abattre), 1980
Kto nastaví kožu (Pour la peau d'un flic), 1981
Teherán-43 (Teheran 43), 1981
Swannova láska (Un amour de Swann), 1984
Náš príbeh (Notre histoire), 1984)
Návrat Casanovu (Le Retour de Casanova), 1992
Herci (Les Acteurs), 2000
Fabio Montale TV, (krimicyklus, 2001)
Frank Riva (Frank Riva), TV, 2003
Asterix a Olympijské hry (Astérix aux jeux olympiques), 2008

Ocenenia 

 1962 - Zvláštna cena poroty na  festivale v Cannes za film Zatmenie
 1963 - Zlatá palma na  festivale v Cannes za film Gepard (Le Guepard - Il Gattopardo)
 1963 - americký Zlatý glóbus za najlepší cudzojazyčný film ( Melodie podzemí)
 1976 - César za film Pán Klein, hlavná rola
 1985 - César pre najlepšieho herca za rolu Roberta Avranchesa vo filme Náš príbeh režiséra  Bertranda Bliera
 1991 - vymenovanie rytierom francúzskej Čestnej légie
 2005 - povýšenie do hodnosti dôstojníka Čestnej légie za osobný prínos svetovému filmovému umeniu. Akt vykonal osobne vtedajší prezident Francúzskej republiky Jacques Chirac.

Iné projekty

Externé odkazy 
České fanouškovské stránky

Zdroj 

Francúzski filmoví herci
Francúzski televízni herci
Držitelia Césara za najlepšieho herca v hlavnej úlohe
Osobnosti z Paríža
Nositelia Radu čestnej légie