joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
John Flanagan (spisovateľ)

John Flanagan (* 22. máj 1944) je austrálsky spisovateľ fantasy. Žije v Sydney so svojou manželkou. Jeho najznámejšou prácou je séria kníh Hraničiarov učeň, ktorých hlavným hrdinom je chlapec Will.

Životopis 
Predtým ako sa stal spisovateľom, pracoval v reklame. Podieľal sa na výrobe televízneho seriálu Hey Dad! Podľa vlastných slov, knihy začal písať, aby svojho syna priviedol k čítaniu. Začal pred desiatimi rokmi a stále pokračuje. Hraničiarov učeň má byť v budúcnosti sfilmovaný. Celkovo zatiaľ vyšlo jedenásť kníh tejto série, prvých osem aj v slovenčine. V súčasnosti sa autor venuje preqelom a sequelom série a sérii Brotherhood (Bratrstvo).

V roku 2008 bola jeho kniha Erak's Ransom organizáciou Australian Publishers Association vyhlásená za detskú knihu roka. Za túto knihu získal tiež International Success Award for Erak's Ransom.

Bibliografia

Séria Hraničiarov učeň 
Séria bola napísaná v anglickom jazyku, všetky časti boli v českom preklade vydané vydavateľstvom Egmont ČR. V slovenskom jazyku bolo vo vydavateľstve Egmont SK do roku 2021 vydaných prvých osem kníh série.

 Ruiny Gorlanu 
 Horiaci most 
 Ľadová krajina 
 Boj o Skandiju 
 Výkupné za Eraka 
 Čarodejník zo Severu 
 Obliehanie Macindawu
 Králi Clonmelu
 Halt v nebezpečí (iba v češtine)
 Císař Nihon-džinu (iba v češtine)
 Ztracené příběhy (iba v češtine)

Séria Hraničiarov učeň - Prvé roky (prequel) 

Turnaj na Gorlanu (iba v češtine)
Bitva na Hackhamské pláni (iba v češtine)

Séria Hraničiarov učeň - Kráľovská hraničiarka (sequel) 

Královská hraničářka (iba v češtine)
Klan Rudé lišky (iba v češtine)
Souboj na Araulenu (iba v češtine)

Séria Bratstvo (vyšla len v českom preklade) 

Vyděděnci
Nájezdníci
Lovci
Otroci ze Sokora
Hora Štírů
Umrlčí tváře
Kaldera
Návrat Temudžajů

Jesse Parker (nebolo preložené do slovenského alebo českého jazyka) 

 Storm Peak
 Avalanche Pass

Referencie

Externé odkazy 
 
 Oficiálne stránky Ranger's Apprentice

Narodenia v 1944
Austrálski spisovatelia
Spisovatelia fantasy
Osobnosti zo Sydney
Lü-ti kuang-čchang c’-feng ta-ša

Lü-ti kuang-čchang c'-feng ta-ša (绿地广场·紫峰大厦) alebo C'-feng ta-ša (紫峰大厦), po anglicky 
Greenland Square Zifeng Tower alebo Nanjing Greenland Financial Center, je 450 metrov vysoký mrakodrap v čínskom meste Nanking. Budova bola dokončená v roku 2010. Celkovo má 66 poschodí, pričom v nižších podlažiach sú obchody a kancelárske priestory a v najvyšších je reštaurácia a vyhliadková plošina.

Architektmi budovy boli Adrian Smith a Marshall Strabala zo spoločnosti SOM, ktorí navrhli aj najvyššiu budovu na svete Burdž Chalífa. Dizajn spracoval Gordon Gill pod dozorom Smitha.

Referencie

Externý odkaz 
 Nanjing Greenland Financial Center na stránkach SOM 

Architektúra z 2010
Mrakodrapy v Číne
Tandemový zoskok

Tandemový zoskok je parašutistická disciplína, pri ktorej je študent (resp. pasažier) pripútaný k inštruktorovi – skúsenému parašutistovi (slangovo „tandem pilot“, alebo „tandem master“) pomocou špeciálneho tandemového postroja. 
Súčasťou tandemového zoskoku je voľný pád v trvaní niekoľkých desiatok sekúnd a nasledovný let na otvorenom padáku cca 5 minút. Vzhľadom nato, že pre vykonávanie tejto adrenalínovej aktivity nepotrebuje pasažier žiadny špeciálny tréning, ani lekársku prehliadku (podstupuje len cca 15 minútové školenie tesne pred zoskokom), ide o veľmi obľúbenú komerčnú voľnočasovú aktivitu, ktorá si aj na Slovensku získava čoraz viac priaznivcov. Na Slovensku musí tandem pilot spĺňať niekoľko podmienok podľa predpisu V-PARA 1 (jednou z nich je napr. absolvovanie minimálne 1 000 zoskokov a absolvovanie špeciálneho kurzu pre tandem pilotov) a ďalšie podmienky, ktoré stanovujú výrobcovia jednotlivých tandemových padákových kompletov.

Parametre zoskoku 
Zoskok sa vykonáva z výšky 2 500 nad úrovňou terénu a dosahuje sa pri ňom priemerná rýchlosť približne /h, a to do 10 sekúnd po výskoku.

Lokality 
Na Slovensku sa robia tandemové zoskoky na 6 miestach:
 Letisko Jasna pri Liptovskom Mikuláši len z výšky ()
 Letisko Slávnica pri Dubnici nad Váhom (najčastejšie z výšky )
 Letisko Prievidza (najčastejšie z výšky )
 Letisko Očová pri Zvolene (najčastejšie z výšky )
 Letisko Spišská Nová Ves (najčastejšie z výšky )

Externé odkazy 
 Tandemový zoskok – miničlánok s videom venovaný tandemovému zoskoku

Parašutizmus

Lokality
Hotel a kaviareň Slávia (Košice)

Hotel a kaviareň Slávia (v minulosti Hotel a kaviareň Savoy, Hotel a kaviareň Royal, ) je secesná budova v Košiciach, ktorá stojí na Hlavnej ulici 63 vedľa Levočského domu a oproti budove Štátneho divadla.

História 
Pred tým, než bola v roku 1900 postavená súčasná budova, tu stál jednoposchodový meštiansky dom. Keďže bol blízko Kráľovského domu a susedil s Levočským domom, kde bývali mestskí kapitáni, prenajímali aj tento dom na začiatku 17. storočia od jeho majiteľa Eliáša Getziho pre armádu. Neskôr budova vystriedala niekoľko majiteľov a na prelome 18. a 19. storočia bol v jej prízemí zriadený hostinec. V druhej polovici 19. storočia sa novým majiteľom stal Jozef Schiffbeck, ktorý tu zriadil luxusný hotel.

V rodinnom podniku krátko pokračoval aj jeho syn Matej, ktorý však neskôr začal budovu prenajímať a podnik začal upadať. To využil košický pivovarník Konštantín Bauernebl, ktorý prevádzkoval pivovar Bauernebl a syn. Hotel odkúpil a na jar roku 1900 dal budovu zbúrať.

Na jeho mieste za krátky čas vyrástla moderná secesná budova s luxusnou kaviarňou na prízemí a dvoma poschodiami bytov nad ňou. Priečelie budovy sa vyznačuje množstvom ornamentov i malieb - najmä výjavy z oblasti pivovarníctva. Mnohí odborníci považujú túto budovu za najkrajší secesný objekt v meste.

V roku 1982 bola budova vyhlásená za kultúrnu pamiatku a neskôr bola preklasifikovaná na národnú kultúrnu pamiatku. Začiatkom 90. rokov prešla budova rozsiahlou rekonštrukciou, pričom luxusná kaviareň na prízemí i hotelové izby ostali zachované. Budova sa v očiach širokej verejnosti stala známou aj vďaka hudobnej relácii Petra Stašáka s názvom Kaviareň Slávia vysielanej Slovenskou televíziou. Celá relácia sa natáčala práve v interiéroch tejto budovy. Ide o jediný vývozný artikel košického štúdia televízie.

Súčasnosť 
V roku 2015 prešla Slávia rekonštrukciou, poskytuje luxusné reštauračné a kaviareňské služby a na prvom poschodí je k dispozícii 19 izieb vysokého štandardu v secesnom štýle. Slávia sa umiestnila na 1. mieste v kategórii najlepšia kaviareň a reštaurácia v Košickom kraji, podľa hodnotenia Trend Top 2017 a 7. miesto si vyslúžila v rebríčku prémiových reštaurácií Gurmán Award 2017 podľa hodnotenia Gurmán na Slovensku.

Galéria

Zdroje a referencie

Iné projekty 

Hotely v Košiciach
Architektúra z 1900
Kultúrne pamiatky na Slovensku
Secesné stavby na Slovensku
Laurent Lafforgue

Laurent Lafforgue (* 6. november 1966, Antony, Francúzsko) je francúzsky matematik. 

Je známy predovšetkým prácou na tzv. Langlandsovom programe, ktorý inicioval Robert Langlands a prácou v teórii čísel a teórii grúp. V roku 2002 dostal Fieldsovu medailu.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Laurent Lafforgue na stránke akadémie

Nositelia Fieldsovej medaily
Francúzski matematici
Zem Františka Jozefa

Zem Františka Jozefa () je súostrovie, ktoré sa nachádza na ďalekom severe Ruska. Leží v Severnom ľadovom oceáne severne od Novej Zeme, východne od Špicbergov a administratívne patrí do Archangeľskej oblasti. Súostrovie sa skladá zo 191 ľadom pokrytých ostrovov s celkovou rozlohou . Nemá žiadnych pôvodných obyvateľov ale nachádza sa tu niekoľko ruských sídiel. Obživou je mäso mrožov a tuleňov.

Svojou polohou je najsevernejším súostrovím v súvislosti s Euráziou. Najsevernejší bod súostrovia a Ruska je na myse Čeljuskin na Rudolfovom ostrove. Súostrovie je vzdialené iba 900 až  od severného pólu.

Súostrovie pravdepodobne prvýkrát objavili nórski moreplavci Nils Fredrik Rønnbeck a Aidijärvi na škuneri Spidsbergen v roku 1865. Podľa záznamov sa plavili východne od Špicbergov až dosiahli novú zem, ktorú pomenovali Nordøst-Spitsbergen. Nie je známe či boli aj na brehoch súostrovia a na nové ostrovy sa skoro zabudlo. Oficiálny objav sa uskutočnil v roku 1873 Rakúsko-Uhorskou expedíciou na severný pól, ktorú viedli Julius von Payer a Karl Weyprecht. Súostrovie pomenovali na počesť cisára Františka Jozefa I. Pretože bola expedícia financovaná súkromnými zdrojmi a nie oficiálne, nebolo súostrovie nikdy súčasťou Rakúsko-Uhorska. V roku 1926 súostrovie obsadil Sovietsky zväz a osídlil ho vedeckým a vojenským personálom. Prístup na ostrov loďami je možný iba počas niekoľkých letných týždňov.

Iné projekty

Zdroj 

 
Ostrovy Ruska
Ostrovy Severného ľadového oceánu
Chrám Narodenia Jána Krstiteľa (Nižný Novgorod)

Chrám Narodenia Jána Krstiteľa () je pravoslávny chrám v ruskom meste Nižný Novgorod na brehu rieky Volga.

História 
Cerkev patrí medzi najstaršie kamenné chrámy v meste. Terajšia stavba pochádza z roku 1683, ale na jej mieste stál starší chrám z 15. storočia. Vybudovaný je v tradičnom starorusko-byzantskom štýle. Bol niekoľkokrát prestavaný. V roku 1870 sa uskutočnila prestavby zvonice do dnešnej podoby. V roku 1937 komunisti chrám zatvorili a zmenili ho na školu pre športovcov - motocyklistov.

Súčasnosť 
Pravoslávnej cirkvi bol chrám vrátený na začiatku 90-tych rokov 20. storočia. Potreboval však rozsiahlu rekonštrukciu. Druhýkrát bol posvätený 4. novembra 2005.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Церковь Рождества Иоанна Предтечи, fotografie
 Церковь Иоанна Предтечи. Видеогид по Нижнему Новгороду

Stavby v Nižnom Novgorode
Architektúra z 1683
Pravoslávne chrámy v Rusku
Nová Zem

Nová Zem () je súostrovie v Severnom ľadovom oceáne na severe Ruska. Administratívne patrí do Archangeľskej oblasti. Pri sčítaní v roku 2002 žilo na ostrove 2 716 obyvateľov. Pôvodní obyvatelia Nenci sa živia najmä lovom tuleňov, medveďov a rybolovom. Súostrovie sa skladá z dvoch hlavných ostrovov Severný a Južný, ktoré sú rozdelené prielivom Matočkin, a z ostatných menších ostrovov. Nová Zem rozdeľuje Barentsovo a Karské more. Celková rozloha ostrovov je .

Počas Studenej vojny bola Nová Zem sovietskou vojenskou oblasťou s letiskom v južnej časti. Používalo sa ako taktické vojenské letisko a na zásobovanie blízkej nukleárnej skúšobnej oblasti. Práve tu v roku 1961 vybuchla najväčšia nukleárna zbraň Cár bomba.

Životné prostredie 

Nová Zem je severnou časťou Uralu a vnútrozemie ostrova je skoro celé hornaté. Od pevninského Ruska oddeľuje súostrovie prieliv Karské vráta. Najvyšší vrchol dosahuje výšku . Severný ostrov pokrývajú ľadovce, Južný pokrýva tundra. Prírodné zdroje tvorí meď, olovo a zinok.

Prírodné podmienky na súostroví sú ovplyvnené severnou klímou ale oblasť napriek tomu podporuje diverznú biotu. Významným druhom je medveď biely, ktorého populácia v Barentsovom mori je geneticky rozdielna od ostatných subpopulácií medveďa bieleho.

Dejiny 
Historické zmienky o súostroví pochádzajú už z 11. storočia a sú spojené s osadníkmi z Novgorodu. Prvým Európanom, ktorý navštívil pôdu na súostroví, bol anglický moreplavec a objaviteľ Hugh Willoughby v roku 1553. Holandský moreplavec Willem Barents v roku 1594 Novú Zem oboplával. Počas rokov 1821 – 1824 bolo zmapované celé západné pobrežie. Prvá stála osada Malyje Karmakuly bola založená roku 1870 a do roku 1926 bola hlavným mestom. Od roku 1954 sa časť území obidvoch ostrovov používala ako hlavná sovietska jadrová strelnica.

Nukleárne testy 
V dôsledku vybudovania severnej novozemskej jadrovej strelnice bolo z ostrova vykázaných asi 100 tu pôvodne žijúcich rodín. Dňa 30. októbra 1961 tu bola odpálená Cár bomba – najničivejšia jadrová zbraň, ktorá kedy bola v histórii ľudstva použitá. Sila výbuchu dosiahla ekvivalent 57 Mt TNT. V rovnakom roku tu došlo k celkom 20 atmosférickým testom jadrových bômb a na súostroví bola nameraná najvyššia rádioaktivita. 

V období medzi 21. septembrom 1955 a 24. októbrom 1990 (do vyhlásenia dnešného moratória) bolo na Severnej strelnici uskutočnených 132 jadrových výbuchov: 87 v atmosfére (z toho 84 vo vzduchu), 1  podzemný (7. september 1957), 2 výbuchy nad vodou (27. októbra 1961 a 22. augusta 1962), 3 podvodné (21. september 1955, 10. september 1957, 23. september 1961) a tiež 42 podzemných jadrových výbuchov.

Referencie

Iné projekty 
.

Zdroj 

Ostrovy Ruska
Ostrovy Severného ľadového oceánu
Oblasti testov jadrových zbraní
Daniel O’Connell

Daniel O'Connell (ír. Dónal Ó Conaill; * 6. august 1775, Cahersiveen, Írsko - † 15. máj 1847, Janov, Taliansko) bol írsky politik a národný dejateľ prvej polovice 19. storočia, známy aj ako osloboditeľ (The Liberator) a emancipátor (The Emancipator). Aktívne sa zasadzoval za tzv. katolícku emancipáciu - právo pre katolíkov byť volený do parlamentu a za zrušenie tzv. Aktu únie, ktorý hovoril o spojení Írska s Veľkou Britániou.

Iné projekty

Zdroje 
 

Írski politici
Osobnosti na bankovkách
Barking and Dagenham

Barking and Dagenham (oficiálny názov - London Borough of Barking and Dagenham), je mestským obvodom na východe Londýna je súčasťou Vnútorného Londýna.

Mestský obvod obývajú prevažne robotníci a zahrnuje následujúce štvrte:

 Barking
 Becontree
 Becontree Heath
 Chadwell Heath
 Creekmouth
 Dagenham
 Rush Green

Väčšina obytných budov bola postavená v čase činnosti Rady Londýnskeho grófstva v medzivojnovom období 1918–1939. Hlavná vlna osídlenia tohto územia, predovšetkým ako únik zo slumov v East Ende, vznikla potom čo významná automobilová a chemické firmy vybudovali svoje závody v Dagenhame. Potom čo v 80. rokoch došlo k poklesu priemyslovej výroby, presunula sa zamestnanosť do sektoru služieb, ktorej rozvoj bol vyvolaný zvyšujúcim sa počtom príslušníkov strednej triedy. 

Táto mestská časť hraničí s - Haveringom na východe; časť hranice je tvorená riekou Rom – Newhamom na západe; väčšinu hranice vytvára rieka Roding; - s Bexley a Greenwichom na juhu s hranicou vedúcou riekou Temža. Na severe vytvára výbežok medzi Redbridge a Haveringom.

Tento londýnsky obvod vznikol v roku 1965 z väčšej časti oblastí Barking a Dagenham, ktoré boli začlenené do Veľkého Londýna z Essexu.

Doprava 
Doprava v tomto predmestí je zaisťovaná hlavne trasou londýnskeho metra District Line, ktorá prechádza oblasťou od východu na západ so zastávkami – Barking, Upney, Becontree, Dagenham Heathway a Dagenham East. Barking má rovnako spojenie prostredníctvom Hammersmith and City Line, c2c, one a Silverlink národnej železnice. Železničné zastávky sú tiež v Dagenham Dock a Chadwell Heath.

Južná časť obvodu hraničiaca s Temžou je v dosahu časti London Riverside dopravného systému Thames Gateway. V súčasnosti sa uvažuje o úprave nových verejných priestranstiev, obytných štvrtí a rozvoji dopravnej infraštruktúry, vrátane ďalších staníc linky c2c, rozšírenie DLR a vybudovaní Východolondýnskeho tranzitu (East London Transit).

Vzdelanie 
Medzi vzdelávacie inštitúcie v tomto obvode patrí Barking College a All Saints School, a stredné školy Dagenham a Roman Catholic

Iné projekty

Externé odkazy 
 stránky mestskej časti Barking and Dagenham

 

Londýnske obvody
Dizzy

Dizzy je hlavný hrdina série počítačových hier vydaných spoločnosťou Codemasters koncom 80. a začiatkom 90. rokov 20. storočia. Jeho autorom sú Phillip a Andrew Oliver (Oliver Twins). Dizzy je inteligentné biele "vajíčko" s typickým výzorom - červenými rukami a nohami. V každej sérii sa snaží zachrániť svojich priateľov alebo rodinu - Yolkfolk pred zlým čarodejníkom Zaksom . Prvá hra, v ktorej sa objavil (v roku 1986) má názov Dizzy: The Ultimate Cartoon Adventure..

Postavy 
Dizzyho priatelia a rodina sa nazýva Yolkfolk. Tvoria ho:
 Daisy - vždy s dokonale upravenými vlasmi je Dizzyho veľká láska, ktorej sa zmocňuje čarodejník Zaks a Dizzy sa ju pokúša zachrániť. Po prvý raz sa objavila v hre Fantasy World Dizzy.
 Danny je Dizzyho sesternica.
 Denzil - vždy so slúchadlami na ušiach a slnečnými okuliarmi.
 Dora - Dizzyho sestra, nosí stuhu vo vlasoch.
 Dozy - vždy spí, je vždy príliš ukonaný, aby pomohol Dizzymu.
 Dylan - možno ho označiť za hippiesáka. Má rád prírodu a stále nosí klobúk.
 Grand Dizzy - je Dizzyho dedko, zároveň je najstarší so všetkých Yolkfoldčanov, má pre Dizzyho vždy dobrú radu.
 Poggie je yolkfolský maznáčik, ktorý však spôsobuje nemalé problémy.

Záporné postavy
 Dizzy Dopplegänger - odraz Dizzyho. Robí presne to isté no opačne.
 Rockwart - trol slúžiaci Zaksovi. Je veľmi hlúpy.
 Vampira - Zaksova babka. Ako typický upír sa bojí cesnaku, drevenej paličky, kríža a klinčekov
 Zaks - zlý Čarodejník - najväčší nepriateľ Dizzyho. Býva v pevnosti nazývanej Hrad Keldor.

Iné postavy
 Glenda - dobrá bosorka
 Kupec
 Pirát Blackheart
 princ Clumsy
 Shamus - škriatok. Za svoje rady vyžaduje vždy nejaký dar, ktorý nie je ľahko získateľný.
 Strážca paláca - stojí na padacom moste a chráni palác
 Theodore - dobrá čarodejnica

Hry

Adventúry 
 Dizzy - The Ultimate Cartoon Adventure (1986)
 Treasure Island Dizzy (1987)
 Fantasy World Dizzy (1989)
 Magicland Dizzy (1990)
 Spellbound Dizzy (1991)
 Dizzy Prince of the Yolkfolk (1991)
 Fantastic Dizzy (1991)
 Into Magicland (1991)
 Crystal Kingdom Dizzy (1992)

Arkádové hry
 Fast Food Dizzy (1987)
 Kwik Snax (1990)
 Dizzy Panic! (1990)
 Bubble Dizzy (1990)
 Dizzy Down the Rapids (1991)
 Dizzy Panic  (1990)
 Go! Dizzy Go! (1993)

Neuverejnené hry     
 Dreamworld Pogie
 Wonderland Dizzy

Externé odkazy 
 ABCgames.sk - informace o hrách Dizzy
 Stránka pre Dizzyho fanúšikov

Referencie 

Počítačové hry
Arkády
Diaľnica A1 (Poľsko)

Diaľnica A1 () je diaľnica v Poľsku, ktorá prechádza severojužným smerom z Trojmesta ku českej hranici pri Wodzisławe a Bohumíne, odkiaľ pokračuje ako diaľnica D1. Diaľnica leží na trase cesty E75 a je súčasťou VI. paneurópskeho dopravného koridoru. Z väčšej časti je v štádiu výstavby alebo plánovania. Po dokončení spojí Trojmesto s Toruňom, Lodžou, Čenstochovou a priemyselnou oblasťou Horného Sliezska. Prejazd po diaľnici je spoplatnený mýtom.

História 
Výstavba diaľnice A1 bola plánovaná na 60. roky 20. storočia ako súčasť Paneuróskej diaľnice Sever-Juh, ktorá mala spájať Škandináviu s krajinami okolo Stredozemného mora. Prvý úsek diaľnice medzi mestami Tuszyn a Piotrków Trybunalski bol postavený v rokoch 1978 až 1989.

29. júla 2005 začal koncesionár (Gdańsk Transport Company S.A.) s výstavbou úseku Rusocin – Nowe Marzy s dĺžkou . Tento úsek bol stavaný v plnom profile, s rezervou na výstavbu tretieho jazdného pruhu. Prvá časť s dĺžkou  medzi Rusocinom a Swarożynom bola otvorená 22. decembra 2007. Zvyšok úseku bol otvorený 17. októbra 2008.

23. decembra 2009 bola otvorená diaľničná križovatka Gliwice Sośnica a úsek Gliwice Sośnica – Bełk s dĺžkou .

Diaľničné križovatky

Galéria

Zdroje

Iné projekty

Externé odkazy 
 Internetová stránka GDDKIA (viacero jazykov)
 Internetová stránka Amber One, správcu úseku Gdansk – Toruň (anglicky)
 Výstavba diaľnice A1: úsek Pyrzovice – Sośnica (poľsky)
 Výstavba diaľnice A1: úsek Sośnica – Bełk (poľsky)
 Výstavba diaľnice A1: úsek Bełk – Świerklany (poľsky)
 Výstavba diaľnice A1: úsek Świerklany – Gorzyczki (poľsky)

Diaľnice v Poľsku
Fabova hoľa (vrch)

Fabova hoľa () je najvyšší vrch Veporských vrchov, krajinného celku Slovenského rudohoria.

Poloha 
Nachádza sa vo východnej časti pohoria, v strede geomorfologického podcelku Fabova hoľa. Vrchom vedie hranica okresov Brezno a Revúca a katastrálnych území obcí Polomka, Pohronská Polhora a Muráň. Na južnom úpätí pramení rieka Rimava a rázcestím Tri kopce, južne od vrcholu, vedie Rudná magistrála.

Opis 
Vrchol má zalesnený smrekovo-bukovo-jedľovým porastom, ktorý je súčasťou prírodnej rezervácie Fabova hoľa i národného parku Muránska planina.

Výhľady 
Výhľady z Fabovej hole sú kvôli porastu obmedzené na menšie lúky a rúbaniská, z ktorých je možné pozorovať najmä okolité vrchy masívu. Značná nadmorská výška i napriek tomu ponúka ďaleké výhľady.

Turizmus 
Na Fabovu hoľu vedú turistické chodníky z Pohronskej Polhory, Polomky a zo sediel Zbojská a Burda. V sedle Burda bol v roku 2015 znovu otvorený Zrub Burda, fungujúci aj ako útulňa.

Prístup 
Na vrchol vedú značkované chodníky:
  z Polomky
  z Pohronskej Polhory
  z rázcestia Tri kopce, kam vedie  (Rudná magistrála) zo sedla Burda i Zbojská

Referencie

Pozri aj 
 Rudná magistrála
 Fabova hoľa (prírodná rezervácia)
 Zoznam vrcholov vo Veporských vrchoch

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy vo Veporských vrchoch
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Brezno
Vrchy v okrese Revúca
Blasting Room

The Blasting Room je nahrávacie štúdio v Fort Collins v štáte Colorado v USA vytvorené členmi skupín Descendents, ALL, a Black Flag, vrátane punkového bubeníka Billa Stevensona.

Najnovšie vydané albumy sú Supporting Caste od Propagandhi, The Lost Broken Bones od Useless ID, Appeal to Reason od Rise Against a Coaster od NOFX.

Zoznam albumov nahrávaných, mixovaných a masterovaných štúdiom Blasting Room

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka štúdia
 The Blasting Room na AllCentral.com
 The Blasting Room, Alex Steininger

Nahrávacie štúdiá
Hudba v USA
Karpathia

Karpathia bola slovenská black metalová skupina, ktorá vznikla v roku 2006 a ukončila svoju činnosť v roku 2012.

Aktuálna zostava
 Svarthen – gitara, spev, klávesy
 Nocte – gitara
 Sladuban – basa
 Askold – bicie

Bývalí členovia
 Odolen – basa

Diskografia
 Brieždenie Nad Striebornou Zemou  (EP) 2007
 Vznešenej Krvi Zrodený  (Split) 2007
 Urheimat - Volanie Havranov  (Album) 2009
 Elegies of Endless Horizons  (Split) 2009

Externé odkazy 
 odkaz v Metal Archives

Slovenské blackmetalové hudobné skupiny
Hudobné skupiny ukončené v roku 2012
Hrajme sa na Petra

Hrajme sa na Petra je album detských piesní, ktorý nahral s detskými interpretmi Peter Nagy. Album vydalo hudobné vydavateľstvo Opus v roku 1990 na vinylovej platni a v roku 1995 na CD. V roku 2006 vydalo vydavateľstvo Opus tento album spolu s albumom Peter, Vašo a Beáta deťom na 2-CD. Na albume spievajú Michaela Pašteková, Tomáš Kalivoda, Ľuboš Kostelný, Ján Bocko a iní. 

Album získal zlatú platňu.

Zoznam skladieb 
 „Hrajme sa na Petra“
 „Myšky zlodejky“
 „Nosorožec“
 „Hudobní červíci“
 „Komár“
 „Malíček“ - (Peter Nagy / Peter Nagy)
 „Vreckový duch“ - Janko Bocko
 „Opravovňa “
 „Prečo krava nenosí kravatu“ - Tomáš Kalivoda a Peter Nagy
 „Mačka pána skladateľa“ - (Július Kinček / Peter Nagy)
 „Mäsiarky“
 „Hrdza“
 „Máme doma dážd“
 „Tomi má v saxofóne zlato“ - (Peter Nagy / Peter Nagy)
 „Ružová teta“
 „Vyspi sa do krásy“

Referencie 
2. http://sk.emelvi.eu/opus-100-peter-nagy-pesnicky-pre-deti-peter-vaso-a-beata-detom-hrajme-sa-na-petra

Hudobné albumy z 1990
Albumy Petra Nagya
Detské hudobné albumy
My všichni školou povinní

My všichni školou povinní je úspešný český televízny seriál režiséra Ludvíka Rážu. Hlavnú postavu hrá český herec Miroslav Vladyka v postave Michala Karfíka, no neprehliadnuteľné sú 
aj postavy Jirku Olivy (Milan Šimáček), Jany Vychodilovej (Veronika Žilková), Jitky Povejšovej (Jana Janatová) či obľúbeného učiteľa Lamača (Jiří Sovák).

Príbehy sa odohrávajú v školskom prostredí, kde sa stretávajú 3 generácie: skúsený Lamač odchádzajúci do dôchodku, nastupujúci Michal a školou povinné deti. Okrem bežných i menej častých situácii riešia protagonisti i komplikované rodinné vzťahy, lásku nevynímajúc.

Časti

Externé odkazy 
 České stránky o seriáli

Česko-slovenské televízne seriály
Televízne seriály z roku 1984
Dramatické televízne seriály
Grzegorz Schetyna

Grzegorz Juliusz Schetyna (* 18. február 1963, Opole, Poľsko) je poľský politik, poslanec a bývalý predseda Sejmu. 

V rokoch 2007-2009 bol Ministrom vnútra. Funkcie predsedu Sejmu sa ujal 8. júla, 2010 po tom, ako bol jeho predchodca Bronisław Komorowski zvolený prezidentom Poľska. Od tohto dňa do sľubu nového prezidenta 6. augusta 2010 bol Grzegorz Schetyna v zmysle ústavy zastupujúcim prezidentom Poľskej republiky po tragickej smrti prezidenta Lecha Kaczyńskieho.

V rokoch 2014-2015 zastával funkciu Ministra zahraničných veci.

Referencie 

Poľskí politici
Prezidenti Poľska
Osobnosti z Opole
Politici Občianskej platformy
Maršalkovia Sejmu (3. republika)
Ministri zahraničných vecí Poľska
Kenneth Appel

Kenneth Ira Appel (* 8. október 1932, Brooklyn, New York, USA – † 19. apríl 2013) bol americký matematik, ktorý v roku 1976 spoločne s Wolfgangom Hakenom dokázal vetu o štyroch farbách, v tom čase jeden z najznámejších otvorených problémov teórie grafov.

Zdroj 

Matematici USA
Osobnosti z Brooklynu
Wolfgang Haken

Wolfgang Haken (* 21. jún 1928, Berlín, Nemecko) je nemecký matematik žijúci a pôsobiaci v USA. Zaoberá sa predovšetkým topológiou, no známy je aj vďaka dôkazu vety o štyroch farbách, dôležitého výsledku v teórii grafov. S dôkazom prišiel v roku 1976 spoločne s Kennethom Appelom. V topológii prišiel s viacerými dôležitými myšlienkami, známy je predovšetkým koncept Hakenovej variety. Považuje sa tiež za priekopníka v oblasti výpočtovej topológie.

Zdroj

Externé odkazy 

 Wolfgang Haken - Mathematics Genealogy Project .
 World of Mathematics on Wolfgang Haken .

Narodenia v 1928
Nemeckí matematici
Matematici USA
Dénes Kőnig

Dénes Kőnig (* 21. september 1884, Budapešť, Maďarsko, vtedy Rakúsko-Uhorsko – † 19. október 1944, Budapešť, Maďarsko), niekde sa uvádza aj ako Dénes König (po ňom pomenované výsledky tradične používajú tento tvar mena), bol matematik židovského pôvodu narodený a žijúci v Budapešti, syn matematika Gyulu Kőniga. Je známy predovšetkým vďaka práci v oblasti teórie grafov, je autorom prvej učebnice v tejto oblasti. Jeho prednášky navštevoval aj Paul Erdős.

V teórii grafov je po ňom pomenovaná Königova veta, ktorá dáva do súvisu problém maximálneho párenia a minimálneho vrcholového pokrytia v bipartitných grafoch. Königova lema zas hovorí o postačujúcej podmienke existencie nekonečnej cesty v nekonečnom grafe. Königova veta v teórii množín však nie je pomenovaná po Dénesovi Kőnigovi, ale po jeho otcovi, Gyulovi Kőnigovi.

Dénes Kőnig spáchal v roku 1944 v dôsledku šíriacich sa protižidovských nálad v Maďarsku samovraždu.

Zdroje 
 

Maďarskí matematici
Matematici židovského pôvodu
Obete samovrážd
Osobnosti z Budapešti
Šimonka (národná prírodná rezervácia)

Šimonka je národná prírodná rezervácia, bola vyhlásená v roku 1950 a je najstaršou v okrese Vranov nad Topľou. Nachádza sa v katastrálnych územiach obcí Zlatá Baňa, Hermanovce nad Topľou a Zámutov a jej rozloha je . NPR ochraňuje zvyšky bukového pralesa na juhovýchodnom svahu vrcholu Šimonka.

Vo vrcholovej časti rastie klimatický formovaný listnatý prales s viacerými zaujímavými prvkami. Je predmetom ochrany v Národnej prírodnej rezervácii Šimonka, ktorá zahŕňa vrcholové partie hory na ploche vyše 24 hektárov. Chránené sú najmä pralesovité porasty bučín, jedľových bučín a na balvanovitých sutinových svahoch i bučiny s javorom horským a jaseňom štíhlym. Veľkou vzácnosťou je oplietavá liana – zákonom chránený plamienok alpínsky, ktorý v rezervácii rastie na niekoľkých miestach.

Na andezitovom vrchole Šimonky sa nachádza malá nezalesnená plocha s vystupujúcou skalkou, odkiaľ je vynikajúci výhľad.

Na zabezpečenie ochrany v chránenom území – Národnej prírodnej rezervácii Šimonka sa zakazuje:
 pohybovať sa mimo vyznačeného turistického a náučného chodníka
 zakladať oheň, táboriť, stanovať, znečisťovať územie odpadkami a odpadmi
 zbierať rastliny, vrátane ich plodov
 chytať, usmrtiť alebo loviť živočícha
 rušiť pokoj a ticho

Galéria 
Kliknite na obrázok pre jeho zväčšenie.

Referencie

Pozri aj 
 Šimonka (vrch)
 Slanské vrchy
 Zoznam vrcholov v Slanských vrchoch

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 Poloha na turistickej/cykloturistickej mape
 Národná prírodná rezervácia Šimonka – Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Slanské vrchy – potulky

Slanské vrchy
Národné prírodné rezervácie v Prešovskom kraji
Chránené územia v okrese Prešov
Chránené územia v okrese Vranov nad Topľou
Pralesy na Slovensku
Zlatá Baňa
Hermanovce nad Topľou
Zámutov
Mensur Akgün

Mensur Akgün je turecký odborník na medzinárodné vzťahy a tureckú zahraničnú politiku, popredný akademik a politický komentátor. Spolu so svojou dlhoročnou kolegyňou Sylviou Tiryaki, rodáčkou zo Slovenska, založil v roku 2009 na tureckej univerzite Istanbul Kültür Üniversitesi výskumný inštitút GPoT Center, t. j. Centrum pre globálne politické trendy, kde zastáva funkciu riaditeľa. S prácou v občianskej spoločnosti má bohaté skúsenosti - už niekoľko rokov pôsobí v Tureckej nadácii pre ekonomické a sociálne štúdie.

Mensur Akgun prednáša medzinárodné vzťahy a tureckú zahraničnú politiku na Fakulte ekonomických a administratívnych vied na Istanbul Kültür Üniversitesi. Okrem pravidelného publikovania komentárov v tureckom 
denníku Referans prispieva aj do rôznych domácich a zahraničných žurnálov. Často vystupuje ako hosť v televízii a komentuje najnovšie udalosti na domácej a zahraničnej politickej scéne. Dosiaľ vydal niekoľko vlastných kníh a taktiež je uvedený ako spoluautor na množstve publikácií, ktoré analyzujú trendy v medzinárodných vzťahoch. Mensur Akgun sa pravidelne zúčastňuje konferencií a workshopov po celom svete.

Bakalársky titul získal na ankarskej Middle Eastern Technical University. Po magisterskom štúdiu na Univerzite v Oslo sa vrátil do rodného Turecka. Doktorandské štúdium absolvoval na Bosporskej Univerzite v Istanbule. Medzi oblasti jeho záujmu patrí predovšetkým Blízky východ, Cyprus, Turecko a Arménsko.

Významné publikácie 
 Finding Common Grounds - Rediscovering the Common Narrative of Turkey and Europe, Bratislava: RC SFPA, 2009. (Editovaná kniha)
 A Promise to Keep: Time to End the International Isolation of the Turkish Cypriots, TESEV Publications, June 2008. (Editovaná kniha)
 Quo Vadis Cyprus?, TESEV Publications, April 2005. (Editovaná kniha)
 Turkey: What Axis Shift in Le Monde Diplomatique, July 9, 2010.
 Ending the Isolation of Turkish Cypriots in Insight Turkey. Istanbul: SETA Foundation, Vol. 12, No. 1/2010, February 2010.
 Turks Are Now Puzzling over the EU's Back-Handed Compliment in Europe's World, No. 14, Spring 2010.
 The Annan Plan: A Missed Opportunity. World Security Network, 14 May, 2004.
 Turkey in the Middle East, Turkey Investor: Journal of International Finance, (November-December, 1998).
 Turkey and Russia: Burdened by history and myopia, Privatview, no.3 (Winter 1997).

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 GPoT Center - Centrum pre globálne politické trendy
 Istanbul Kültür Üniversitesi

Zdroj 

Tureckí politológovia
Tureckí pedagógovia
Tureckí autori náučnej literatúry
Žijúci ľudia
Nekropola pri Gíze

Nekropola pri Gíze (iné názvy: Pohrebisko pri [nepresne: v] Gíze/Al-Džíze, Pyramídové pole pri [nepresne: v] Gíze/Al-Džíze) je nekropola v Egypte, ktorá sa nachádza na plošine Hadaba al-Džíza (doslova "Gízska plošina") bezprostredne vedľa mestského okresu (arab. kism) Al-Ahrám, ktorý je súčasťou mesta Gíza/Al-Džíza. Nekropola je známa najmä pyramídami, nazývanými Pyramídy pri Gíze/Al-Džíze (arab. Ahrám al-Džíza), pričom tento názov sa často používa aj pre celú nekropolu.

Poloha 
Areál pyramíd sa nachádza na východnom okraji Guvernorátu Al-Džíza (=Guvernorátu Gíza). Pokiaľ ide o menšie územnosprávne jednotky:
 Hlavné vchody do areálu sa nachádzajú v mestskom okrese (arab. kism) Al-Ahrám, čo doslova znamená "Pyramídy". Mestský okres Al-Ahrám sa nachádza vedľa vidieckeho okresu (arab. markaz) Al-Džíza a zároveň blízko (ale nie vedľa) rovnomenného mestského okresu (kism) Al-Džíza. Vidiecky aj mestský okres Al-Džíza sa nachádza vedľa Káhiry (Káhira je guvernorát a zároveň mesto). 
 Samotné územie areálu pyramíd nie je administratívne zaradené do žiadneho mestského či vidieckeho okresu, je len bližšie nezaradenou súčasťou Guvernorátu Al-Džíza.

V iných kontextoch platí:
Spomínaný mestský okres Al-Ahrám je súčasťou mesta Al-Džíza (nie je zhodné s mestským či vidieckym okresom Al-Džíza). Napriek tomu, že nejde o vyslovene územnosprávnu jednotku, s pojmom "mesto Al-Džíza" pracujú aj oficiálne egyptské texty. 
Mestský okres Al-Ahrám, vidiecky okres Al-Džíza i mestský okres Al-Džíza (resp. mesto Al-Džíza) sa považujú za súčasť tzv. Veľkej Káhiry, keďže de-facto všetky tieto územia (spolu s ďalšími) tvoria jeden sídelný celok. 

Zdroje tejto kapitoly:

Charakteristika 
Nekropola sa preslávila ako miesto, kde sa nachádzajú niektoré z najvýznamnejších starovekých pamiatok na svete vrátane niekoľkých kráľovských zádušných chrámov a ďalších náboženských stavieb, Veľkej Sfingy, Veľkej (Chufuovej) pyramídy a veľa menších pyramíd. Níl kedysi pretekal priamo cez Hadaba al-Džíza, takže egyptské pyramídy čneli priamo oproti starovekej metropole Memfisu, ktorý ležal približne na území dnešnej Káhiry.

V komplexe sa nachádza:
 Veľká pyramída
 Menkaureho pyramída
 Rachefova pyramída
 niekoľko vedľajších pyramíd
 vzostupné cesty (rampy) k Veľkej pyramíde, Rachefovej pyramíde a k Menkaureho pyramíde
 jamy s loďami 
 prídavné pyramídy kráľovien pri Veľkej pyramíde
 okrsky mastáb (cintoríny) pri Veľkej pyramíde
 Hemiunuova hrobka
 skalný hrob kráľovnej Hetepheres pri Veľkej pyramíde
 zádušný chrám pri Rachefovej pyramíde a zádušný chrám pri Menkaureho pyramíde
 hroby tesané do skaly pri Rachefovej pyramíde
 91 chodbových priestorov pri Rachefovej pyramíde
 Rachefov lom, Menkaureho lom a Chufuov lom
 Hrobka Chamerernebti I.
 Veľká Sfinga
 Chrám Sfingy
 Údolný chrám pri Sfinge
 Údolný chrám pri Hrobke kráľovnej Chentkaus
 Chrám Hauron-Haremachet
 Hrobka kráľovnej Chentkaus

Zdroje 

Archeologické lokality v Egypte
Raymond Paley

Raymond Edward Alan Christopher Paley (* 7. január 1907, Bournemouth, Anglicko, Spojené kráľovstvo - † 7. apríl 1933, Banff, Alberta, Kanada) bol anglický matematik. Zaoberal sa predovšetkým teóriou grafov a matematickou analýzou.

V teórii grafov je známy koncept Paleyovho grafu, s čím súvisí tzv. Paleyova konštrukcia Hadamardových matíc. V matematickej analýze sa zaoberal predovšetkým harmonickou analýzou a Fourierovými radmi, kde spolupracoval s Antonim Zygmundom. V týchto oblastiach sú po ňom pomenované Paleyova-Wienerova veta a Paleyova-Zygmundova nerovnosť. Spoločne s Johnom Edensorom Littlewoodom, Paleyovym školiteľom, zas pracoval na metódach aplikácie techník reálnej analýzy v komplexnej analýze. Tieto metódy sú dnes známe ako Littlewoodova-Paleyova teória. Spolupracoval tiež s Georgeom Pólyom.

Payley zahynul 7. apríla 1933, keď ho pri lyžovaní neďaleko Banffu v Kanade zavalila lavína.

Zdroje 

Narodenia v 1907
Úmrtia v 1933
Anglickí matematici
Baudolino

Baudolino je historizujúci román spisovateľa Umberta Eca. Je to román - fikcia  zasadená do rámca stredovekej Itálie, Blízkeho a Stredného východu a Štvrtej krížovej výpravy. Baudolino je aj meno hlavnej postavy románu, ktorý je v pozícii rozprávača. Baudolino vyrástol v stredovekej severnej Itálii v meste Alessandria, kde sa príbeh začína na prelome 12. a 13. storočia a pokračuje cez Paríž, Konštantinopol až do bájnej Jánovej ríše. 

Eco je znalcom talianskej histórie a preto reálie románu sú spoľahlivo správne, postava Baudolina je autorova fikcia ako i viacerí protagonisti, aj keď v príbehu vystupujú skutočné osobnosti doby, napríklad Fridrich I. Barbarossa. Zo začiatku sa dej rozbieha pomalšie i preto, lebo autor ako rodák z mesta Alessandria detailne opisuje jej vznik a historické udalosti, v ktorých má Alessandrijčan Baudolino svoje nenápadné miesto. Dej sa postupne zrýchľuje po jeho odchode z rodiska. Román je memoárom hlavnej postavy, ktorá nedostala dôkladné vzdelanie, rozprávanie je preto štylizované do laickej reči.

Zdroj
Eco, Umberto: Baudolino, slovensky, vydav. Slovart, rok 2001, 1.vydanie, preklad D.Sabolová, ISBN 80-7145-593-8

Knihy Umberta Eca
Knihy z 2000
Talianske knihy
Mágia v Bratislave 1984

Mágia v Bratislave je dvojdielny televízny záznam  Slovenskej televízie Bratislava Gála programu Magicfestivalu Bratislava 1984.
Program v roku 1984 vyrobila Slovenská televízia Bratislava.

Tvorcovia 
Scenár: Alexander Gerič
Réžia: Ľubomír Fifík
Dramaturgia: Daniela Mintálová
Hlavný kameraman: Jozef Brezanský
Architekt: Juraj Mojžiš
Zvukový majster: Oto Veľký

Mágia v Bratislave I. 
Stopáž: 00:54:30 h.

Účinkujúci 
Sprievodca programom: Alexander Gerič
Kúzelník, všeobecná mágia: Magic Davido, vlastným menom Bjørn David Fevåg, Oslo, Nórsko
Kúzelník, manipulácia: Jan Crosby, Nórsko
Kúzelník, komik: vystúpenie s párkami, SERIP, vlastným menom Dr. Pires, Lisabon, Portugalsko
Javiskové ilúzie: skupina Andreasa Höffkena, Drážďany, DDR
Kúzelník, manipulácia: Jaroslav Dubský, Česko-Slovensko

Mágia v Bratislave II. 
Stopáž: 00:40:08 h

Účinkujúci 
Sprievodca programom, ilúzia s klietkou: Alexander Gerič
Kúzelníčka, dámska mágia: Majsterka sveta (FISM World Champion Ladies 1982) Lausanne, Brigitte Varga, Viedeň, Rakúsko
Kúzelník, manipulácia: Rudolf Brünnler, člen Klubu kúziel pri PKO Bratislava
Kúzelník, komické číslo: Duo Hadaš, Jaroslav Hadaš a Jozef Poncza, Uherské Hradiště a Ostrava, Česko-Slovensko
Fakír: Ben Ghan, vlastným menom Zdeněk Zahrádka, Ústí nad Labem, Česko-Slovensko

Externé odkazy 
Magic Davido, Nórsko
Jan Crosby, Nórsko
Duo Hadaš, Uherské Hradiště
Ben Khan, Ústí nad Labem
FISM

Zdroje 
Archív Slovenskej televízie Bratislava
Mágia v Bratislave I., pracovný názov Mágia v Bratislave č.1 (číslo programu IDEC: 684-3200-0096-0000)
Mágia v Bratislave II., pracovný názov Mágia v Bratislave č.2 (číslo programu IDEC: 684-3200-0198-0000)

Zábava
Televízne programy Slovenskej televízie
Kúzelníctvo
Manjóšú

Manjóšú (万葉集, tiež Man’jó-Šú, Man’jóšú, "Zbierka desaťtisíc listov") je zbierka 4 516 japonských básní od 561 autorov, z toho 70 žien-poetiek, ktorej zostavenie bolo dokončené roku 760. Ich forma je väčšinou tanka (päť veršov s 31 slabikami), celkovo 4207 básní tanka, 265 čóka - básní (dlhá báseň), 1 bussokusekika (仏足石歌, budhistická báseň), 4 básne kanši v čínštine a 22 prozaických textov po čínsky. Najstaršie zachované opisy pochádzajú z obdobia Heian (794 až 1185).

Zostavovateľom zbierky bol Ótomo no Jamakoči, ktorý bol aj autorom niektorých zaradených básní.

Básne boli pôvodne zapísané tzv. manjóganou, teda kombináciou čínskych znakov vo fonetickom a sémantickom použití. Moderné čítanie je preto v mnohých prípadoch len približné a japonskí filológovia dodnes diskutujú o význame niektorých básní. Tematicky sa básne dotýkajú každodenného života a zvykov, citového strádania, starých legiend aj prírodných nálad.

Názov je zložený zo slov "man" (desaťtisíc alebo myriada alebo množstvo), "jó" (listov) a "šú" (zbierka).

Do češtiny zbierku preložil Antonín Líman. 1. časť obsahuje výber 906 básní. Sú očíslované a okomentované prekladateľom. Ďalšie tri diely vyšli do roku 2008. Okrem toho bola zatiaľ zbierka Manjóšú kompletne preložená len do francúzštiny.

Do slovenčiny výber 148 básní pod názvom "Neskoro je, neodchádzaj" vynikajúco preložila Mila Haugová v jazykovej spolupráci s Fumiko Kuwahara r. 1984.

Zdroj 
 Švarcová, Z. Japonská literatura 712-1868, Praha: Karolinum, 2005

Referencie

Externé odkazy 
 Ukážky básní z Manjóšú s komentárom prekladateľa Antonína Límana
 Originál Manjóšú (japonsky)
 Man'yoshu Best 100 - 万葉集ベスト１００, výber 100 básní, japonsky + podrobný anglický preklad
 Japan 2001 Waka, výber 300 básní, anglický preklad

Literatúra v Japonsku
Nikolaj Nikolajevič Bogoľubov

Nikolaj Nikolajevič Bogoľubov (; * 21. august 1909, Nižný Novgorod, Rusko - † 13. február 1992, Moskva) bol ruský matematik a teoretický fyzik. 

Zaoberal sa predovšetkým kvantovou teóriou poľa, kvantovou štatistickou mechanikou a dynamickými systémami. Pracoval však aj vo variačnom počte, či v oblasti diferenciálnych rovníc.

Externé odkazy 
Bogolyubov Institute for Theoretical Physics 
Bogolyubov Institute for Theoretical Problems of Microphysics
Bogolyubov Laboratory of Theoretical Physics 
Department of Theoretical Physics 
The role of Nikolay Bogoliubov in Dubna's Russian Orthodox Christian church

Zdroje 

Ruskí matematici
Ruskí fyzici
Alain Aspect

Alain Aspect (* 15. jún 1947, Agen, Francúzsko) je francúzsky fyzik. Je známy predovšetkým vďaka experimentom v oblasti kvantovej mechaniky. 

V roku 2010 dostal Wolfovu cenu za fyziku a v roku 2022 získal spoločne s americkým fyzikom Johnom Clauserom a rakúskym fyzikom Antonom Zeilingerom Nobelovu cenu „za objavy v oblasti kvantovej informačnej vedy“.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Alain Aspect
 Aspect's homepage
 Biography 
 https://web.archive.org/web/20120320235756/http://www.lcf.institutoptique.fr/Groupes-de-recherche/Optique-atomique/Membres/Membres-permanents/Alain-Aspect  
 http://www.academie-sciences.fr/academie/membre/Aspect_Alain.htm
 Alain Aspect 
 Videos of Alain Aspect

Zdroj 

Francúzski fyzici
Nositelia Nobelovej ceny za fyziku
Nositelia Wolfovej ceny za fyziku
Francúzski nositelia Nobelovej ceny
Členovia Francúzskej akadémie vied
Zoznam referend na Slovensku

Na Slovensku sa od roku 1993 konalo osem celoštátnych referend:

Referendá, ktoré sa neuskutočnili 
Referendum na Slovensku môže byť iniciované na základe petície aspoň 350 000 občanov alebo na základe uznesenia NR SR. Podmienkou uskutočnenia referenda je jeho vyhlásenie prezidentom alebo prezidentkou.

1997 
Referendum z roku 1997 je označované ako zmarené, pretože jeho vyhlásenie a realizácia neboli v súlade s predchádzajúcimi petičnými akciami, čo voliči potvrdili suverénne najnižšou účasťou v histórii (9,53%).

2021 
Referendum v roku 2021 prezidentkou nebolo vyhlásené, pretože 7. júla 2021 Ústavný súd rozhodol, že referendum o predčasných voľbách by nebolo v súlade s Ústavou. Rozhodnutie sa týkalo aj možných petícií v budúcnosti. Ústavný súd však naznačil, že po zmene Ústavy by sa referendá o predčasných voľbách konať mohli. Ivan Fiačan, predseda Ústavného súdu sa k rozhodnutiu vyjadril takto: „Sporný predmet referenda je v rozpore s princípom generality práva, pretože so silou ústavného zákona by v jednom konkrétnom prípade obchádzal ústavou zakotvené pravidlá týkajúce sa tvorby a fungovania Národnej rady.“ Petíciu za referendum o predčasných voľbách podporilo viac ako 585 tisíc občanov. Po doručení podpisov prezidentke sa Zuzana Čaputová obrátila na Ústavný súd. Referendová otázka znela: „Súhlasíte s tým, aby sa skrátilo VIII. volebné obdobie Národnej rady SR tak, aby sa voľby do Národnej rady SR vykonali do 180 dní odo dňa vyhlásenia výsledkov tohto referenda?“

Referencie

Pozri aj 
 Referendum
Miestne referendum a Prehľad miestnych referend na Slovensku
 Zoznam volieb na Slovensku

 Slovensko
Referendá
Referendum na Slovensku v roku 1994

Referendum na Slovensku v roku 1994 bolo prvé referendum na Slovensku, ktoré sa konalo 22. októbra 1994. Účasť voličov bola 19,96% a referendum bolo neplatné.

Referendová otázka: "Súhlasíte, aby sa prijal zákon o preukazovaní finančných prostriedkov, ktoré boli použité pri dražbách a privatizácii?"

Referendum vyhlásil prezident Michal Kováč dňa 10. augusta 1994 rozhodnutím č. 205/1994 Z. z. na základe uznesenia NR SR, ktoré bolo prijaté dňa 12. júla 1994 na návrh predsedu Združenia robotníkov Slovenska Jána Ľuptáka. Referendum sa vykonalo v sobotu 22. októbra 1994.

Referencie 

Referendá na Slovensku
1994 na Slovensku
Referendum na Slovensku v roku 2003

Referendum na Slovensku v roku 2003 bolo piate referendum na Slovensku, ktoré sa konalo 16.-17. mája 2003. Účasť bola 52,15% a referendum bolo platné ako jediné spomedzi zatiaľ 8 celoštátnych referend na Slovensku.

Referendová otázka: "Súhlasíte s tým, aby sa SR stala členským štátom EÚ?". (92,46% hlasovalo ÁNO, 6,2% hlasovalo NIE)

Referendum vyhlásil prezident Rudolf Schuster.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam referend na Slovensku
 Referendum v Česku v roku 2003

Referendá na Slovensku
2003 na Slovensku
Referendá o Európskej únii
Referendá v roku 2003
Pierre Corneille

Pierre Corneille (* 6. jún 1606, Rouen, Francúzsko – † 1. október 1684, Paríž) bol významný francúzsky dramatik. Jeho najslávnejšie hry sú Cid, Horácius a Polyeuktus. Bohatstvo a rôznorodosť jeho tvorby odráža hodnoty a veľké výzvy 17. storočia.

Životopis
Narodil sa ako druhé z ôsmich detí advokáta. Študoval právo, bol sám advokátom, ale na súde temer nevystupoval. Žil veselým životom, písal drobné verše a roku 1629 mal s komédiou „Mélite“ v Paríži veľký úspech. V rokoch 1628 - 1650 bol kráľovským advokátom a žil s mladším bratom Thomasom v rodnom dome usporiadaným životom. Obidvaja písali divadelné hry. V roku 1629 začal písať hry ako Clitandre, Vdova, Kráľovská galéria, Nasledovná, Kráľovské námestie, Médea a Komická ilúzia. Vytvoril v nich nový štýl, ktorý zobrazoval tragické city v reálnom uveriteľnom svete a vtedajšej spoločnosti.

V roku 1641 sa oženil s Marie de Lampérière, dcérou poručíka, mal s ňou sedem detí, z ktorých jedno neprežilo dojčenský vek. Okrem iných bola jeho potomkom i Charlotta Cordayová, žena, ktorá spáchala atentát na Jean-Paul Marata počas Francúzskej revolúcie.

Jeho príbuzným - synovcom - bol aj Bernard le Bovier de Fontenelle, právnik a filozof, člen Francúzskej akadémie.

Corneille sa stal oficiálnym autorom menovaným kardinálom Richelieuom, no rozišiel sa so statusom prorežimného básnika a kardinálovou politikou, aby písal divadelné hry vysoko exaltované a noblesné, napríklad hru Cid (Cid) s námetom zo španielskych dejín. Novozaložená Francúzska akadémia oficiálne odsúdila túto hru. Tiež pripomínal, že politici nestoja nad právom, napríklad v hre Horace. Ukázal monarchu upevňujúceho si moc inak ako represáliami v hre Cinna.

V roku 1647 bol zvolený za člena Francúzskej akadémie do kresla č. 14, ktoré dovtedy patrilo jeho bratovi Thomasovi. 

Od roku 1643 do 1651, po smrti kardinála Richelieua a počas trvania Frondy, vo svojich dielach ukázal krízu francúzskej identity, ktorá vtedy prechádzala celým Francúzskom: napísal hru „Smrť Pompeova“, v ktorej si vybavil účet s Richelieuom. V ďalšej hre Cinna (1642) opísal peripetie občianskej vojny a rozpor medzi láskou k vlasti a zbabelosťou.

Počnúc 1652 prestal na sedem rokov písať súc demotivovaný prepadnutím hry „Pentathrite“. Medzi rokmi 1659 - 1684 napísal ešte 11 hier a preložil a zveršoval „Nasledovanie Krista“. V roku 1662 mala úspech jeho hra „Sertorius“, čo ho inšpirovalo presťahovať sa do Paríža, avšak jeho ďalšie kusy prestali byť príťažlivé, zdali sa suchopárne a komplikované.

Súťažil v písaní hry „Titus a Berenika“ s mladým nádejným dramatikom Jeanom Racinom, tento boj prehral. Po ďalšom neúspechu hry „Suréna“ sa celkom odmlčal. Corneillove hry sa vtedy hrali po celej Európe, parížskemu obecenstvu však už nestačili. Corneille umrel v chudobe a zabudnutí.

Dielo
Divadelné hry - komédie a tragédie:

Iné projekty

Zdroj 
 
 Malá encyklopédia spisovateľov sveta, Obzor, 1981, str. 115

Francúzski dramatici
Členovia Francúzskej akadémie
Osobnosti na francúzskych bankovkách
Osobnosti z Rouenu