joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Katedrála Nanebovzatia Najsvätejšej Panny Márie (Ľvov)

Katedrála Nanebovzatia Najsvätejšej Panny Márie () alebo Latinská katedrála () je rímskokatolíckou katedrálou v ukrajinskom meste Ľvov. Nachádza sa v Starom meste na Katedrálnom námestí.

História 
Rímskokatolícka katedrála je ukážkou gotickej architektúry na území Ukrajiny. Okrem gotiky v nej môžeme nájsť aj prvky neskorších architektonických štýlov (renesancia, barok, ...). Začala sa stavať v 14. storočí v období vlády Kazimíra III. Veľkého okolo roku 1493 bola dokončená. Stala sa symbolom rímskeho katolicizmu v ukrajinskej Haliči. Počas nepokojných rokov útokov Turkov, kozákov či Švédov bola poškodená a následne opravovaná. Najväčšia rekonštrukcia sa uskutočnila v rokoch 1761 až 1776 v barokovom štýle. Po roku 1945 nebola katolíkom zobratá a ani odovzdaná pravoslávnej cirkvi.

Súčasnosť 
Katedrála je aj v súčasnosti symbolom ukrajinského katolicizmu. Konajú sa v nej bohoslužby v ukrajinskom a poľskom jazyku. 1. júna 2001 ju navštívil rímsky pápež Ján Pavol II. počas svojej návštevy Ukrajiny.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Churches and chapels of the Roman Catholic Church in Ukraine
 prysjan.ucoz.ua/lviv/

Gotické stavby na Ukrajine
Rímskokatolícke katedrály na Ukrajine
Stavby v Ľvove
Architektúra z 1493
Štátna cesta 2 (Chorvátsko)

Štátna cesta 2 () je 347,4 km dlhá chorvátska štátna cesta, ktorá vedie od hraničného priechodu Dubrava Križovljanska so Slovinskom cez mestá Varaždin, Koprivnica, Virovitica, Osijek a Vukovar až na srbské hranice pri obci Ilok.

Externé odkazy 
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

2
Zoznam matematických článkov/W

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 34 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

wa 
Wacław Sierpiński · Walter Rudin · Walther von Dyck

we 
Weierstrassova veta · Wendelin Werner

wh 
Whitfield Diffie

wi 
Wienerov filter · Wienerova cena · Wienov zákon · Wilhelm Ackermann · Wilhelm Karl Essler · Wilksovo lambda rozdelenie · Willard Gibbs · Willebrord Snellius · Willem de Sitter · William Bourne · William Burnside · William Gemmell Cochran · William Henry Young · William John Macquorn Rankine · William Kahan · William Kingdon Clifford · William Oughtred · William Rowan Hamilton · William Thomas Tutte · William Thurston · William Timothy Gowers · William Vallance Douglas Hodge · Wilsonova veta · Wishartovo rozdelenie · Witold Hurewicz

wł 
Władysław Orlicz

wo 
Wolfgang Haken

wr 
Wronského determinant

Zoznamy matematických článkov
Hort (obec)

Hort je obec v Maďarsku v Hevešskej župe v obvode Hatvan.

Má rozlohu 4 309 ha a žije tu 3 835 obyvateľov (2008).

Externé odkazy 
Oficiálna stránka

Obce v Maďarsku
Štátna cesta 7 (Chorvátsko)

Štátna cesta 7  () je 115,2 km dlhá chorvátska štátna cesta, ktorá vedie od hraničného priechodu Duboševica s Maďarskom cez mestá Beli Manastir, Osijek a Đakovo až na bosniansko-hercegovinské hranice pri obci Slavonski Šamac.

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

7
Štátna cesta 6 (Chorvátsko)

Štátna cesta 6 () je 134,5 km dlhá chorvátska štátna cesta, ktorá vedie od hraničného priechodu Jurovski Brod so Slovinskom cez mestá Karlovac, Vojnić a Glina až na bosniansko-hercegovinské hranice pri obci Dvor.

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

6
Štátna cesta 5 (Chorvátsko)

Štátna cesta 5  () je 123,2 km dlhá chorvátska štátna cesta, ktorá vedie od hraničného priechodu Terezino Polje s Maďarskom cez mestá Virovitica, Daruvar a Lipik až na bosniansko-hercegovinské hranice pri obci Stara Gradiška.

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

5
Štátna cesta 524 (Chorvátsko)

Štátna cesta 524 () je 8,5 kilometra dlhá chorvátska cesta, ktorá tvorí severný obchvat mesta Bjelovar.

Hustota premávky
Sčítanie dopravy na tejto ceste vykonáva spoločnosť Hrvatske ceste. V letnom období nie je bádať výrazný nárast priemernej dennej hustoty dopravy oproti celoročnému priemeru.

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

Referencie

524
Štátna cesta 525 (Chorvátsko)

Štátna cesta 525 () je 25,6 kilometra dlhá chorvátska cesta, ktorá spája mesto Slavonski Brod s cestami D53 a D49 a diaľnicou A3.

Hustota premávky
Sčítanie dopravy na tejto ceste vykonáva spoločnosť Hrvatske ceste. V letnom období nie je bádať výrazný nárast priemernej dennej hustoty dopravy oproti celoročnému priemeru.

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

Referencie

525
Štátna cesta 526 (Chorvátsko)

Štátna cesta 526  () je 1,2 kilometra dlhá chorvátska cesta, ktorá plní funkciu diaľničného privádzača z kúpeľného mesta Varaždinske Toplice na diaľnicu A4.

Hustota premávky
Sčítanie dopravy na tejto ceste vykonáva spoločnosť Hrvatske ceste. Údaje o letnej priemernej dennej hustote dopravy nie sú k dispozícii..

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

Referencie

526
Štátna cesta 528 (Chorvátsko)

Štátna cesta 528  () je 2,4 kilometra dlhá chorvátska cesta, ktorá plní funkciu diaľničného privádzača z mesta Varaždin na diaľnicu A4.

Hustota premávky
Sčítanie dopravy na tejto ceste vykonáva spoločnosť Hrvatske ceste. Údaje o letnej priemernej dennej hustote dopravy nie sú k dispozícii..

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

Referencie

528
Štátna cesta 530 (Chorvátsko)

Štátna cesta 530  () je 1,6 kilometra dlhá chorvátska cesta, ktorá plní funkciu diaľničného privádzača z mesta Ludbreg na diaľnicu A4.

Hustota premávky
Sčítanie dopravy na tejto ceste vykonáva spoločnosť Hrvatske ceste. Údaje o letnej priemernej dennej hustote dopravy nie sú k dispozícii..

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

Referencie

530
Štátna cesta 531 (Chorvátsko)

Štátna cesta 531  () je 2,1 kilometra dlhá chorvátska cesta, ktorá spája cestu D58 s križovatkou Vrpolje na diaľnici A1.

Hustota premávky 
Sčítanie dopravy na tejto ceste vykonáva spoločnosť Hrvatske ceste. Údaje o letnej priemernej dennej hustote dopravy nie sú k dispozícii..

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Referencie

Externé odkazy 
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

531
Štátna cesta 533 (Chorvátsko)

Štátna cesta 533  () je 8 kilometra dlhá chorvátska cesta, ktorá plní funkciu diaľničného privádzača z mesta Šibenik na diaľnicu A1. Na trase sa nchádzajú dva tunely - Tunel Dumbočica a Tunel Ploča. Cesta bola otvorená 26. júna 2005.

Hustota premávky
Sčítanie dopravy na tejto ceste vykonáva spoločnosť Hrvatske ceste. Počas letnej sezóny je vykazovaný takmer dvojnásobný nárast hustoty dopravy oproti celoročnému priemeru.

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

Referencie

533
Štátna cesta 534 (Chorvátsko)

Štátna cesta 534  () je 2,4 kilometra dlhá chorvátska cesta, ktorá plní funkciu diaľničného privádzača z mesta Gospić na diaľnicu A1.

Hustota premávky
Sčítanie dopravy na tejto ceste vykonáva spoločnosť Hrvatske ceste. Údaje o letnej priemernej dennej hustote dopravy nie sú k dispozícii..

 AADT: priemerná ročná denná hustota dopravy
 ASDT: priemerná letná denná hustota dopravy

Pozri aj
 Cestná infraštruktúra v Chorvátsku
 Zoznam štátnych ciest v Chorvátsku
 Diaľnica A1

Externé odkazy
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

Referencie

534
Štátna cesta 425 (Chorvátsko)

Štátna cesta 425 () je sčasti rozostavaná štátna cesta v Chorvátsku, ktorá sa nachádza v Dubrovnícko-neretvianskej župe neďaleko prístavu Ploče. Po dostavaní bude dlhá 13 kilometra a bude spájať diaľnicu A1 s cestou D8.

V súčasnosti z D425 existuje úsek Karamatići-Ploče (Čeveljuša). Vo výstavbe je už aj chýbajúci úsek od rozostavanej diaľnice A1 po Karamatići.

Cesta bude vybudovaná v parametroch rýchlostnej cesty (brza cesta)

Pozri aj 
 Cestná infraštruktúra v Chorvátsku
 Zoznam štátnych ciest v Chorvátsku
 Diaľnica A1
 Štátna cesta 8

Externé odkazy 
 Zoznam chorvátskych štátnych ciest (chorvátsky)
 Hrvatske ceste, d.o.o. Internetová stránka správcu  (chorvátsky)

Referencie 

425
Chrám svätého Alexandra Nevského (Minsk)

Chrám svätého Alexandra Nevského (, ) je pravoslávnym chrámom v bieloruskom hlavnom meste Minsk.

História 
Chrám bol postavený v rokoch 1896 až 1898 v neobarokovom architektonickom štýle na pamiatku padlých ruských vojakov rusko-tureckej vojne (1877 – 1878). Hlavným architektom chrámu bol V. I. Strujev. Nachádza sa na území vojenského cintorína. Chrám bol pomenovaný podľa slávneho ruského vojvodcu a svätca z 13. storočia Alexandra Nevského, ktorý sa stal symbolom ruskej vojenskej slávy.

Na pamiatku padlých ruských vojakov, ktorí padli pri oslobodzovaní Bulharska spod vlády tureckých okupantov, boli v chráme osadené pamätné tabule. Sú na nich vygravírované mená vojakov 30. brigády a Kolomenského pluku, ktorí zahynuli pri bojoch počas oslobodzovania bulharského mesta Pleven.

Za oltárnou stenou sú mohyly ruských dôstojníkov a vojakov. Cennosťou chrámu je aj drevený prenosný kostolík, ktorý slúžil vojakom počas modlitieb v oslobodzovacích bojoch na Balkáne.

Zaujímavou bola aj udalosť počas Veľkej vlasteneckej vojny, keď bol chrám bombardovaný. Bomba prerazila kupolu chrámu, ale keď dopadla vedľa ikony svätého Mikuláša, neexplodovala.

Pri stavbe chrámu sa používali červené tehly lotyšského výrobcu, ktorý zásoboval moskovský Kremeľ.

Iné projekty 

Stavby v Minsku
Minsk
Pravoslávne chrámy v Bielorusku
Architektúra z 1898
Joma (spoločnosť)

Joma je španielska priemyselná spoločnosť, ktorá sa špecializuje na výrobu športových odevov a obuvi. Centrála spoločnosti sa nachádza v mestečku Portillo de Toledo, neďaleko administratívneho centra provincie Toledo (Španielsko).

História

1965-2000 
Spoločnosť založil v roku 1965 Fructuoso Lopez. Joma začínala výrobu svojho sortimentu s 8 zamestnancami. Časom si Joma vybudovala reputáciu spoľahlivého výrobcu vysokokvalitnej futbalovej obuvi, futbalových dresov, športovej obuvi a odevov na bežné nosenie. V roku 1992 získala spoločnosť prvé miesto medzi predajcami športovej obuvi v Španielsku. V roku 1997 sa Joma stáva lídrom v predaji futbalovej obuvi a oblečenia pre mini futbal vďaka vývoju nových typov športovej obuvi v spolupráci s futbalistami a poprednými odborníkmi. Firma založená ako malá prevádzka v Portillo de Toledo sa do roku 2000 pretransformovala na moderný podnik s prevádzkovými priestormi o celkovej rozlohe 70 000 m². Joma vybudovala vlastné vedeckovýskumné centrum, kde prebieha vývoj nových druhov športovej obuvi v spolupráci s Asociáciou výskumu obuvi v Tolede a Inštitútom biomechaniky vo Valencii.

2001-2010 
V súčasnosti je Joma nadnárodnou spoločnosťou s rozvetvenou sieťou dcérskych spoločností v USA, Nemecku, Číne, Taliansku, Mexiku, Hongkongu, Paname a s rozbehnutou distribúciou svojich tovarov vo viac ako 70 krajinách. Spoločnosť má svoje podniky v Španielsku, Číne a v Mexiku, ktoré poskytujú zamestnanie viac ako 1000 pracovníkom. V roku 2007 sa Joma stala členom „Fóra uznávaných obchodných značiek Španielska” ako jedna zo 70 obchodných značiek krajiny, ktoré sú najviac rozšírené vo svete a sú lídrami vo svojom odvetví. V roku 2007 spoločnosť sponzorovala viac ako 40 profesionálnych športových tímov a viac ako 500 športovcov na celom svete. V roku 2009 spoločnosť uzatvorila sponzorskú zmluvu so Španielskou atletickou federáciou, na základe ktorej atléti tejto krajiny budú štyri roky vystupovať v športovom oblečení a obuvi značky Joma..

Produkcia 
Spoločnosť vyrába mužské, ženské a detské športové oblečenie a obuv pre futbal, tenis, fitnes, ľahkú atletiku a futsal.

Vedenie spoločnosti 
Prezident - Fructuoso Lopez, Predseda predstavenstva spoločnosti - Jose Manuel Lopez.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna webová stránka Joma 
 Oficiálna webová stránka Joma na Ukrajine 
 Oficiálna webová stránka Joma v Bielorusku

Podniky v Španielsku
Peninsula / Félsziget Festival

Peninsula / Félsziget Festival (, ) je hudobný festival, ktorý sa koná každoročne južne od mesta Kluž v Sedmohradsku (Rumunsko). Prvýkrát sa tu hralo v roku 2003.

Festival podľa rokov

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka festivalu

Hudobné festivaly
Douglas C-47 Skytrain

Douglas C-47 Skytrain alebo Dakota (označenie používané u RAF, RAAF a RNZAF) je americké vojenské transportné lietadlo, ktoré bolo vyvinuté z civilného dopravného lietadla Douglas DC-3. Lietadlo slúžilo nielen ako dopravné, ale aj ako výsadkové, vlečné pre klzáky, prieskumné, záchranné a cvičné. Zúčastnilo sa druhej svetovej vojny (operácia Market-Garden, Overlord, Husky, Varsity a Avalanche), vojny v Kórei aj vo Vietname. V USA bolo vyrobených 10 654 kusov, okolo 2 000 ich bolo vyrobených licenčne v ZSSR ako Lisunov Li-2, ďalších 485 bolo vyrobených v Japonsku. Po druhej svetovej vojne slúžili C-47 od polovice 40. rokov aj u Československých aerolínií, Svitletu, česko-slovenského vojenského letectva, ministerstva dopravy v Prahe a Povereníctva dopravy v Bratislave.

Vo Vietname sa C-47 Skytrain najviac preslávil vo verzii AC-47 Gunship, skôr však bol známejší pod prezývkou Spooky. V tejto verzii mal na ľavej (pilotovej) strane na mieste posledných dvoch okien a trvalo otvorených nákladových dverí namontované tri kusy guľometov kalibru 7,62 mm a mal za úlohu krúžiť okolo cieľa a sústredenou paľbou zo všetkých troch guľometov naraz pokryť cieľ intenzívnou paľbou, preto aj prezývka „Spooky“ (strašidlo), keďže takéto útoky boli väčšinou pomerne efektívne.

Špecifikácie (C-47B-DK)

Technické údaje 
 Posádka: 3
 Kapacita: 28 vojakov
 Užitočné zaťaženie: 2 700 kg
 Dĺžka: 19,43 m
 Rozpätie: 29,41 m
 Výška: 5,18 m
 Plocha krídel: 91,70 m²
 Hmotnosť prázdneho lietadla: 8 226 kg
 Vzletová hmotnosť: 11 793 kg
 Maximálna vzletová hmotnosť: 14 061 kg
 Pohonná jednotka: 2× hviezdicový štrnásťvalcový motor Pratt & Whitney R-1830-90C Twin Wasp, každý s výkonom 895 kW

Výkony 
 Maximálna rýchlosť: 360 km/h
 Cestovná rýchlosť: 257 km/h
 Dostup: 8 045 m
 Dolet: 2 575 km

Zdroj

Iné projekty 

Lietadlá Douglas
Vojenské dopravné lietadlá
Transportné lietadlá USA
Lietadlá druhej svetovej vojny
Snovačka jedovatá

Snovačka jedovatá alebo snovačka americká alebo staršie malmiňata zlovestná (Latrodectus mactans), ľudovo čierna vdova, je pavúk z čeľade snovačkovité.

Opis 
Meria 0.8-1.3 centimetra a váži 3 až 5 gramov. Telo sa skladá z hlavohrude a bruška. Bruško je ku hlavohrudi pripojené tenkou stopkou. Na konci bruška má snovacie bradavky. Vo vnútri bruška sú pavučinové žľazy. V hlavovej časti hlavohrude sú 4 páry očí. Chelicery alebo hryzadlá im slúžia na vstreknutie jedu do tela obete. Má 4 páry nôh. Je čierna s červeným znakom na brušku.

Povesť 
O tomto pavúkovi chyrujú zvesti, že vie zabiť a zaútočiť na človeka. Snovačka jedovatá je veľmi plachá a nehryzie, kým ju nikto neobťažuje. Aj keď porušíme pavučinu, snaží sa skôr skryť ako zaútočiť. Príznaky otravy po uhryznutí snovačkou jedovatou sa volajú latrodektizmus.

Iné projekty 

Snovačkovité
Kostol svätej rodiny (Kaliningrad)

Kostol svätej rodiny (, ) je rímskokatolíckym kostolom v ruskom meste Kaliningrad, ktorý slúži katolíckej minorite v meste (hlavne z Litvy a Poľska). Nachádza sa neďaleko rieky Pregel.

História 
V období Nemeckého cisársta na začiatku 20. storočia v prevažne nemeckom a protestantskom meste Kráľovec chýbal kostol pre potreby katolíckej minority. Od čias reformácie bolo mesto prevažne protestantské a staré katolícke chrámy prešli do rúk protestantov (hl. evanjelikov a. v.). Kostol sv. rodiny sa staval v rokoch 1904 až 1907 podľa plánov Fritza Heitmana. Bol postavený v novogotickom architektonickom štýle. Počas bojov v rokoch 1945 medzi wermachtom a Červenou armádou zostl najmenej poškodený, preto slúžil ako vojenská nemocnica. Bol katolíckej cirkvi odobratý a slúžil ako sklad hnojív. Pochopiteľne chátral a jeho umelecká hodnota klesala. V roku 1980 po rekonštrukcii bol po inštalácii nového organa zmenený na budovu filharmonie, v ktorej sa konali koncerty.

Súčasnosť 
V roku 1992 bol kostol vrátený rímskokatolíckej cirkvi a stal sa dôstojným svätostánkom kaliningradských rímskych katolíkov. Okrem ruského jazyka sa v ňom slúžia aj katolícke poľské a litovské bohoslužby.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Балдур Кёстер «Здания Кёнигсберга»
 Kirchen und Sozialeinrichtungen in Konigsberg (Кирхи и социально-бытовые учреждения Кёнигсберга
 Фото Филармонии
 Путеводитель по Калининграду

Stavby v Kaliningrade
Architektúra z 1907
Rímskokatolícke kostoly v Rusku
Luis Posada Carriles

Luis Clemente Faustino Posada Carriles (* 15. február 1928) je kubánsky protikomunistický militant, bývalý agent CIA. Bol organizátorom množstva teroristických útokov proti Kube, vrátane bombového útoku na let 455 kubánskych aerolínii, pri ktorom zahynulo 73 ľudí, podieľal sa aj na niektorých pokusoch o atentát na Fidela Castra. V súčasnosti žije v USA, kde za tieto činy doteraz nebol súdený.

Život 
Narodil sa v kubánskom meste Cienfuegos a v počiatkoch Kubánskej revolúcie bol údajne podporovateľom Fidela Castra. Po víťazstve revolúcie sa však pridal k proticastrovskej opozícii a odišiel z Kuby. V r. 1961 sa v USA stal agentom CIA a na vojenskej základni Fort Benning absolvoval tréning v organizovaní sabotáží a výrobe bômb. Zúčastnil sa na príprave nevydarenej invázie v Zátoke svíň a aj na mnohých ďalších vtedy utajených akcii CIA proti kubánskemu režimu, ako napr. na Operácii 40, či na viacerých bombových útokoch. V r. 1968, keď vyšli najavo jeho blízke vzťahy s mafiou, odišiel z USA do Venezuely, stal sa jej občanom a zakrátko veliteľom operácii venezuelskej tajnej služby DISIP. Stále spolupracoval so CIA a nadviazal styky s ďalším kubánskym exulantom a teroristom, Orlandom Boschom. Spolu s ním pokračoval z Venezuely v organizovaní akcii proti Kube, ktoré zahŕňali napr. sériu bombových útokov na kubánske ambasády v rokoch 1974 - 1976 a ktoré vyvrcholili bombovým útokom na lietadlo kubánskych aerolínii zo 6. októbra 1976, pri ktorom zahynulo všetkých 73 pasažierov. V tom čase už údajne nespolupracoval so CIA (s ktorou sa rozišiel hlavne pre jeho obchody s drogami), ale konal na vlastnú päsť. Za útok na lietadlo bol vo Venezuele aj väznení, podarilo sa mu však s pomocou kubánskych exulantov z USA v r. 1985 ujsť. Odišiel do Strednej Ameriky, kde sa, opäť v spolupráci so CIA, podieľal na operáciách proti miestnym ľavicovým hnutiam (hlavne v Nikaragui, Paname a Hondurase), bol zapojený aj v známej afére Irán-Contras. 

V r. 1997 bol zapojený v sérii bombových útokov, ktoré boli namierené proti turistickým hotelom na Kube. Výsledkom týchto akcii bol jeden mŕtvy a 11 zranených turistov. Účasť na týchto útokoch sám priznal v interview pre noviny The New York Times.
V novembri 2000 bol zadržaný s takmer 100 kg výbušnín v Paname a obvinený z pokusu o atentát na Fidela Castra, ktorý tam bol v tom čase na návšteve. Bol spolu s ďalšími troma komplicmi uznaný vinným, v auguste 2004 však dostal amnestiu od vtedy dosahujúcej prezidentky Mireyi Moscosovej. V r. 2005 odišiel do USA, kde požiadal o politický azyl. Zakrátko tam bol zatknutý pre nepovolený vstup na územie USA, neskôr však bol prepustený. USA nevyhovelo žiadostiam Kuby ani Venezuely o jeho vydanie a ani ho nepostavili pred súd pre jeho teroristické aktivity. Do apríla 2011 tam s ním prebiehal súdny proces iba pre jeho nepovolený vstup na územie USA a klamanie migračným úradom, pričom bol nakoniec od týchto obvinení oslobodený.

Externé odkazy 
 Profil Luisa Posadu
 Odtajnené správy CIA a FBI o Posadovi

Narodenia v 1928
Teroristi
Akbar Veľký

Džaláluddín Muhammad Akbar, známy aj ako Akbar Veľký (Akbar-e-Azam) (* 15. október 1542 - † 12. november 1605, Fatéhpur Síkrí) bol indický panovník. Bol synom Nasiruddina Humájúna, vládcu Mogulskej ríše. Je všeobecne považovaný za najväčšieho mogulského panovníka.

Rozširovanie ríše 
Na trón sa dostal v roku 1556, kedy vládli Mogulovia len Paňdžábu. O rozšírenie ríše, de facto o jej vznik z pomerne malého kráľovstva sa zaslúžil práve Akbar, ktorý k ríši čoskoro po svojom nástupe na trón, v roku 1560, pripojil Džajpur, Džódpur a ďalšie územia, v roku 1573 pripojil Gudžarát, v roku 1574 Urísu, 1576 Bengálsko, 1586 Kašmír, 1592 Sindh a 1594 Kandahár.

Za zmienku tiež stojí, že presunul hlavné mesto, ktoré bolo v Dillí do Agry, kde vystaval slávnu pevnosť, a založil mesto Fatéhpur Síkrí neďaleko Agry, ktoré mu malo slúžiť ako sídelné mesto. Z tohto plánu však zišlo.

Počas svojej vlády eliminoval zahraničné vojenské hrozby od afganských potomkov šáha Šéra, a v druhej bitke pri Panipate (1556) porazil hindského vodcu Hemu.

Zákonodarstvo 
Akbar je známy najmä ako zákonodarca. Zaviedol rovnosť náboženstiev a zrušil potupnú daň džazja, vzťahujúcu sa len na nemoslimov, a hoci sám bol moslim, podporoval hinduizmus a zasadil sa o preklad hinduistických kníh do perzštiny. Údajne sa zaujímal aj o kresťanstvo a pozval do Indie jezuitov. Za zmienku stojí tiež stavba Ibadat Khana (perzsky Dom uctievania), akéhosi centra pre náboženské diskusie.
Zakázal detské manželstvá, satí a zvieracie obete. Zmenil zložitú a nespravodlivú daňovú sústavu, zaviedol políciu a uskutočnil veľa ďalších reforiem.

Podporoval literatúru, umenie a vedy, svojim ľudom bol mimoriadne obľúbený a nepochybne mal veľké zásluhy na rozvoji indickej kultúry. Zbieral literatúru a umelecké skvosty, dal postaviť rad budov.

Literatúra
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Arnold Hottinger: Akbar der Große (1542–1605). Herrscher über Indien durch Versöhnung der Religionen, Wilhelm Fink Verlag, München 1998
 Heike Franke: Akbar und Gahangir. Untersuchungen zur politischen und religiösen Legitimation in Wort und Bild. Hamburg 2007
 Bamber Gascoigne: Die Grossmoguln. Glanz und Größe mohammedanischer Fürsten in Indien. Prisma, Gütersloh 1987

Iné projekty

Externé odkazy 
Jalaluddin Muhammad Akbar 
History of the friendship between Akbar and Birbal
Photos of Akbar The Great's final resting place

Zdroj 

Monarchovia
Tibor Zátek

Tibor Zátek (* 14. jún 1971) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. V súčasnosti je kapitánom klubu FK Rakytovce.

Od svojich trinástich rokoch bol hráčom Dukly Banská Bystrica, kde pôsobil až do roku 1997. 186 cm vysoký stopér bol neskôr oporou Ostravy, Košíc a Ružomberka. V drese  odohral 14 zápasov.

Úspechy 
 Rakúsky pohár: Finalista: 2006, 2007
 Rakúska II. liga: Víťaz: 2002-03

Referencie

Externé odkazy 
 Tibor Zátek na stránke transfermarkt.co.uk
 Tibor Zátek na stránke national-football-teams.com
 SV Mattersburg 
 worldfootball.net

Slovenskí futbalisti
Hráči FK Dukla Banská Bystrica
Hráči FC Baník Ostrava
Hráči MFK Košice
Hráči MFK Ružomberok
Hráči SV Mattersburg
Alexander Buzna

Alexander Buzna (* 14. január 1868, Krušovce – † 8. apríl 1945, Nižná) bol slovenský kňaz zemianského pôvodu a maliar.

Životopis 
 otec Ján Buzna
 matka Amália, rodená Dráškociová (Draskóczy de Draskócz et Dolina)
Študoval na gymnáziu v Bratislave a teológiu absolvoval v Ostrihome. V roku 1892 bol vysvätený za kňaza. Neskôr študoval maliarstvo na výtvarných akadémiách v Budapešti, vo Viedni a v Ríme. 

V jeho tvorbe prevažujú olejomaľby, bol plodným portrétistom a venoval sa aj krajinomaľbe. Inšpiroval sa vo folklóre a je autorom viacerých obrazov slovenských krojov. Tvoril prevažne sakrálne diela, ktoré nájdeme v kostoloch vo Veľkom Blahove, v Podolí, v Pobedime alebo v obci Banka.

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike riadok 9 - farnosť Krušovce; pokrstený ako Alexander Paulus Buzna
 
 Osobnosti krušovskej farnosti

Slovenskí maliari
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Osobnosti z Krušoviec
Príslušníci zemianskeho stavu
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Tomáš Kovács

Tomáš Kovács  prezývaný Tomi „Kid“ Kovács (* 20. jún 1977, Galanta) je slovenský profesionálny boxer v poloťažkej váhe.

Kariéra 
S boxom začal ako šesťročný, keď ho k nemu priviedol otec Pavol, ktorý je bývalým československým reprezentantom. Postupne si prešiel všetkými kategóriami a takmer dekádu patril medzi širšiu slovenskú špičku. Až pred tridsiatkou sa Tomáš Kovács rozhodol namiesto ukončenia kariéry postaviť do profi-ringu. Jeho nástup mu vyšiel. 

V roku 2009 po víťazstve nad Keňanom Samsonom Onyangom sa stal v rodnej Galante majstrom sveta organizácie World Boxing Foundation (WBF). Tohto titulu sa neskôr vzdal, aby mohol prestúpiť do jednej z piatich najuznávanejších organizácií World Boxing Council (WBC). Kovácsa v súčasnosti trénuje bývalý úspešný slovenský reprezentant Pavol Hlavačka. Vo februári 2011 získal v zápase s Hamzom Wanderom titul majstra Európy v boxe v poloťažkej váhe WBO.

Je zakladateľom a zároveň aj trénerom K.O. Box Clubu Galanta. Medzi jeho zverencov patrí aj úspešný slovenský reprezentant Viliam Tankó. 

V decembri 2013 Tomi Kid Kovács prehral s Beibutom Šumenovom prestížny zápas o titul majstra sveta poloťažkej váhovej kategórie organizácií WBA a IBA. Kazašský pästiar zvíťazil v stretnutí v San Antoniu technickým K.O. v treťom kole.

V júni 2016 utrpel druhú prehru s Gruzíncom Giorgim Berošvilim v zápase o titul eurázijského šampióna organizácie World Boxing Federation (WBF) v poloťažkej hmotnostnej kategórii (do 79,4 kg) technickým K.O  v treťom kole. V odvete v novembri 2016 zvíťazil v prvom kole technickým K.O a ukončil svoju profesionálnu kariéru. 

5.marca 2017 sa stal novým prezidentom Slovenskej boxerskej federácie (SBF).

Doterajšie výsledky 
Kariéru ukončil s bilanciou 28 víťazstiev (17 K.O) a dve prehry.

Referencie

Externé odkazy 
 Boxing Records
 KO BOX CLUB Galanta

Slovenskí boxeri
Osobnosti z Galanty
T-84

T-84 je hlavný bojový tank ukrajinskej výroby vychádzajúci zo sovietskeho modelu T-80. Prvý prototyp bol skonštruovaný v roku 1994, a o päť rokov bol model zaradený do výzbroje ukrajinskej armády. Na rozdiel od klasickej verzie tanku T-80 má T-84 dieselový pohon (podobne ako t-80UD). Pomer výkonu k hmotnosti (26k/t) robí z tohoto tanku jeden z najrýchlejších tankov na svete. Na pôvodný model nadväzuje typ T-84 Oplot s vylepšenou vežou. Prvé kusy boli zaradené do výzbroje v roku 2001. Ďalšou modifikáciou vznikol typ T-82-120-Jatagan. Je určený predovšetkým na export. Kanón je prispôsobený na klasický kaliber NATO (120 mm) a je schopný odpalovať aj riadené strely.

Charakteristika 
Tank T-84 vznikol v závode KMDB v Charkove. Hlavným hnacím motorom vývoja vlastného tanku bola snaha osamostatniť sa od ruských zbrojárskych podnikov. To bolo potrebné nielen kvôli domácim potrebám, ale aj kvôli exportu, keďže závislosť na ruských dodávateľoch značne oneskorila dodávky tankov t-80UD do Pakistanu. Hlavným rozdielom umožňujúcim rozlíšenie tankov T-80 a T-84 je zváraná veža u T-84, na rozdiel od liatych veží typických pre sovietsku konštrukčnú školu (kam patrí aj T-80).

Ako už bolo spomenuté, T-84 ponúka výborný pomer výkon/hmotnosť dosahujúci 26 k/t. Pre porovnanie, tank T-72 má pomer 18 k/t, a moderný ruský tank T-90 22 k/t. Vďaka tejto vlastnosti si T-84 vyslúžil prívlastok „lietajúci tank“. T-84 je schopný pôsobiť v extrémnych klimatických podmienkach (od -40°C do 55°C), pričom posádka sa nachádza v klimatizovanom priestore.

Prehľad verzií 
T-84: modernizovaná verzia T-80UD s ochranným systémom Štora-1 a motorom 6TD-2 s výkonom 1 200 k
T-84U: vylepšené pancierovanie (reaktívny pancier Kontakt-5), pomocná pohonná jednotka, satelitná navigácia, termovízia, laserový diaľkomer a i.
T-84 Oplot: nová verzia s vylepšenou vežou, oddelená zásoba munície od posádky a vylepšený systém nabíjania
T-84-120 Jatagan: pôvodne určený pre potreby tureckej armády, kanón vymenený za typ kalibru 120 mm schopný odpaľovať upravené protitankové rakety 9M119 Reflex (v označení NATO AT-11 Sniper) a niekoľkými ďalšími vylepšeniami vrátane nového systému riadenia paľby a spojenia
T-84 Oplot-M: najnovšia a najmodernejšia verzia s vylepšeným pancierovaním a systémom ochrany
BREM-84: vyslobodzovacie vozidlo
BMU-84: mostný tank
BTMP-84: ťažké bojové vozidlo pechoty pre päťčlenný výsadok

Iné projekty

Zdroj 
 http://www.enemyforces.net/tanks/t84.htm
 http://www.globalsecurity.org/military/world/ukraine/t-84.htm
 http://www.morozov.com.ua/eng/

Hlavné bojové tanky
Ukrajinské tanky
Tanky po studenej vojne
Hard trance

Hard trance je subžáner trance, ktorý vznikol v Západnej Európe (Belgicko, Nemecko a Holandsko) začiatkom 90. rokov v komunite breakbeat hardcore, v ktorej sa stal samostatným žánrom. Ovplyvnili ho žánre New beat, hard house, happy hardcore a jungle/drum and bass. Popularita hard trance vyvrcholila koncom 90. rokov a odvtedy sa premenil do novších foriem trance.

Jednou z prvých hard trance skladieb bola „The First Rebirth“ od dvojice Jones & Stephenson.

Charakteristika
Hard trance je charakterizovaný silnými údermi basového bubna (kopmi), rezonančnými basovými linkami a veľkým množstvom dozvukov hlavného beatu. Tempo sa pohybuje od 150 do 180 úderov za minútu.

Hard trance sa vo svojej konečnej forme dostal do mainstreamovej popularity. Neskôr sa premenil do žánrov jumpstyle a hardstyle a svoju popularitu stratil okolo roku 2007.

Významní interpreti

 Alphazone
 Andy Ace
 Brent Sadowick
 Cocooma
 Cosmic Gate 
 DJ Dean
 DJ Fausto
 DJ Logitek
 DJ Scot Project
 DuMonde
 Guffy
 Kian Keen
 Legend B
 Lisa Lashes
 Megara Vs. DJ Lee
 Nostrum
 Scooter
 Spectra Attack
 Technikal
 Yoji Biomehanika
 DJ Phat Controller
 DJ Ben Eye
 DJ Major Tom
 DJ Kamui

 Nish
 Adrenaline Dept.
 Axel Coon
 Bas & Ram
 Dave Joy
 S.H.O.K.K
 Audiowarp
 Virus Inc.
 DJ Issac
 DJ Joop
 Michael Tsukerman
 Organ Donors
 Ultraform
 Headstorm
 Deepforces
 Nexus
 Omega Nine
 Tube Tonic & DJ Shandar
 Ralph Novell
 Southstylerz
 Dr. Willis
 Lee Haslam
 Virus Inc.
 Felixx
 FJ Project

Externé odkazy
 Hard trance na Reddit
 Dánska Hard Trance komunita

Zdroj

 
Elektronické hudobné žánre
Trance hudobné žánre
Michael Atiyah

Sir Michael Francis Atiyah (* 22. apríl 1929, Londýn, Spojené kráľovstvo† 11. január 2019) bol britský matematik považovaný za jedného z najvplyvnejších matematikov 20. storočia. 

Zaoberal sa predovšetkým algebraickou geometriou, K-teóriou, a najmä výskumom okolo tzv. Atiyahovej-Singerovej vety o indexoch, ktorú dokázal spoločne s Isadore Singerom v roku 1963. Za prácu v K-teórii, za zovšeobecnenú Lefschetzovu vetu o pevnom bode a za prácu okolo vety o indexoch dostal v roku 1966 Fieldsovu medailu, v roku 2004 dostal spoločne so Singerom Abelovu cenu za vetu o indexoch.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Rozhovor

Anglickí matematici
Členovia Francúzskej akadémie vied
Nositelia Fieldsovej medaily
Nositelia Abelovej ceny
Držitelia Copleyovej medaily
Prezidenti Kráľovskej spoločnosti
Členovia Ruskej akadémie vied
Členovia United States National Academy of Sciences
Absolventi University of Cambridge
Osobnosti z Londýna
Kráľovská spoločnosť

Kráľovská spoločnosť (Royal Society for the Improvement of Natural Knowledge) je britská učená spoločnosť, čiže akadémia pre podporu vied, založená v roku 1660 v Londýne. Medzi 12 zakladateľmi boli aj Robert Boyle a Christopher Wren, v roku 1662 ju potvrdil kráľ Karol II. a britská kráľovná je aj dnes jej patrónkou. Noví členovia sú volení doterajšími členmi doživotne a väčšina z nich sú občania Britského spoločenstva. Členovia spoločnosti si píšu za meno skratku FRS.

Heslom Kráľovskej spoločnosti je „Nullius in verba...“, čo je citát latinského básnika Horatia, ktorý napísal, že „Na ničie slova nebude prisahať“.

Činnosti 
Kráľovská spoločnosť je financovaná britskou vládou a slúži ako akadémia vied Spojeného kráľovstva. Jej činnosť sa sústreďuje do týchto oblastí:
 Poskytuje granty a štipendiá
 Vydáva množstvo časopisov a kníh
 Poskytuje expertízu pre britskú vládu a ďalšie inštitúcie
 Stará sa o popularizáciu vied
 Udeľuje množstvo cien a medailí

Slávni členovia

Briti 
 Max Born
 Richard Dawkins
 Michael Faraday
 Stephen Hawking
 Winston Churchill
 John Locke
 James Clerk Maxwell
 Isaac Newton
 Michael Polanyi
 Karl Raimund Popper
 Bertrand Russell
 Ernest Rutherford
 William Thomson

Zahraniční členovia 
 Paul Ehrlich
 Albert Einstein
 Paul Erdős
 Richard Feynman
 Sigmund Freud
 Otto Hahn
 François Jacob
 Leopold Kronecker
 Albert Michelson
 J. R. Oppenheimer
 Wolfgang Pauli
 André Weil
 Steven Weinberg

Iné projekty

Externé odkazy 
 The Royal Society website 
 RS zoznam členov 
 The Royal Society publikácie
 Digital Journal Archive
 The Royal Society of London (stručné dejiny)

Zdroj 

 
Akadémie vied podľa štátov
Veda a technika v 1660
Charles Fabry

Charles Fabry (* 11. jún 1867, Marseille, Francúzsko – † 11. december 1945, Paríž) bol francúzsky fyzik, spolutvorca Fabry-Pérotovho interferometra.

Životopis 
V roku 1885 začal štúdium na Polytechnickej škole v Marseille. Od roku 1889 vyučoval fyziku na gymnáziu; súčasne pracoval na dizertačnej práci týkajúcej sa teórie interferenčných prúžkov. Prácu obhájil v roku 1892 a o dva roky neskôr získal miesto na fakulte prírodných vied univerzity v Marseille, kde sa zoznámil so svojím budúcim spolupracovníkom Alfredom Pérotom. Spolu s ním začal študovať a vyvíjať interferenčné metódy, z nich sa postupne do roku 1898 vyvinul Fabry-Pérotov interferometer.

V roku 1913 spoločne s Henri Buissonom preukázal, že ozón v horných vrstvách atmosféry je rozhodujúci pre absorpciu ultrafialového žiarenia. V nadväznosti na tento objav zorganizoval Fabry v roku 1929 prvý medzinárodný kongres o atmosférickom ozóne.

Z Marseille sa Fabry presťahoval do Paríža. V roku 1919 sa tu stal generálnym riaditeľom Inštitútu optiky (Institut d'optique) a v roku 1921 bol menovaný za profesora na katedre fyziky v Sorbonne. O päť rokov neskôr, po smrti Alfreda Pérota, nastúpil na jeho miesto profesora na Polytechnickej škole (École polytechnique). V roku 1927 bol zvolený za člena Francúzskej akadémie vied.

V rokoch 1931 – 1933 bol prezidentom Francúzskej astronomickej spoločnosti.

V priebehu 2. svetovej vojny sa Fabry uchýlil z okupovaného Paríža do Saint-Cyr-sur-Mer blízko Marseille, kde sa venoval práci v optike. Po oslobodení sa vrátil do hlavného mesta, kde však onedlho, koncom roka 1945, zomrel.

Referencie

Externé odkazy 
 Veröffentlichungen von C. Fabry 
 Biografia)
 F. J. M. Stratton: Marie Paul Auguste Charles Fabry.

Zdroj 

Francúzski fyzici
Členovia Francúzskej akadémie vied
Optici
Osobnosti z Marseille
Bazilika svätého Remigia

Benediktínske Opátstvo v Remeši s bazilikou svätého Remigia stojí na juhovýchodnej strane historického mesta Reims, asi  od katedrály, a je spojené so začiatkami kresťanstva vo Francúzsku.

Dejiny 
Opátstvo bolo založené okolo roku 790 za arcibiskupa Tilpina na hrobe svätého Remigia († 533). Remešský biskup Remigius (francúzsky Rémi) pravdepodobne v roku 496, po bitke pri Tolbiacu, pokrstil franského kráľa Chlodovika I. s jeho bojovníkmi a začal tak obrat Frankov ku kresťanstvu a tým i budovanie neskoršieho Francúzska. V opátstve sa nachádzala Svätá ampula s korunovačným olejom a bolo sídlom rádu svätej Ampule.

Kláštor, ktorý stál na antickom pohrebisku mimo mestských hradieb, bol v roku 930 opevnený na obranu proti Normanom a Maďarom. Od roku 945 sa pripojil k reformnému hnutiu z Cluny. V roku 1049 vysvätil pápež Lev IX. nový kostol, ktorý 1098 vyhorel a bol potom v 12. storočí obnovený a rozšírený. Loď kostola bola rozšírená smerom na západ o dve gotické polia, bočné múry zosilnené opornými piliermi a drevený strop nahradený klenbou. Z tejto doby pochádzajú i farebné okná v chóre. V 16. storočí bol prestavaný južný portál a v chóre postavené renesančné stĺporadie. 

Kláštorné budovy boli prestavané v 17. a 18. storočí, kapitulná sieň a chodby v prízemí však zostali zachované. Za revolúcie v roku 1792 boli mnísi vyhnaní, kostol však zostal nepoškodený a používal sa ako farský. V 19. storočí bol kostol opravený a dostavaná severná veža. 1. augusta 1918 bol kostol ťažko poškodený nemeckou delostreľbou, zničené vnútorné zariadenie i cenný organ. Opravy trvali celé 20. storočie.

Opis 
   
Kostol o dĺžke  má pôdorys trojloďovej baziliky, s chórovou ochodzou a vencom kaplniek. Mohutné západné priečelie má dve veže (výška ), ľavá (severná) veža bola dostavaná v 19. storočí. Najstaršou zachovanou časťou stavby je románska loď s krížením. Chór je z 12. storočia, rovnako ako farebné okná, gotická klenba v lodi, vonkajší oporný systém a posledné dve polia so západným priečelím pochádzajú z 13. storočia. Výška klenby v lodi je . 

V chóre je renesančná kolonáda (stĺporadie) a pamätník svätého Remigia a tu pochovaných franských a francúzskych kráľov. Na stene severnej lode blízko kríženia je zachovaný zvyšok ozdobne kamennej dlažby z 13. storočia, pôvodne z chóru, s biblickými výjavmi. Kresby sú urobené ako olovené výplne v kameni. Vnútorné zariadenie kostola bolo väčšinou zničené, zachovala sa však rada cenných kamenných plastík a sôch. Nový organ bol dokončený v roku 2000.   

Pre veľkú historickou hodnotu bolo opátstvo spoločne s remešskou katedrálou a Palácom Tau zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Okná v bazilike (12. storočie)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Fotografie a pôdorysy

Zdroj 

Lokality Svetového dedičstva vo Francúzsku
Románske stavby vo Francúzsku
Gotické stavby vo Francúzsku
Reims
Reims
Rímskokatolícke kostoly vo Francúzsku
Historické pamiatky vo Francúzsku
Stavby v Reims
Israel Kamakawiwoʻole

Israel „IZ“ Kamakawiwoʻole (* 20. máj 1959, Honolulu, Havaj† 26. jún 1997, Honolulu) bol hawajský hudobník.

Jeho album Facing Future, vydaný v roku 1993, sa preslávil aj mimo Havajských ostrovov. Jeho najznámejšie piesne „Somewhere Over the Rainbow“, „What a Wonderful World“ boli hrané v niekoľkých filmoch, televíznych reláciách a reklamných spotoch. Iné jeho hity sú „White Sandy Beach“, „Hawai‘i '78“ a „Wind Beneath My Wings (He Hawai‘i Au)“.

Jeho piesne sú hlavne v žánri country, ale začlenil sa aj do iných žánrov, ako je jazz a reggae. Kamakawiwo‘ole mal počas posledných 15 rokov života veľký vplyv. Na 20. mája 2020, na jeho 61. narodeniny, Google Doodle vytvoril animáciu Kamakawiwo‘oleho. V nej hrá na ukulele na pláži, zatiaľ čo v pozadí hrá jeho hit „Somewhere Over the Rainbow“.

Kamakawiwo‘ole trpel obezitou celý jeho život, kvôli čomu bol často hospitalizovaný. Zomrel 26. júna 1997 vo veku iba 38 rokov v Honolulu na zástavu srdca. Na jeho pohrebe 12. júla sa zúčastnilo okolo 10 000 ľudí.

Diskografia

Albumy 
 Ka ʻAnoʻi (1990)
 Facing Future (1993)
 E Ala E (1995)
 N Dis Life (1996)
 Iz in Concert: The Man and His Music (1998)
 Alone in Iz World (2001)
 Wonderful World (2007)

Referencie

Externé odkazy 
 Israel Kamakawiwoʻole na IMDb
 Mountain Apple Record Company's Oficiálna Israel Kamakawiwoʻole Stránka
 "Pau Hana: Song of a Rainbow Warrior," Hana Hou, June/July 2010

 
Hudobníci USA
Speváci USA
Osobnosti USA havajského pôvodu
Chrám Premenenia Pána (Odesa)

Chrám Premenenia Pána () je najväčší pravoslávny chrám v ukrajinskom čiernomorskom prístave Odesa. Patrí Ukrajinskej pravoslávnej cirkvi (patriarchát Moskva).

História 
Základný kameň chrámu bol položený 14. novembra 1795. Vzhľadom na búrlivé udalosti a finančné problémy bol chrám posvätený 25. mája 1808. Od roku 1837 sa stal katedrálnym chrámom. Chrám musel byť rozšírený a následne prebehlo niekoľko rozsiahlych rekonštrukcií. V roku 1936 komunisti chrám barbarsky zničili. O jeho znovupostavení sa začalo uvažovať po páde komunistického režimu a získaní nezávislosti.

Súčasnosť 
Práce na znovupostavení chrámu prebiehali v rokoch 1996 až 2005. Pri príležitosti 200 rokov od posvätenia chrámu bol inštalovaný 14-tonový zvon. 21. júla 2010 patriarcha Ruska Kirill I. posvätil hlavný oltár v obnovenom chráme.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Сайт, посвящённый собору
 Городская программа воссоздания собора
 Очерк о соборе
 Храмы Одессы

Architektúra z 1808
Stavby v Odese
Pravoslávne katedrály na Ukrajine
Odesa
Chrám svätých apoštolov Petra a Pavla (Minsk)

Chrám svätých apoštolov Petra a Pavla () je pravoslávny chrám v bieloruskom meste Minsk.

História 
Chrám sa staval v rokoch 1612 až 1620 ako chrám mužského pravoslávneho kláštora v Minsku. Postavený je v barokovom architektonickom štýle. Neskôr bol obnovený a rekonštruovaný z darov imperátorky Kataríny II. a na jej počesť bol v roku 1795 zasvätený sv. Kataríne. Potom sa stal katedrálnym chrámom Minska. V roku 1933 bol komunistami zatvorený. Bohoslužby sa opäť konali počas nemeckej správy v rokoch 1941 až 1944. Po vojne bol cirkvi opäť odobratý a premenený na múzeum literatúry a umenia.

Súčasnosť 
V roku 1991 sa v chráme opäť konajú pravoslávne bohoslužby a bol pravoslávnej cirkvi vrátený. Chrám bol vyhlásený za pamätník architektúry republikového významu. Pri chráme existujú dve spoločenstvá. Prvé nesie názov na počesť troch vilenských mučeníkov (založené v roku 1992). Druhým je bratstvo študentov - medikov na počesť Sv. Nikolaja Divotvorcu.

Galéria

Iné projekty 

Pravoslávne chrámy v Bielorusku
Stavby v Minsku
Architektúra z 1620
Kostoly zasvätené svätým Petrovi a Pavlovi
Štátna cesta 2 (Maďarsko)

Štátna cesta 2 (, ) je maďarská 88 kilometrov dlhá hlavná cesta (resp. cesta I. triedy, ). Začína sa na takzvanom nultom kilometrovníku na Clark Ádám tér v Budapešti a prechádza mestom Vacov a končí na slovenskej štátnej hranici pri obci Parassapuszta. Na celej svojej dĺžke je súčasťou európskej cesty 77 a na slovenskom území na ňu nadväzuje cesta I/65. 

Štátna cesta 2 bude v budúcnosti nahradená rýchlostnou cestou M2.

Geléria

Pozri aj
 Rýchlostná cesta M2
 Cesta I/66

Externé odkazy
Internetová stránka Magyar Közút Kht.

2
Doprava v Budapešti
Doprava v Peštianskej župe
Zasadnutie NR SR

Zasadnutie NR SR je slovenská televízna relácia, záznam zo zasadnutí a rokovaní Národnej rady Slovenskej republiky.

Vysielanie 
Relácia je uvádzaná v nočných až skorých ranných hodinách (od 00:00 až 04:00) na programe STV 2. Nemá pevne daný vysielací čas.

Externé odkazy 
 Zasadnutie NR SR na stránkach Slovenskej televízie 2

Televízne relácie Slovenskej televízie
Malý Fürstenberský palác

Malý Fürstenberský palác je palác nachádzajúci sa v Prahe v Česku. Je súčasťou sídla Senátu, do ktorého podľa zákona č. 59/1996 Sb. patrí aj komplex Valdštejnského paláca (Valdštejnská zahrada, Valdštejnská jazdiareň) a Kolovratský palác.

Malý Fürstenberský palác bol postavený v roku 1770 a stavebne súvisí s Kolovratským palácom. Pripája sa k nemu zaujímavá rokoková terasovitá záhrada so schodiskom a balustrádami, vystupujúca do trojdielnej sala terreny. Záhrada je súčasťou komplexu záhrad pod Pražským hradom. 

Malý Fürstenberský palác a priľahlý Kolovratský palác sú od roku 1918 vo vlastníctve štátu. Počas prvej česko-slovenskej republiky tu sídlilo predsedníctvo ministerskej rady, po roku 1945 ministerstvo informácií a osvety, neskôr ministerstvo kultúry. V roku 2003 bola začatá celková rekonštrukcia Kolovratského paláca a Malého Fürstenberského paláca, ktorá bola dokončená v roku 2006. 

Palác je súčasť národnej kultúrnej pamiatky sídlo Parlamentu České republiky.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Článok o paláci na oficiálnych stránkach Senátu Parlamentu Českej republiky

Zdroj 

Paláce v Prahe
Barokové stavby v Prahe
Národné kultúrne pamiatky v Prahe
Architektúra z 1770
Brnianska mešita

Brnianska mešita je prvá funkčná stavba tohto typu v Česku. Spravuje ju organizácia Islámská nadace v Brně. Budova mešity sa nachádza v blízkosti Vídeňskej ulice v brnianskej mestskej časti Brno-střed, v katastrálnom území Štýřice.

V júli 1998 bola v Brne postavená prvá funkčná mešita v Česku. Jej výstavbu sprevádzal nesúhlas časti obyvateľov. Magistrát mesta stanovil podmienky, podľa ktorých mešita nesmie mať minaret, kupolu a nesmie byť odlišná od okolitej zástavby. Jej zariadenie vnútri je v porovnaní s ostatnými mešitami známymi z iných krajín tiež relatívne strohé. Objekt slúži skôr ako kultúrne centrum, orientovaný je smerom k Mekke (oproti okolitej zástavbe je budova mierne pootočená) a jeho hlavnou súčasťou je priestor pre modlitbu pre asi sto ľudí. V súčasnosti sa do mešity poriadajú tiež exkurzie.

Pred začiatkom výstavby mešity občania mesta Brna (najmä obyvatelia mestskej štvrti Štýřice, kde mešita stojí) prejavovali petíciami svoj nesúhlas s výstavbou mešity. Po skúsenostiach obyvateľov s mešitou sa však napätie zmiernilo. Islámská nadace v Brně na svoje náklady nechala rozšíriť parkovisko o šesť parkovacích miest. S dovolením polície počas islamských náboženských sviatkov môžu moslimovia parkovať na Vídeňskej ulici pred mešitou.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Obrázky a informácie na oficiálnych stránkach mešity

Zdroj 

Brno-střed
Stavby v Brne
Jennifer Garnerová

Jennifer Anne Affleck (* 17. apríl 1972, Houston,Texas, USA), známa pod menom Jennifer Garner, je americká herečka. Je rozvedená, [bývalý manžel Ben Affleck] má dcéry Violet Anne Affleck a Seraphina Rose Elizabeth a syna Samuela Afflecka.

Životopis 
Jennifer Anne Garner sa narodila v texaskom Houstone ako druhé z troch detí. Jej mama Pat Garner pracuje ako profesorka angličtiny a jej otec Bill John Garner pracuje ako chemický inžinier. Má dve sestry – staršiu Melissu Lynn Garner Wylie a mladšiu Susannah Kay Garner Carpenter. Zmaturovala na Denison University v Ohio. 19. októbra 2000 sa vydala za herca Scottа Foleyhо, ktorého stretla v seriáli Felicity. V marci 2003 sa rozviedli. 29 júna 2005 sa opäť vydala, tentoraz za Benna Afflecka. Svoje prvé dieťa Violet Anne Affleck porodila 1. decembra 2005, druhé, Seraphina Rose Elizabeth Affleck prišlo na svet 6. januára 2009. Syn Samuel sa narodil v roku 2012.

Filmografia

Televízne seriály 
Pôvodné názvy v angličtine

Iné projekty

Zdroj 

Divadelné herečky USA
Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Filmoví producenti USA
Osobnosti z Houstonu
Držitelia Screen Actors Guild Award
Chrám Kristovho narodenia (Riga)

Chrám Kristovho narodenia (, ) je hlavným katedrálnym chrámom pravoslávnej cirkvi v lotyšskom hlavnom meste Riga. Nachádza sa neďaleko pamätníka lotyšskej nezávislosti, ktorí poznajú turisti pod názvom Milda.

História 
Chrám bol vybudovaný z iniciatívy gubernátora P. Bagrationa pre potreby rozrastajúcej sa pravoslávnej komunity v meste Riga, ktorá bol strediskom gubernie a významným ruským baltským prístavom. Stavba sa realizovala v rokoch 1876 až 1884. Chrám bol postavený v novobyzantskom architektonickom štýle. Kupola chrámu sa vznáša do výšky 40 metrov. Počas nemeckej okupácie v čase prvej svetovej vojny (1917 - 1918) bola katedrála pravoslávnej cirkvi odobratá a prevzala ju evanjelická cirkev augsburského vyznania. Pravoslávnym veriacim sa chrám vrátil v roku 1921 a konali sa v ňom bohoslužby v ruskom a v lotyšskom jazyku. V roku 1961 komunisti chrám zatvorili a v jeho priestoroch zriadili planetárium.

Súčasnosť 
Po obnovení nezávislosti Lotyšska v roku 1991 bol chrám opäť vrátený pravoslávnym veriacim a začali sa v ňom konať pravoslávne bohoslužby. V roku 2000 dostala katedrála nový ikonostas, ktorý chrámu daroval I. Malyškov, ktorého rodina pochádzala z Lotyšska.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Исторические сведения Справка на сайте епархии 
 КАФЕДРАЛЬНЫЙ СОБОР ВО ИМЯ РОЖДЕСТВА ХРИСТОВА (РИГА)

Pravoslávne chrámy v Lotyšsku
Stavby v Rige