joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Umučenie Krista

Umučenie Krista je americká dráma z roku 2004. Film bol režírovaný Melom Gibsonom a v hlavnej úlohe hral Ježiša Jim Caviezel. Zobrazuje utrpenie Ježiša do značnej miery v súlade s evanjeliami v Novom zákone od všetkých štyroch evanjelistov Matúša, Marka, Lukáša a Jána. Taktiež vychádza z náboženských zobrazení zo sviatku Veľkého piatku počas Veľkej noci a námety čerpal z knihy od augustiniánskej mníšky Anny Kataríny Emmerichovej.

Film sa týka predovšetkým posledných 12 hodín Ježišovho života, počnúc modlením sa v Getsmenaskej záhrade a nespavosť Panny Márie, cez Kristovo utrpenie až po jeho Ukrižovanie a smrť a končí sa Zmŕtvychvstaním Krista. Vo filme sú tiež zobrazené aj Ježišovo detstvo a ako už bol starší muž s jeho matkou Pannou Máriou, kázanie na hore, učenie dvanástich apoštolov, stretnutie hriešnice Márie Magdalény a Posledná večera. Dialógy sú v rekonštruovanej aramejčine, čiže v jazyku v akom rozprával Kristus a v latinčine, pričom pri filme sú iba titulky príslušného jazyka krajiny.

Film sa stal komerčným hitom a zarobil viac, ako miliardu dolárov, pričom dostal najvyššiu tržbu neanglického filmu všetkých čias. Bývalý pápež, Ján Pavol II., po jeho zhliadnutí vraj o ňom povedal: “Je taký, ako sa to stalo.”, čo sa však neskôr ukázalo ako nepravdivá informácia, ktorá mala iba poslúžiť producentom na propagáciu diela. Pápež v skutočnosti v súlade so svojím názorom, že každý má iné estetické normy, nikdy oficiálne stanovisko ku filmu nevydal.

Externé odkazy 
 
 

Filmové drámy USA
Filmy z 2004
Filmy režírované Melom Gibsonom
Getsemanská záhrada

Getsemanská záhrada (iné názvy: Getsemani, Getsemane, Getsémane, Getsimani ; staršie Getsemany, záhrada Getsemanská , záhrada getsemanská; starogr. Γεθσημανη - Gethsémané alebo Γεθσημανι - Gethsémani alebo Γεθσημανει - Gethsémanei, ) je  biblický pozemok (záhrada) v Jeruzaleme na úpätí Olivového vrchu (Olivovej hory), dnes olivový háj. 

Podľa Biblie tu Ježiš bdel a modlil sa počas tej noci, keď bol zatknutý a neskôr ukrižovaný. Podľa Lukášovho evanjelia Ježišove muky v Getsemanskej záhrade boli také strašné, že "jeho potom boli veľké kropaje krvi padajúce na zem". Podľa tradície východnej ortodoxnej cirkvi je Getsemanská záhrada miestom, kde "usnula" Ježišova Matka (keďže Panna Mária nezomrela, ale bola vzatá do neba, zaužívalo sa v ortodoxnej terminológii takéto pomenovanie). Nachádza sa tam pravoslávny chrám, ktorý skrýva prázdny hrob Panny Márie - nie je tam pochovaná.

Etymológia 

V evanjeliách podľa Matúša, a Marka, písaných v gréčtine, sa názov objavuje napísaný v tvare Γεθσημανι - Gethsémani (variantné zápisy pozri v úvode tohto článku), čo je odvodenina z aramejského גת שמנא (Gaṯ-Šmānê), znamenajúceho "olivový lis". Markovo evanjelium Getsemani nazýva aj chorion - "miesto". Jánovo evanjelium Getsemani označuje ako kepos, čiže "záhrada" alebo "sad".

Poloha 
Getsemanská záhrada sa nachádza na úpätí Olivového vrchu, v údolí Cedronu. Záhrade dominuje Chrám utrpenia Pána (iné názvy: Bazilika úzkosti Pána, Bazilika agónie, Bazilika národov, Bazilika všetkých národov, Chrám všetkých národov, Kostol všetkých národov, Kostol národov, Kostol utrpenia), postavený na mieste byzantského kostola zbúraného v roku 614 armádou perzských Sásánovcov a križiackeho kostola, ktorý bol zničený v roku 1219. V blízkosti sa nachádza ruský pravoslávny Kostol Márie Magdalény s typickou zlatou cibuľovitou kupola|kupolou v štýle jaroslavianskych kostolov 17. storočia. Kostol Márie Magdalény vybudoval ruský cár Alexander III. na pamiatku svojej matky Márie Alexandrovny.

Pútnické miesto 
Getsemanská záhrada bola významným kresťanským pútnickým miestom raných kresťanských pútnikov. V roku 333 ju navštívil anonymný "Pútnik z Bordeaux", ktorého dielo  je najranejším cestopisom zanechanými kresťanským cestovateľom do Svätej zeme. V diele Eusebia z Kaisareie Onomasticon polohu Getsemanskej záhrady spomína "na úpätí Olivového vrchu" a dodáva, že "tu bola viera zvyčajne vyznávaná".

Odraz v umení 
Getsemanská záhrada

Literatúra 
 METZEGER, Bruce M; COOGAN, Michael D. The Oxford Companion to the Bible. Oxford : Oxford University Press, 1993. ISBN 0-19-504645-5.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Catholic Encyclopedia on Gethsemane
 Article on the history of the Russian monastery itself
 GEFSIMANIJA. In:

Zdroje 

Geografia Jeruzalema
Nový zákon
Biblické miesta
Železničná trať České Budějovice – Summerau

|}
Železničná trať České Budějovice – Horní Dvořiště – Summerau  (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 196) je jednokoľajová elektrifikovaná celoštátna trať, súčasť 4. koridoru. Trať vedie z Českých Budějovíc cez Rybník a Horní Dvořiště do Summerau v Rakúsku.

Dejiny 
Prevádzka na trati bola zahájená v roku 1827 ako konská železnica. V roku 1871 bola pôvodná trať čiastočne prestavaná na parostrojnú trať s normálnym rozchodom. Trať bola elektrizovaná v rokoch 2000 - 2001. V druhej polovici deväťdesiatych rokov začala optimalizácia trati (v pôvodnej stope) najprv úpravou staníc (predĺženie staničných koľají, zvýšenie počtu staničných koľají, nástupište, príprava na inštaláciu nového zabezpečovacieho zariadenia), nasledovaná optimalizáciou medzistaničných úsekov medzi štátnou hranicou a stanicou Omlenice a časti medzistaničného úseku Kamenný Újezd ​​ - Včelná (po zastávku Kamenný Újezd ​​zastávka). Zároveň s elektrizáciou bolo sprevádzkované nové zabezpečovacie zariadenie a spustené diaľkové riadenie trati z dispečerského stanoviska v Českých Budějoviciach. V rokoch 2008 a 2009 bola optimalizácia dokončená v zostávajúcich medzistaničných úsekoch. Táto optimalizácia už zahŕňala mierne zvýšenie traťovej rýchlosti.

Nadväzujúce trate

České Budějovice 
Trať 190 České Budějovice – Výhybna Nemanice – Dívčice – Číčenice – Protivín – Ražice – Strakonice – Horažďovice předměstí – Nepomuk – Nezvěstice – Plzeň hl. n.
Trať 194 České Budějovice – Odbočka Rožnov – Černý Kříž – Volary / Nové Údolí
Trať 199 (Gmünd NÖ ÖBB) České Velenice st. hr. – České Velenice – České Budějovice
Trať 220 České Budějovice – Výhybna Nemanice – Veselí nad Lužnicí – Tábor – Olbramovice – Benešov u Prahy

Rybník 
Trať 195 Rybník – Lipno nad Vltavou

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Na ZelPage.cz
 Informácie o optimalizácii trate v rokoch 2007-2009

České Budějovice - Summerau
Nora Ephronová

Nora Ephronová (* 19. máj 1941, New York, New York, USA – † 26. jún 2012, New York, New York, USA) bola americká novinárka, esejistka, filmová scenáristka, režisérka a producentka, ktorá sa preslávila svojimi scenármi romantických komédií za ktoré bola celkom trikrát nominovaná na cenu Americkej akadémie filmového umenia a vied Oscar.

Pochádzala z umeleckej rodiny, obaja jej rodičia, otec Henry Ephron a matka Phoebe Ephronová, boli scenáristi a dramatici. Scenáristike, žurnalistike a spisovateľskej činnosti sa venovali aj jej sestry Delia Ephronová a Hallie Ephronová.

Po štúdiách na Wellesley College pracovala ako novinárka a spisovateľka, prispievala celkom pravidelne do novín New York Post a časopisov Esquire, New York Times Magazine a New York Magazine.

Osobný život 
Bola celkom trikrát vydatá, jej prvým manželom bol dramatik, scenárista a humorista Dan Greenburg, druhým manželom novinár známy z aféry Watergate Carl Bernstein, tretím manželom bol scenárista Nicholas Pileggi. Zomrela vo veku 71 rokov na zápal pľúc, ktorý bol komplikáciou akútnej myeloidnej leukémie, ktorú jej lekári diagnostikovali v roku 2006.

Filmografia

Režia 
 2009 – Julie a Julia 
 2005 – Moja krásna čarodejnica 
 2000 – Šťastné čísla 
 2000 – Hanging Up 
 1998 – Láska cez internet
 1996 – Michael 
 1994 – Blázni a poloblázni
 1993 – Samotár v Seattli 
 1992 – To je môj život

Scenár 
 1983 – Silkwoodová (nominácia na Oscara)
 1986 – Heartburn
 1989 – Keď Harry stretol Sally (cena BAFTA a nominácia na Oscara a Zlatý glóbus)
 1989 – Cookie
 1990 – My Blue Heaven 
 1992 – To je môj život
 1993 – Samotár v Seattli (nominácia na cenu BAFTA a Oscara)
 1996 – Michael
 1998 – Láska cez Internet
 2000 – Zaveste, prosím
 2000 – Šťastné čísla
 2005 – Moja krásna čarodejnica
 2009 – Julie a Julia

Externé odkazy

Iné projekty

Externé odkazy

Zdroj 

Novinári USA
Filmové režisérky USA
Filmoví scenáristi USA
Filmoví producenti USA
Spisovatelia románov USA
Ženy v svetovej literatúre
Držitelia ceny BAFTA
Filmoví režiséri židovského pôvodu
Spisovatelia židovského pôvodu
Osobnosti USA židovského pôvodu
Osobnosti z New Yorku
Úmrtia na pneumóniu
Miss Slovensko

Miss Slovensko je najstaršia a najprestížnejšia národná súťaž krásy na Slovensku. Koná sa každoročne od roku 1993 a vyberá zástupkyňu krajiny na súťaž krásy Miss World.

Úradujúcou Miss Slovensko 2021 je Sophia Hrivňáková z Banskej Štiavnice.

Ročníky

Víťazky

Referencie

Externé odkazy
 Oficiálny partner Miss Slovensko 2017 – 12 finalistiek bude súťažiť o prestížny titul

Súťaže krásy
Up the Downstair

Up the Downstair je druhým štúdiovým albumom britskej progresívnej kapely Porcupine Tree, ktorý prvýkrát vyšiel 7. júna 1993. Pôvodne malo ísť o dvojalbum, ktorého druhou časťou mal byť song „Voyage 34“, ktorý vyšiel ako singel v roku 1992 spolu s časťou EP Staircase Infinities, ktorý sa na trh dostal v roku 1994.

Zoznam skladieb 
Autorom všetkých skladieb je Steven Wilson (okrem uvedených výnimiek).

Pôvodná verzia

Strana „A“ 
„What You Are Listening To“ – 0:58
„Synesthesia“ – 5:11
„Monuments Burn into Moments“ – 0:20
„Always Never" (Wilson, Alan Duffy) – 6:58
„Up the Downstair“ – 10:03

Strana „B“ 
„Not Beautiful Anymore“ – 3:26
„Siren“ – 0:52
„Small Fish" (Wilson, Duffy) – 2:43
„Burning Sky“ – 11:06
„Fadeaway" (Wilson, Duffy) – 6:19

Remastrovaná a remixovaná verzia z roku 2005 
Väčšina skladieb má v remastrovanej verzii odlišnú dĺžku.

Prvý disk - Up The Downstair
„What You Are Listening To“ – 0:57
„Synesthesia“ – 5:16
„Monuments Burn into Moments“ – 0:22
„Always Never" (Wilson, Duffy) – 7:00
„Up the Downstair“ – 10:14
„Not Beautiful Anymore“ – 3:25
„Siren“ – 0:57
„Small Fish" (Wilson, Duffy) – 2:42
„Burning Sky“ – 11:36
„Fadeaway" (Wilson, Duffy) – 6:19

Druhý disk - Staircase Infinities
„Cloud Zero“ – 4:40
„The Joke's on You" (Wilson, Duffy) – 4:17
„Navigator“ – 4:49
„Rainy Taxi“ – 6:50
„Yellow Hedgerow Dreamscape“ – 9:36

Výroba albumu 
Materiál nahral Steven Wilson s výnimkou:
Colin Edwin – basová gitara v skladbe „Always Never“
Richard Barbieri – elektornické nástroje v skladbe „Up the Downstair“
Suzanne J. Barbieri – vokály v skladbe „Up the Downstair“
Gavin Harrison – bicie nástroje (Disk 1 v edícii z roku 2005)

Externé odkazy 
Oficiálna stránka Porcupine Tree
Up the Downstair na Snapper Music

Referencie

Zdroj 

Albumy Porcupine Tree
Hudobné albumy z 1993
Joseph Warren Stilwell

Joseph Warren Stilwell (* 19. marec 1883, Palatka, Florida, USA – † 12. október 1946 San Francisco, Kalifornia) bol americký generál počas druhej svetovej vojny pôsobiaci na čínsko-barmsko-indickom bojisku.

Životopis 
Narodil sa v meste Palatka na Floride v rodine 8. generácie anglických prisťahovalcov.
 
V roku 1904 ukončil vojenskú akadémiu vo West Pointe a ako poručík slúžil v 12. pechotnom pluku na Filipínach, kde sa zúčastnil bojov proti povstalcom. Neskôr sa vrátil na West Point a vyučoval tam cudzie jazyky a pechotnú taktiku. Počas prvej svetovej vojny pôsobil v štábe amerického IV. zboru a zúčastnil sa plánovania ofenzívy pri St. Mihiel. Za svoju účasť na kampani vo Francúzsku bol vyznamenaný medailou D.S.M.
Po vojne zostal ako dôstojník Dohodových okupačných síl do roku 1919 v Nemecku. Následne odmietol návrat domov do USA a požiadal o preloženie do zahraničia. Bol vyslaný do Číny, kde pôsobil až do roku 1923. Následne sa vrátil do vlasti a navštevoval pechotnú školu vo Fort Benningu. V medzivojnovom období sa dostal do Číny celkovo trikrát a naučil sa plynule po čínsky. Po návrate do USA v roku 1939 bol povýšený do hodnosti brigádneho generála. Velil 2. pechotnej divízii a neskôr pomáhal vytvoriť 7. pechotnú divíziu vo Fort Ord v Kalifornii.

Po zapojení USA do vojny mal byť pôvodne vyslaný do Severnej Afriky, ale pre svoje znalosti cudzích jazykov bol odporučený ako vojenský poradca Čankajškových vojsk bojujúcich proti Japonsku. Dozeral na priebeh dodávok Lend-Lease pre Čínu. Bojisko v Juhovýchodnej Ázii bolo na rozdiel od iných bojísk rozdelené na dve samostatné spojenecké veliteľstvá, britským vojskám v Barme a Indii velil gróf Louis Mountbatten a nacionalistickým čínskym jednotkám v Číne velil Čankajšek. Čankajšek poveril Stilwella v marci 1942 velením čínskych jednotiek v Barme. Do Barmy dorazil s 1 divíziou. V máji však boli jeho jednotky z Barmy Japoncami vytlačené do indického Ásamu. Tu sa pustil do výcviku čínskych vojsk. V januári až februári 1943 sa Japoncom definitívne podarilo prerušiť barmskú cestu do Číny, čím bolo prerušené zásobovanie čínskych vojsk prísunmi a základe Lend-Lease. Stilwell preto navrhol pokračovať v zásobovaní Číny leteckým mostom cez Himaláje. Týmto mostom napokon boli Číňania zásobovaní až do znovuobnovenia pozemného spojenia. Koncom roku 1943 bol poverený funkciou zástupcu veliteľa vojsk v oblasti Juhovýchodnej Ázie Lorda Louisa Mountbattena. V roku 1944 bol po nezhodách s Čankajškom odvolaný z funkcie a vrátil sa do USA. Po návrate do vlasti bol vyznamenaný radom Legion of Merit a dubovými listami k D.S.M. Neskôr velil 10. divízii na Okinawe a bol prítomný pri podpise japonskej kapitulácie 2. septembra 1945 na palube USS Missouri. Po vojne bol členom zbrojnej rady. 

Zomrel na následky rakoviny žalúdka na jeseň 1946.

Iné projekty

Zdroje 
 
 Axelrod, A., Encyclopedia of World War II. Facts On File, Inc., New York, 2007, s. 769-770

Osobnosti USA druhej svetovej vojny
Generáli United States Army
Absolventi United States Military Academy
Vyučujúci na United States Military Academy
Úmrtia na rakovinu žalúdka
Osobnosti z Floridy
Babirátka

Babirátka je verejnosti voľne prístupná jaskyňa v doline Radotiná v CHKO Strážovské vrchy. Patrí medzi prírodné pamiatky Slovenska.

Nachádza sa v katastrálnom území obce Pružina v okreses Považská Bystrica v Trenčianskom kraji. Za prírodnú pamiatku bola vyhlásená v roku 1994 s novelizáciou v roku 2009.  Nachádza sa vo výške . Vchod do nej je v doline Radotiná (obec Pružina). Jej dĺžka je 19 m. Jej vznik sa pripisuje erózii a rozpúšťaniu vápencov podzemnými vodami pred 300 000 rokmi.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Babirátka, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 
 Info o jaskyni

Jaskyne na Slovensku
Prírodné pamiatky v Trenčianskom kraji
Chránené územia v okrese Považská Bystrica
Pružina (okres Považská Bystrica)
Eva Mária Uhríková

Eva Mária Uhríková (* 24. december 1955, Trenčín – † 22. december 2007, Bratislava) bola slovenská speváčka.

Zo života 
Jej neter speváčka Andrea Fischer Uhríková bola manželkou speváka Otta Weitera. Eva Mária Uhríková spievala v programoch: Repete, Šlágerparáda, Kaviareň Slávia a Senzi Senzus. Zomrela v Bratislave v Národnom onkologickom ústave na rakovinu. Piesne spievala taktiež po anglicky a nemecky.

Známe hity 
 Na slovíčko leto (A. Brezovský / D. Hevier)
 Nevrav zbohom (M. Jefremovič / E. Kliment)
 Zbohom mama (R. Siegel-G. Loose / K. Peteraj)
 Nie som dievča na týždeň (E. Kliment)

Diskografia 
 1973: Emil Frátrik - Pieseň mojej dcére / Eva Mária Uhríková - Zahraj mi Liszta - First Issue - Opus, 90 43 0236, SP 
 1974: Eva Mária Uhríková – Pár belasých dní / Karol Duchoň - Básnik a učeň - Opus, 90 43 0328, SP 
 1977: Věra Špinarová - Lúčenie / Eva Mária Uhríková - Motýlie pásmo - Opus, 91 43 0415, SP  (séria: Bratislavská lýra)
 2010: In memorian - Semeš recording s.r.o

Spolupráca na albumoch 
  1989: Vašo Patejdl – Mon amour  - Opus, LP , vokály 
  1990: Beáta Dubasová – Za dverami mojej izby - Opus, 9313 2244 , LP , vokály

Kompilácie 
 1974 Bratislavska lyra '74 - Opus, LP, B3. Postavím dom - Eva Mária Uhríková a Jiří Hromádka.
 1976 Internationales Schlagerfestival Dresden '76 - AMIGA, LP, B6-  Eva-Maria Uhrikova - Die Liebe ist ein Haus

Zdroje 
 Eva Mária Uhríková na osobnosti.sk
 Diskografia Evy Márie Uhríkovej na discogs.com

Referencie

Externé odkazy 
 Hitmix piesní Evy Márie Uhríkovej
 Speváčka Eva Mária Uhríková zomrela
 Mama tak veľmi chcela žiť!
 Fan stránky

Slovenské popové speváčky
Osobnosti z Trenčína
Česko-slovenská hokejová liga 1957/1958

Sezóna 1957/1958 bola 15. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy. Hrala sa pod názvom I. liga. Súťaž mala 12 účastníkov. Majstrom sa stalo družstvo Rudá hvězda Brno. Vypadli družstvá Motorlet Praha a Baník OKD Ostrava. Postúpili družstvá TJ Spartak GZ Královo Pole a TJ Spartak ZJŠ Brno.

Poradie

Najlepší strelci 
 Václav Pantůček (Rudá hvězda Brno) - 27 gólov
 Vladimír Zábrodský (Spartak LZ Plzeň) - 24 gólov
 Vlastimil Bubník (Rudá hvězda Brno) - 22 gólov
 Slavomír Bartoň (Rudá hvězda Brno) - 21 gólov
 Jiří Pokorný (Dynamo Pardubice) - 20 gólov
 František Schwach (Spartak LZ Plzeň) - 20 gólov
 Josef Seiler (Baník Chomutov) - 18 gólov
 Ján Starší (Slovan ÚNV Bratislava) - 18 gólov
 Vlastimil Hajšman (Slavoj České Budějovice) - 16 gólov
 Miloslav Charouzd (Spartak Praha Sokolovo) - 16 gólov

Káder majstra Rudá hvězda Brno
 Brankári: Vladimír Nadrchal • Jiří Kolouch • Zdeněk Trávníček
 Hráči: František Mašlaň • Jan Kasper • Bohuslav Sláma • Ladislav Olejník • Rudolf Potsch • Slavomír Bartoň • Bronislav Danda • Karel Šůna • František Vaněk • Bohumil Prošek • Jiří Zamastil • Vlastimil Bubník • Jaroslav Pavlů • Zdeněk Návrat • Rudolf Scheuer • Václav Pantůček • Karel Skopal • Vladimír Šubrt
 Tréneri: Vladimír Bouzek • Eduard Farda

Externé odkazy 
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 avlh.sweb.cz

Česko-slovenská hokejová liga
Ľadový hokej v 1957
Ľadový hokej v 1958
Helena Vrtichová

Helena Vrtichová (* 1. december 1952, Nové Mesto nad Váhom) je slovenská speváčka.

Zo života 
Dlhé roky pôsobila a spievala aj v Česku. Svoje piesne spieva a v zábavnej show Pesničky z kasína. Účinkovala v reláciách Repete a Kaviareň Slávia. Pracovala taktiež ako poštárka v Novom Meste nad Váhom.

Známe hity 
 „Diridonda“ - (Zdenko Runjić / Alexander Karšay)
 „Pražská holka“ - (Shelly Coburn / Eduard Krečmar)
 „Vlak rychlovlak“ - (Jaroslav Uhlíř / Karel Šíp)
 „Džínsy“ - (Peter Kliment / Adrián Swaton)
 „Sombréro už mám“ - (Peter Kliment / Adrián Swaton)
 „Pena"
 „Hry jary"

Diskografia 
 1971: Diridonda / Prázdny stôl - Opus 91 43 0449, SP 
 1971: Pražská holka / Jsem tvá múza - Supraphon 0 43 1149 h, SP
 1971: Nechci žít jak poustevník - Prší - Supraphon 0 43 1163 h, SP
 1972: Blíž a blíž - Jana Matysová, Helena Vrtichová, Jiří Štědroň (Plameny) / Džulija - (Jiří Štědroň) Plameny - Supraphon, SP
 1977: Hry jari - Helena Vrtichová / Pieseň z obloka - Marika Klesniaková, Bratislavská lýra 77 - Opus - 91 43 0442, SP 
 1978: Ja najradšej sa hrám / Siedmy pád - Opus 91 43 0464, SP
 1998: Diridonda - Semeš recording, CD 
 2001: Bez mena - Agentúra Swaton, CD
 2008: Helena Vrtichová: Retro - Semeš recording, CD
 2012: Diridonda - Československá Muzika, CD+DVD

Kompilácie 
 1971 Praha slaví 30. let - Supraphon, LP, 10. Vlak rychlovlak
 1972 12 pro mladý svět - Supraphon 1 13 1294, LP - 02. Povídej mi, povídej (Kolibaj sie, kolibaj)
 1980 Dvanásť do tucta - Diskotéka Opusu 7 - Opus 9113 1080, LP, A4. Dievča na víkend, B4. Neba belasý úsmev.

Referencie

Externé odkazy 
 Poštárka Diridonda
 Speváčke Helene Vrtichovej sa často stáva, že jej nevedia prísť na meno a volajú ju slečna Diridonda

Slovenské popové speváčky
Osobnosti z Nového Mesta nad Váhom
Einsteinova hádanka

Einsteinova hádanka alebo zebra je logická hádanka, o ktorej sa traduje, že ju vytvoril mladý Albert Einstein (údajne vyhlásil, že ju dokážu vyriešiť iba 2% ľudí). Niekedy sa za jeho autora považuje pre zmenu Lewis Carroll.

Zadanie

Fakty 
 Je 5 domov v 5 rozdielnych farbách.
 V každom dome žije osoba rozdielnej národnosti.
 Týchto 5 obyvateľov má nápoj, cigarety a zviera, ktoré uprednostňuje.
 Nikto nepije, nefajčí ani nechová to čo ostatní.

Tipy 
 Angličan žije v červenom dome.
 Švéd chová psy.
 Dán pije čaj.
 Zelený dom je hneď naľavo od bieleho.
 Obyvateľ zeleného domu pije kávu.
 Ten, kto fajčí cigarety Pall Mall, chová vtáky.
 Obyvateľ žltého domu fajčí cigarety Dunhill.
 Ten, kto žije v prostrednom dome, pije mlieko.
 Nór žije v prvom dome.
 Ten, kto fajčí cigarety Blends, žije vedľa chovateľa mačiek.
 Chovateľ koní žije vedľa toho, kto fajčí cigarety Dunhill.
 Ten, kto fajčí cigarety Blue Master, pije pivo.
 Nemec fajčí cigarety Prince.
 Nór žije vedľa modrého domu.
 Sused toho, kto fajčí cigarety Blends, pije vodu.

Otázka znie: Kto chová ryby?

Riešenie 

Ak nepatríte medzi tie 2% vyvolených, najlepšia možnosť je asi zapísať si riešenie do tabuľky:

Logické riešenie 
 V prvom dome žije Nór. (tip č. 9)
 Druhý dom je modrý, pretože je jediný vedľa domu Nóra. (typ č. 14) 
 Obyvateľ tretieho domu pije mlieko. (tip č. 8)
 Keďže je zelený dom naľavo od bieleho a jeho obyvateľ pije kávu, môže to byť jedine štvrtý dom a preto piaty dom bude biely. (tipy č. 4 a č. 5)
 Zatiaľ nepoznáme farbu prvého a tretieho domu. Vieme, že v prvom dome býva Nór, čiže Brit býva v treťom, prostrednom dome a pije mlieko. Ostáva žltý dom, ktorý je prvý a býva v ňom Nór. (tip č. 1)
 Nór fajčí Dunhill, pretože býva v žltom dome. (tip č. 7) Obyvateľ modrého domu chová kone, lebo je jediným susedom toho, kto fajčí Dunhill. (tip č. 11)
 Keďže Dán pije čaj, je jasné, že môže žiť iba v druhom alebo piatom dome. Ak by žil v piatom dome, Švéd by musel bývať v štvrtom dome a Nemec v druhom dome. Za týchto okolností by ten, čo fajčí Blue Master nemohol piť pivo. Takže Dán žije v druhom dome a pije čaj. (typy č. 2, 3, 12 a 13)
 Teraz je teda jasné že obyvateľ piateho domu fajčí Blue Master a pije pivo. (tip č.12)
 Taktiež je isté, že Nemec žije v štvrtom dome a fajčí Prince. (tip č. 13)
 Čiže Švéd žije v piatom dome a chová psy. (tip č. 2)
 Keďže ten čo fajčí Pall Mall chová vtáky, môže to byť iba Brit v prostrednom dome. (tip č. 6)
 Už je isté, že Dán fajčí Blend. Čiže Nór v prvom dome chová mačky a pije vodu. (tipy č.10 a 15)
 Takže ryby chová Nemec.

Externé odkazy 
  Web e-matematika
 Web Forum Matweb

Hádanky
Majstrovstvá Ázie vo futsale 2014

Majstrovstvá Ázie vo futsale 2014 boli v poradí 13. majstrovstvá Ázie vo futsale, ktoré organizuje Ázijská futbalová konfederácia (AFC). Konali sa v dňoch od 30. apríla do 10. mája 2014 v Hočiminovom Meste, vo Vietname, za účasti 16 tímov. Vietnam bol hostiteľom ázijského šampionátu druhýkrát, predtým organizoval turnaj v roku 2005, rovnako v Hočiminovom Meste. Dejiskami turnaja boli 2 arény: Phu Tho Stadium a Ton Duo Thang University Stadium. Titul obhájila , ktorá v penaltovom rozstrele zdolala finálového súpera z .

Kvalifikácia

Nasadenie do výkonnostných skupín 
Žrebovanie skupín, ktoré prebehlo 22. februára 2014, bolo rozlosované z nasledovných výkonnostných košov:

Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v aktuálnom medzinárodnom rebríčku k aprílu 2014.

Výsledky

Základní skupiny

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Skupina D

Play-off

Štvrťfinále

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Referencie

Externé odkazy 
 Majstrovstvá Ázie vo futsale na stránke AFC 
 Majstrovstvá Ázie 2014 na stránke futsalplanet.com 

Futsal v 2014
Majstrovstvá Ázie vo futsale
Futsal
Posledná večera

Posledná večera alebo Pánova večera je posledný pokrm, ktorý podľa kresťanského náboženstva, Ježiš zdieľal s jeho apoštolmi pred jeho ukrižovaním. Poslednú večeru si kresťania pripomínajú na Zelený štvrtok počas Veľkej noci. Okrem toho, Posledná večera poskytuje biblický základ pre eucharistiu, tiež známu aj ako Sväté prijímanie. 

Podľa synoptických evanjelií (Mt 26, 17-29, Mk 14, 17-26, L 22, 7-22) ktoré popisujú, že Posledná večera sa konala týždeň po Kristovom príchode do Jeruzalema. Ježiš rozdelil medzi svojich apoštolov chlieb a víno, ako telo a krv, ktoré sa za nás obetujú. Počas jedla Ježiš predpovedal zradu jedného z jeho prítomných apoštolov, takisto ako to, že do budúceho rána ho Peter trikrát zaprie. 

Evanjeliá taktiež rozprávajú o tom, ako Ježiš svojim apoštolom umýval nohy a dával im nové prikázanie „Aby ste sa milovali navzájom, ako som ja miloval vás“. Ďalej to pokračuje Kristovou rozlúčkou a modlitbou v Getsemanskej záhrade.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 České katolické biblické dílo 

Ježiš Kristus
Kristológia
Posledná večera
Kresťanské pojmy
Kresťanská ikonografia
Cirkevný zbor ECAV Klenovec

Cirkevný zbor Evanjelickej a. v. cirkvi Klenovec patrí do Rimavského seniorátu. Vznikol v roku 1614. Tvorí ho obec Klenovec (kostol z roku 1787). Bohoslužobnou rečou zboru je slovenčina. K 31. decembru 2013 zbor počítal 1399 členov.

Predsedníctvo zboru 
 Zborový farár: Mgr. Dušan German, administrátor seniorátu
 Zborový dozorca: Ján Ulický

Služby Božie 
10:00 a 14:00.

Referencie 

Klenovec
Cirkevný zbor ECAV Kokava nad Rimavicou

Cirkevný zbor Evanjelickej a. v. cirkvi Kokava nad Rimavicou patrí do Rimavského seniorátu. Vznikol v roku 1560. Tvorí ho obec Kokava nad Rimavicou (kostol z roku 1913) a diaspora Utekáč. Bohoslužobnou rečou zboru je slovenčina. K 31. decembru 2013 zbor počítal 378 členov.

Predsedníctvo zboru 
Námestný farár: Mgr. Vladimír Ticháň
Zborová dozorkyňa: Ing. Jaroslava Maceková

Služby Božie 
9:30

Referencie 

Kokava nad Rimavicou
Cirkevný zbor ECAV Rimavské Brezovo

Cirkevný zbor Evanjelickej a. v. cirkvi Rimavské Brezovo patrí do Rimavského seniorátu. Vznikol v 16. storočí. Tvoria ho obce Rimavské Brezovo (kostol zo 14. storočia), Likier (kostol z roku 1785) a Kyjatice (kostol zo 14. storočia). Bohoslužobnou rečou zboru je slovenčina. K 31. decembru 2013 zbor počítal 100 členov.

Kyjatice boli do roku 1954 samostatným zborom.

Predsedníctvo zboru 
Zborová farárka: ThDr. Janka Miháliková  
Zborová dozorkyňa: Eva Pačmárová

Služby Božie 
11:00 Rimavské Brezovo 1. a 3. nedeľa, 11:00 Likier 2. nedeľa v mesiaci, 11:00 Kyjatice 4x ročne

Referencie

Externé odkazy 
 Stránka CZ Rimavské Brezovo

Rimavské Brezovo
Cirkevný zbor ECAV Tisovec

Cirkevný zbor Evanjelickej a. v. cirkvi Tisovec patrí do Rimavského seniorátu. Vznikol v roku 1575. Tvorí ho mesto Tisovec (kostol z roku 1832). Bohoslužobnou rečou zboru je slovenčina. K 31. decembru 2012 zbor počítal 654 členov.

Predsedníctvo zboru 
 Zborový farár: zbor je administrovaný
 Zborový dozorca: Juraj Maťko

Služby Božie 
9:30

Referencie

Externé odkazy 
 Stránka CZ Tisovec

Tisovec
Chef-lieu

Chef-lieu (plurál Chefs-lieux) (slovensky zhruba vedúce miesto) je vo frankofónnych krajinách označenie pre mesto, v ktorom sídlia orgány príslušnej územnej samosprávy, alebo administratívne jednotky (hlavné mestá štátov sa takto s výnimkou Novej Kaledónie neoznačujú).

Belgicko 
Chef-lieu v Belgicku je sídlo každej z desiatich provincií a troch regiónov.

Francúzsko

Kontinentálne Francúzsko 
 Chef-lieu de région a chef-lieu de département je označenie miest so sídlom prefektúry, t.j. úradu štátnej správy departementu. V každom regióne je jeden z prefektov zástupcom regiónu aj departementu.
 Chef-lieu d'arrondissement je označenie miest podprefektúry, t.j. úradu štátnej správy obvodu.
 Chef-lieu de canton nie je sídlom úradu, pretože francúzske kantóny slúžia ako volebné obvody. Jedná sa vždy o najväčšiu obec v danom kantóne, ktorej z tejto pozície nevyplývajú žiadne povinnosti.
 Chef-lieu de commune je v podstate každá francúzska obec, ostatné sídla sa nazývajú osady (Hameau).

Zámorské spoločenstvo 
Chef-lieu de la collectivité je sídlo prefekta (Saint-Pierre a Miquelon, Mayotte, Guadeloupe, Svätý Martin a Svätý Bartolomej), hlavného komisára (Francúzska Polynézia), alebo vrchného správcu (Wallis a Futuna).

Nová Kaledónia 
 Chef-lieu de la Nouvelle-Calédonie je označenie mesta Nouméa, ktoré je hlavným mestom Novej Kaledónie.
 Chef-lieu provincial je označenie pre sídlo jednej z troch provincií
 Chef-lieu de commune je obdobný prípad ako u obcí vo Francúzsku.

Kanada 
Každé z 15 grófstiev, na ktoré sa člení kanadská provincia New Brunswick, má vlastného chef-lieu.

Libanon 
Chef-lieu je tu používaný pre označenie sídla guvernorátu, alebo okrsku.

Luxembursko 
Luxemburské veľkovojvodstvo sa delí na dva obvody, tri okresy, 12 kantónov a 118 obcí. Každá z týchto jednotiek má svoje chef-lieu.

Švajčiarsko 
Chef-lieu sa užíva pre sídlo švajčiarskeho kantónu. 16 z 26 kantónov sa delí na okresy a každý z týchto okresov má mesto nazývané chef-lieu de district.

Tunisko 
Chef-lieu sa užíva pre sídlo 24 guvernorátov, ktoré sa delia na delegácie. Ich sídla sa označujú ako chef-lieu de Délégation.

Zdroj 

Administratívne členenie Francúzska
Martin Michalko

Brigádny generál Ing. Martin Michalko (* 26. júl 1968, Bardejov) je slovenský vojenský generál.

V súčasnosti je zástupcom veliteľa Spoločného operačného veliteľstva OS SR, ktoré vzniklo v apríli 2021.

Život 
Po maturite v roku 1986 začal študovať Vojenskú vysokú školu vo Vyškove na Morave. Štúdium ukončil v roku 1990 v odbore veliteľsko-inžinierskom motostreleckom a zároveň bol ako vojak z povolania menovaný do hodnosti poručík. Následne začal pôsobiť v Trebišove  kde vykonával základné veliteľské funkcie v motostreleckom a mechanizovanom vojsku na stupni čata až prápor. Štábne funkcie zastával na veliteľstve brigády v Prešove a na veliteľstve Pozemných síl v Trenčíne. V roku 1999 ukončil účelový kurz ÚK-II, odbor veliteľsko-štábny, na Vojenskej akadémii v Liptovskom Mikuláši. V roku 1996 bol premiestnený do Michaloviec, kde zastával funkciu veliteľa mechanizovaného práporu. Od roku 2008 do roku 2010 pôsobil na veliteľstve 2. mechanizovanej brigády v Prešove a to vo funkcii náčelníka štábu. Náčelníkom odboru operácií na veliteľstve Pozemných síl v Trenčíne bol v období rokov 2010 až 2011. Od roku 2011 znova pôsobil na veliteľstve brigády v Prešove. V roku 2012 sa stal veliteľom 2. mechanizovanej brigády v Prešove. V rokoch 2015-2016 absolvoval postgraduálne štúdium na Armádnej vojnovej škole Spojených štátov (US Army War College), Carlisle, Pensylvania, USA. V roku 2018-2019 pôsobil ako veliteľ Strategického centra krízového manažmentu Generálneho štábu Ozbrojených síl SR.

20. septembra 2018 ho prezident SR Andrej Kiska vymenoval do prvej generálskej hodnosti, brigádny generál.

Od 9. júla 2020 bol veliteľom Pozemných síl ozbrojených síl SR. Vo funkcii nahradil generálmajora Jindřicha Jocha. Predtým od 1. júla 2019 pôsobil ako zástupca veliteľa Pozemných síl. K 1. októbru 2020 bol vymenovaný za veliteľa novovzniknutej zložky OS SR, Doktrinálneho centra a organizačného jadra pre vytvorenie Spoločného operačného veliteľstva. Zložka bude pripravovať vojenské doktríny a predpisy pre celé Ozbrojené sily a pripraví Spoločné operačné veliteľstvo pre domáce aj medzinárodné operácie.

Pôsobenie v zahraničných vojenských misiách 
Od februára 2006 do septembra 2006 pôsobil ako veliteľ ženijnej roty v rámci medzinárodnej operácie „Iracká sloboda“ v Iraku.

Miesta vojenského pôsobenia 
 Slovensko: Trebišov, Michalovce, Liptovský Mikuláš, Prešov, Trenčín  
 Česko: Vyškov na Morave

Vyznamenania 
Za službu v mierových pozorovateľských  misiách a ďalšie.

Referencie

Externé odkazy 
http://veps.mil.sk/46402/ Fotografia

Zdroje 
 http://veps.mil.sk/46402/ Životopis

Osobnosti z Bardejova
Slovenskí generáli
Príslušníci Ozbrojených síl Slovenskej republiky
Velitelia 2. mechanizovanej brigády
Velitelia Pozemných síl Slovenskej republiky
Tour de France 2014

Tour de France 2014 bol 101. ročník najslávnejších cyklistických pretekov sveta – Tour de France. Prvé tri etapy sa jazdili v Anglicku. Pretekári prechádzali cez viaceré významné a historické mestá, vrátane opevneného mesta York. Takzvaný Grand Départ sa konal 5. júna 2014 v meste Leeds a končil v kúpeľnom meste Harrogate. Poslednú, tretiu, etapu v Anglicku ukončili v Londýne. Mimo Francúzska a Anglicka navštívili cyklisti aj Belgicko a Španielsko.

Tímy 

Na štart nastúpilo všetkých 18 UCI Pro tímov, ktoré doplnili štyri kontinentálne tímy.

● kontinentálne tímy

Trať
Celkovo bolo naplánovaných 21 etáp s celkovou dĺžkou 3656 kilometrov. Na pretekárov čakalo 9 rovinatých, 5 kopcovitých a 6 horských etáp s 5 dojazdmi na vrcholoch. Aj tejto ročník sa rozrástol o mestá, kde sa Tour de France išlo po prvý raz v histórii: Leeds (štart 1. etapy), Harrogate (cieľ 1. etapy), York (štart 2. etapy), Sheffield (cieľ 2. etapy), Cambridge (štart 3. etapy), Ypres (cieľ 5. etapy), Oyonnax, (cieľ 11. etapy), Risoul (cieľ 14. etapy) a Maubourguet Pays du Val d’Adour (štart 19. etapy). Organizátori Tour de France boli pre nepriaznivé počasie nútení upraviť časť piatej etapy cyklistických pretekov.

Vedenie po etapách

Celkové poradie

Klasifikácia tímov

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka pretekov
 slovenská stránka o Tour de France
 Tour de France 2014 – etapy, profily trate

Tour de France
Cyklistika v 2014
2014 vo Francúzsku
2014 v Belgicku
2014 v Spojenom kráľovstve
2014 v Španielsku
Arthur Kane

Arthur Kane, rodným menom Arthur Harold Kane Jr (* 3. február 1949, New York, New York, USA – † 13. júl 2004, Los Angeles, Kalifornia) bol americký hudobník, najznámejší ako basgitarista skupiny New York Dolls.

Život 
Svoju kariéru začal ako člen skupiny Actress, v ktorej okrem neho pôsobili ešte Johnny Thunders, Rick Rivets a Billy Murcia. Neskôr spolu s Thundersom, Murciom, Davidom Johansenom a Sylvainom Sylvainom založil skupinu New York Dolls. Po rozpade skupiny v roku 1975 Kane hral napríklad so Sidom Viciousom a Blackie Lawlessom.

Roku 2004 bola obnovená skupina New York Dolls a v jej zostave bol aj Kane. V júli 2014 bol na vyšetrení v nemocnici s podozrením na pneumóniu. Lekári mu diagnostikovali leukémiu a Kane 13. júla 2014 vo veku päťdesiatpäť rokov zomrel. 

V roku 2006 bol o ňom natočený dokumentárny film New York Doll; tiež napísal autobiografiu nazvanú I, Doll.

Referencie

Externé odkazy 
 Arthur Kane na Find a Grave

Zdroj 

Rockoví basgitaristi USA
Rockoví gitaristi USA
Glam rockoví hudobníci
Osobnosti z New Yorku
The Greatest American

The Greatest American (Najväčší Američan) bola štvordielna americká televízna súťaž z roku 2005. Moderoval ju Matt Lauer. Formou SMS a volania z mobilného telefónu Američania vyberali 100 najväčších osobností svojej krajiny. Najviac hlasov prišlo z Kalifornie, Texasu a Floridy. Najprv bolo nominovaných 100 osobností, z tých potom diváci vybrali 25.

Víťazi 

 

Ronald Reagan – 24 % 
Abraham Lincoln – 23,5 %
Martin Luther King – 19,7 %
George Washington – 17,7 %
Benjamin Franklin – 14,9 %
George W. Bush 
Bill Clinton
Elvis Presley 
Oprah Winfreyová 
Franklin Delano Roosevelt
Billy Graham
Thomas Jefferson
Walt Disney 
Albert Einstein 
Thomas Alva Edison
John Fitzgerald Kennedy 
Bob Hope 
Bill Gates 
Eleanor Roosevelt 
Lance Armstrong 
Muhammad Ali  
Rosa Parksová 
Bratia Wrightovci 
Henry Ford 
Neil Armstrong

Ďalší nominovaní 
Maya Angelou
Susan Brownell Anthonyová
Lucille Ballová
Alexander Graham Bell
Barbara Bushová
George H. W. Bush
Laura Bushová
Andrew Carnegie
Johnny Carson
Jimmy Carter
George Washington Carver
Ray Charles
Cesar Chavez
Hillary Clintonová
Bill Cosby
Tom Cruise
Ellen DeGeneres
Frederick Douglass
Amelia Earhartová
Clint Eastwood
John Edwards
Dwight D. Eisenhower
Brett Favre
Mel Gibson
Rudy Giuliani
John Glenn
Alexander Hamilton
Tom Hanks
Hugh Hefner
Katharine Hepburnová
Howard Hughes
Michael Jackson
Steve Jobs
Lyndon B. Johnson
Michael Jordan
Helen Kellerová
Jacqueline Kennedyová Onassisová
Robert Kennedy
Rush Limbaugh
Charles Lindbergh
George Lucas
Madonna
Malcolm X
Phil McGraw
Marilyn Monroe
Michael Moore
Audie Murphy
Richard Nixon
Barack Obama
Jesse Owens
George S. Patton
Colin Powell
Christopher Reeve
Condoleezza Riceová
Jackie Robinson
Theodore Roosevelt
Babe Ruth
Carl Sagan
Jonas Salk
Arnold Schwarzenegger
Frank Sinatra
Joseph Smith
Steven Spielberg
James Stewart
Martha Stewartová
Nikola Tesla
Pat Tillman
Harry S. Truman
Donald Trump
Harriet Tubman
Mark Twain
Sam Walton
John Wayne
Tiger Woods
Chuck Yeager

Polemika 
Niekoľko osobností, ktoré sa umiestnili v prvej stovke, nie je rodenými Američanmi:
Albert Einstein bol nemecký Žid. Do Spojených štátov utiekol pred nacizmom.
Alexander Graham Bell žil do svojich 23 rokov vo Škótsku, potom emigroval do Kanady, kde je tiež pochovaný.
Tiež Andrew Carnegie sa narodil vo Škótsku.
Arnold Schwarzenegger sa narodil v Rakúsku, kde žil do svojich 21 rokov.
Nikola Tesla bol Srb, ktorý emigroval do Spojených štátov amerických vo veku 28 rokov.
Bob Hope sa narodil v Spojenom kráľovstve, v piatich rokoch emigroval a až v 17 sa stal občanom USA.

Pozri aj  
  Najväčší Slovák 
  Il più grande italiano di tutti i tempi
  Největší Čech 
  Unsere Besten 
  Suuret suomalaiset 
  Le Plus Grand Français de tous les temps
  100 Greatest Britons 
  El Español de la Historia 
  Great South Africans
  Imia Rossii

Zdroj 

Televízne súťaže USA
Jana III.

Jana III. (, * 16. november 1528, Saint-Germain-en-Laye, Francúzsko – † 9. jún 1572, Paríž) bola kráľovná Navarry, manželka Antoina de Bourbon, vojvodu z Vendôme (1518 – 1562) a matka francúzskeho kráľa Henricha IV. Upevnila nezávislosť Navarry od Francúzska. V roku 1567 zaviedla kalvinizmus. Bola duchovným a politickým vodcom francúzskych hugenotov a kľúčovou osobnosťou francúzskych reformačných vojen.

Detstvo a prvé manželstvo 
Narodila sa na francúzskom kráľovskom dvore na zámku v Saint-Germain-en-Laye. Bola dcéra Henricha II. a Margity Navarrskej, sestry francúzskeho kráľa Františka I.. Väčšinu svojho detstva strávila v Normandii oddelená od svojich rodičov. Vychovávaná pestúnkami a opatrovníkmi získala znamenité vzdelanie pod vplyvom humanistu Nicolasa Bourbona. Bola popisovaná ako povrchná a veľmi temperamentná princezná, v ranom veku s tendenciou byť tvrdohlavá a nepoddajná.

V roku 1541, keď mala 12 rokov, ju jej strýko František I. prinútil k sobášu s vojvodom Wilhelmom von Kleve, bratom štvrtej manželky anglického kráľa Henricha VIII. Anny Klévskej. S týmto manželstvom nesúhlasila, hoci ju fyzicky trestali kvôli tvrdohlavosti prijať toto politické manželstvo, jej vôľa zlomená nebola, a tak ju musel v deň svadby odniesť k oltáru konstábl Francúzska Anne de Montmorency. Manželstvo však nebolo naplnené v manželskej posteli, a tak bolo z politických dôvodov o štyri roky neskôr anulované. Hoci mohlo byť okamžite dohodnuté nové manželstvo, bola zverená do starostlivosti strýka Františka I.

Druhé manželstvo 
Po smrti kráľa Františka I. v roku 1547 a korunovácii Henricha II. Francúzskeho za kráľa, sa vydala za Antona Bourbonského, vojvodu z Vendôme. Svadba sa konala v Moulins 20. októbra 1548. Manželstvo bolo uzavreté kvôli zlúčeniu majetkov na severe a juhu Francúzska.

Deti 
 Henri (* 21. september 1551 – † 20. august 1553)
 Henrich IV. (* 14. december 1553 – † 10. máj 1610) ∞
 1/ 1572 princezná Margaréta Valois, dcéra Henricha II. a Kataríny Medicejskej (* 1553 – † 1615), anulované 1599 
 2/ 1600 princezná Mária Medicejská, dcéra toskánskeho veľkovojvodu Františka I. Medici a Jany Habsburskej (* 1575 – † 1642)
 Louis-Charles (* 19. február 1555 – † 13. február 1557)
 Madeleine (* 12. apríl 1557 – † 25. apríl 1557)
 Catherine (* 7. február 1558 – † 13. február 1604) ∞ 1599 lotrinský vojvoda Henrich II. (* 1563 – † 1624)

Referencie

Externé odkazy 
 Biographie sur le site de la Société internationale pour l'étude des femmes de l'Ancien Régime (SIEFAR)
 Courte biographie sur le site du Musée virtuel du protestantisme français
 Traduction du Nouveau Testament en basque Par Jean de Liçarrague
 Musée Jeanne-d'Albret

Zdroj 

Kráľovné (panovníčky)
Vládcovia Navarry
Albretovci
Alternatívna kultúra

Alternatívna kultúra je typ kultúry, ktorá existuje mimo dominantnej alebo populárnej kultúry. Je súčasťou subkultúry alebo subkultúr. Pojem alternatívna kultúra vznikol ako pojem pre špecializovanú a bližšie nezadefinovanú vrstvu kultúry, ktorá sa vymedzuje voči masovej kultúre a komercionalizácii. Podľa E. Mistríka ide o "vhodnejší pojem" pred kontrakultúrou a subkultúrou: "obrat proti niečomu, alternatíva niečoho - je v ňom aj tvorivý prvok,prínos, a je v ňom aj súvislosť s inou, pravdepodobne s dominantnou kultúrou."

V súčasnosti ju pomerne často nahrádza pojem nezávislá kultúra v kontexte snahy odpútať sa od establišmentu alebo autenticky reflektovať realitu prostredníctvom umenia. Stojí v protiklade ku konzervativizmu a neoliberalizmu.

Medzi kritéria rozlíšenia alternatívnych kultúr patrí kritérium sociálnej vrstvy, majetkové kritérium psychologické, hodnotové, civilizačné, generačné a hlavne spôsob vzniku.

O skutočnej svojbytnej alternatívnej kultúre je možné hovoriť až vtedy, ak má svoju vlastnú ideológiu, vyjadrovacie prostriedky, módu a symboly, svojbytný životný štýl a svetonázor.

Vo vzťahu medzi dominantnou kultúrou a alternatívnou kultúrou môže prísť ku konfliktu, marginalizácii, asimilácii a infiltrácii. 

Vo vzťahu medzi alternatívnou kultúrou a dominantnou vzniká konflikt, ironizácia a sarkazmus, politický boj, pouličný boj, problematizácia, ponuka nových ideí, ľahostajnosť alebo tolerantné prijatie.

Niektoré centrá alternatívnej kultúry na Slovensko 
 Stanica Žilina-Zariečie
 Kasárne Kulturpark Košice
 Klub Lúč
 Tranzit
 13 kubíkov
 Štúdio 12
 Dom fotografie
 Štokovec
 Divadlo Potôň
 Banská stanica
 Rádio Bunker
 A4 - nultý priestor
 Bateliér
 Záhrada - Centrum nezávislej kultúry 
 KC Dunaj
 Art Club v Trnave
 Nástupište 1-12 
 Bunka pre súčasnú kultúru

Referencie

Literatúra 
MISTRÍK, E. 1998. Dominanta a alternatíva. In : Súčasné subkultúry mládeže. Bratislava: Slovenská sociologická spoločnosť pri SAV, 1998. 69 s. ISBN 80-85447-08-8

Sociológia
Kulturológia
Kultúra
Četnické letecké hliadky

Četnické leteckej hliadky alebo Četnické letecké hlídky (ČLH) bol názov prvého leteckého policajného útvaru, ktorý existoval v rokoch 1935 až 1939 na území Česko-Slovenska. Útvar zanikol v roku 1939 s príchodom druhej svetovej vojny, po vojne bol obnovený pod názvom Bezpečnostné letectvo.

Dejiny 

Branný bezpečnostný výbor poslaneckej snemovne rozhodol 12. júna 1935 o zriadení Československej leteckej polície (ČSLP). Československá letecká polícia mala organizačne spadať pod štátnu políciu a jej právomoci mali zahŕňať celé územie štátu, teda ako mestá, tak aj vidiecke oblasti. Štátna polícia v 30. rokoch plnila svoje úlohy iba v štatutárnych mestách a na vidieku pôsobilo četníctvo, ktoré sa svojím charakterom podobalo skôr vojenským útvarom. Vo väčšine európskych krajín letecká polícia neexistovala, iba vo Spojenom kráľovstve, Francúzsku a Nemecku. Ministerstvo vnútra rozhodlo nakoniec o zriadení četnických leteckých hliadok, ktoré spadali organizačne pod žandárstvo. Zaradenie leteckej polície pod žandárstvo bolo finančne menej nákladné. K 1. júlu 1935 bolo zriadených päť četníckych hliadok, a to v Chebe, Ruzodole I pri Liberci, Hradci Králové, Dolnom Benešove a v Bratislave. Četnické letecké hliadky mali vlastných pilotov, telegrafistov, vodičov a kancelárskych pomocníkov. Do roku 1939 malo byť zriadených celkom 15 četnických leteckých hliadok. Do vyhlásenia všeobecnej mobilizácie v septembri 1938 sa stihlo vybudovať iba 11 četnických hliadok, ktorých činnosť bola pozastavená do prijatia Mníchovskej dohody. Po obsadení československého pohraničia v roku 1938 došlo k presunu četnických hliadok, ktoré novo slúžili v Prahe, Brne, Českých Budějoviciach a Klatovoch. Niektoré žandárske hliadky boli presunuté na „dočasné“ stanovište do Prahy, Milovic, Vysokého Mýta a Nemeckého Brodu. Výhľadovo mali vzniknúť ďalšie pôsobiská četnických leteckých hliadok, k tomu ale už nedošlo. Medzi hlavné úlohy četnických leteckých hliadok patrilo chrániť zvrchovanosť česko-slovenského vzdušného priestoru, spolupráca s pozemnými jednotkami, dozor nad dodržiavaním leteckých predpisov, pomoc pri živelných pohromách a leteckých nehodách, hlásna služba v pohraničných oblastiach a ďalšie činnosti.

Lietadlá 
U četnických leteckých hliadok slúžili spočiatku lietadlá Aero AP-32 a Škoda D-1, ktoré boli zapožičané od vojenského letectva. Tieto lietadlá však boli málo výkonné a nedokázali vyvinúť dostatočnú rýchlosť, preto vedenie četnických leteckých hliadok objednalo šesť strojov Letov Š-528 a dvanásť lietadiel Beneš Mráz Be-51B. Neskôr slúžili aj lietadlá Avia B-534. Lietadlá Letov Š-528 boli neskôr vymenené za menej výkonné stroje Letov Š-328. Príležitostne u četnických leteckých hliadok lietali tiež civilné alebo vojenské lietadlá Beneš Mráz Be-50, Beneš Mráz Be-550, Aero A-100, Aero A-211 alebo Praga E-39.

Referencie

Pozri aj 
 Letecká služba Policie ČR
 Letecká záchranná služba v Česku

Externé odkazy 
 Četnické letecké hlídky na panzernet.net
 Četnické letecké hlídky aneb Ochrana státní hranice za první republiky

Zdroj 

Letectvo v Česko-Slovensku
Polícia v Česko-Slovensku
Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale mužov 2014

Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale mužov 2014 boli v poradí 11. Majstrovstvá Európy UEFS vo futsale AMF, ktoré organizuje Európska futsalová únia (UEFS). Konali sa od 19.24. mája 2014 v Prahe a Jilemnici, v Česku, za účasti 9 tímov. Jediným nováčikom turnaja bolo družstvo Baskicka. Česko organizovalo mužský európsky šampionát prvýkrát, ale predtým už organizovalo ženské šampionáty v rokoch 2007 a 2011. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: Sportovní hala Slavia a Sportovní hala Jilemnice. Svoj druhý titul získali hráčo Bieloruska, ktorí vo finále zvíťazili nad obhajcom titulu spred dvoch rokovBelgickom. 

Najlepším strelcom sa stal Rus Afgan Rachmanov, ktorý vsietil 8 gólov. Za najlepšieho hráča bol zvolený Belgičan Mustapha Aabassi a najlepším brankárom sa stal Slovák Mário Vozár.

Česko získalo právo organizovať podujatie 14. apríla 2013 na zasadnutí výkonného výboru UEFS v Barcelone.

Účastníci

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

Skupina C

Play off

Štvrťfinále

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie tímov

Referencie

Externé odkazy 
 ME 2014 na oficiálnej stránke Českej federácie sálového fotbalu /
 ME 2014 na stránke UEFS /
 ME 2014 na stránke Európskej futsalovej únie 

Futsal v 2014
Muži
Futsal
Mačiansky presyp

Mačiansky presyp je prírodná pamiatka od roku 1983, významná zložka prírodného prostredia okresu Galanta. Svojím biologickým, klimatickým a hygienickým významom, veľkou dendrologickou, biologickou, estetickou a kultúrno - spoločenskou hodnotou významne prispieva k zvýšeniu pestrosti pozmenenej krajiny okresu. Na pieskovom presype sa vyskytuje piesok a teplomilná vegetácia (napr. vzácna púpava - Taraxacum serotinum) a živočíšstvo.

Výmera chráneného územia je 12 772 m². Chránené územie je jedným z posledných, pomerne dobre zachovalých, pieskových presypov v okrese Galanta. Je to vhodná lokalita pre výskyt taxónov psamofilnej i xerotermnej flóry a fauny. Chránené územie je ekostabilizačným prvkom v poľnohospodárskej krajine Podunajskej nížiny a nachádza sa v katastrálnom území Malá Mača.

Referencie

Externé odkazy 
 Prírodná pamiatka Mačiansky presyp – Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR

Prírodné pamiatky v Trnavskom kraji
Chránené územia v okrese Galanta
Martin Husovský

Martin Husovský (* 10. november 1984, Prešov) je slovenský spevák, klávesista, skladateľ. Známy je z pôsobenia v prešovskej skupine Komajota.

Život 
Aktuálne študuje masmediálnu komunikáciu na filozofickej fakulte v Prešove. Od roku 2005 pôsobí ako spevák a klávesák v skupine Komajota. Žije v Prešove s manželkou Veronikou ktorá je herečka a speváčka.

Kariéra 
Začínal v hudobnej skupine Nuda ako klávesák. Po rozchode so skupinou v roku 2005 vstúpil do skupiny Raindawn, avšak po čase túto skupinu odpustil a založil spolu s bubeníkom Stanislavom Čorejom skupinu Komajota. V roku 2006 sa aj so skupinou zúčastnil súťaže US Steel Talent Night, kde sa umiestnili na druhom mieste. Do pozornosti sa dostali najmä albumom Časopriestor a hudobným videoklipom ku skladbe „Ráno v novinách“.

V roku 2007 skupina získala Slávika v kategórii Objav roka. Skupina dosahovala úspech na Slovensku aj v Česku.

Diskografia

So skupinou Komajota 
 Časopriestor (2007) 
 Bludisko (2008)
 Kolobeh (2010)
 Druhé Slnko (2015)
 Priame Prenosy (2016)

So skupinou Nuda 
 Ty si svetlom v tme - Hope Records/Forza Music, CD (2005)

Iné 
 Uspávanky - Katarína Koščová, Martin Husovský, Veronika Husovská - Slnkorecords, CD (2009) 
 2006 Real Time Live 2006 - S2G Band - Studio LUX, CD, (produkcia albumu)

Referencie

Externé odkazy 
 Rozhovor s Martinom Husovským (Komajota)

Komajota
Slovenskí popoví speváci
Slovenskí popoví klávesisti
Slovenskí rockoví speváci
Slovenskí rockoví klávesisti
Slovenskí skladatelia modernej hudby
Osobnosti z Prešova