joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Akromegália

Akromegália je hormonálna porucha, ktorá sa prejavuje nadmernou produkciou rastového hormónu somatotropínu v hypofýze, ktorý neutícha ani v období dospelosti. Predstavuje zväčšenie koncových častí tela, ale aj vnútorných orgánov, čo nepriaznivo ovplyvňuje celý organizmus a môže byť príčinou vážnych komplikácií. Najčastejšou príčinou je nádor hypofýzy, ojedinele ju však spôsobuje aj tumor pankreasu alebo pľúc. Nenápadné začiatky a pomalé postupovanie choroby spôsobuje jej neskoré odhalenie. Zvyčajne postihuje dospelých v strednom veku a môže spôsobiť vážne zdravotné problémy, ba až predčasnú smrť.

Nie je to dedičná choroba, ani geneticky podmienená. Vinníkom je spontánna mutácia po pôrode. Je tak možné, že jeden z dvojice jednovaječných dvojčiat bude trpieť na akromegáliu, kým druhý nie.

Klasifikácia 
 E22.0: Akromegália a pituitárny gigantizmus
 artropatia spojená s akromegáliou† (M14.5*)
 zvýšená sekrécia hormónu z endokrinného pankreasu, ktorý uvoľňuje rastový hormón (E16.8)

Príznaky 
 napuchnutie tkaniva dlaní a chodidiel (skoré štádium)
 zväčšovanie veľkosti sánky, hornej časti lebky, dlaní a chodidiel
 artritída
 zväčšovanie medzier medzi zubami
 zlyhanie srdca.
 bolesť hlavy
 cukrovka
 porucha zorného poľa, dvojité videnie
 nadmerné potenie
 chrapot, chrapľavosť
 poruchy menštruácie žien, strata libida a potencie u mužov
 poruchy spánku
 svalová slabosť, únava
 syndróm karpálneho tunela na rukách
 bolesť a obmedzená hybnosť kĺbov
 porucha citlivosti a pocit pálenia, rezania, bodania kože

Diagnóza 
 anaméza
 fyzikálne vyšetrenie (veľké ruky, nohy, predĺžená tvár, ďasná, problémy s veľkým jazykom, vysoké čelo, tmavšia koža v podpaží, široko vzdialené zuby, zmeny pigmentácie kože, nadmerný rast vlasov u žien, vysoký krvný tlak, osteoporóza, zhrubnuté pery, ...)
 laboratórna diagnostika – zvýšená hladina rastového hormónu, cukrovka, zvýšený prolaktín, fosfor, pečeňové testy, znížená hladina voľného tyroxínu
 zobrazovacie metódy – MR podmozgovej žľazy – hypofýzy

Liečba 
 chirurgická liečba – odstránenie nádoru
 rádioterapia – liečba ožarovaním, ako doplňujúca liečba k chirurgickej
 lieky (bromokriptín, octreotid) pomáhajú znížiť hladinu rastového hormónu

Známi ľudia s akromegáliou 
Je pravdepodobné, že akromegáliou trpel egyptský faraón Achnaton. Ďalšími sú najvyšší človek všetkých čias, Robert Wadlow. Jeden z najznámejších ľudí, ktorý trpel akromegáliou bol profesionálny wrestler André the Giant.

Choroby hypofýzy
Choroby žliaz s vnútornou sekréciou
Hájsky potok (prítok Turne)

Hájsky potok je potok v Slovenskom krase, v západnej časti okresu Košice-okolie. Je to ľavostranný prítok Turne, má dĺžka 12 km a je tokom VI. rádu.

Pramení na rozhraní Slovenského krasu a Volovských vrchov (podcelok Pipitka), pod Hačavským sedlom (814 m n. m.) na juhozápadnom svahu Jelenieho vrchu (947,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 730 m n. m. Vytvára kaňonovitú Hájsku dolinu a oddeľuje podcelky Zádielská planina na západe a Jasovská planina na východe.

Od prameňa steká k obci Hačava, ktorú preteká juhovýchodným smerom. Za obcou sa hlboko zarezáva do krasovej planiny, stupňuje svoj spád a tečie na juh cez hlbokú krasovú tiesňavu - Hájsku dolinu. Preteká perejami v hrubých sedimentovaných vrstvách travertínu, na oboch brehoch míňa niekoľko jaskýň. V oblasti Čertovho mosta má tiesňava najdivokejší ráz (šírka len 10 metrov a až 100 metrov vysoké skalné steny), vzápätí vytvára sústavu 9 vodopádov na travertínových hrádzach, pod názvom Vodopády Hlboký jarok, dosahujúcich výšku od 1,2 až po 6,6 metrov.

Tiesňavu opúšťa pred obcou Háj, zároveň vstupuje do východného výbežku Košickej kotliny. Preteká obcou a stáča sa na juhovýchod, oblúkom obteká Turniansky hradný vrch z východu a následne preteká obcou Turňa nad Bodvou, avšak už južným smerom. Za obcou vytvára výraznú zákrutu, sprava priberá rameno Chotárneho potoka (tzv. Zádielský náhon) a ďalej tečie rozšíreným korytom. Ešte raz sa výraznejšie stáča na juhozápad a južne od Turne nad Bodvou ústi do v nadmorskej výške cca 172 m n. m. Turne.

Potoky na Slovensku
Povodie Bodvy
Vodné toky v Slovenskom krase
Vodné toky v Košickej kotline
Vodné toky v okrese Košice-okolie
Spánok

Spánok je pravidelný stav odpočinku, pozorovaný u všetkých druhov cicavcov, vtákov a rýb.

Je charakterizovaný spomalením rytmu dýchania, tepu srdca, nižšou citlivosťou na vonkajšie podnety, zvýšenou mierou anabolizmu (syntéza bunkových štruktúr) a zníženou mierou katabolizmu (zánik bunkových štruktúr). Na rozdiel od bezvedomia, spánok sa považuje len za alterovaný stav vedomia a z veľkej miery ho ovplyvňujú hormóny, ako napr. melatonín. 

Spánok zabezpečuje regeneráciu organizmu a jeho nedostatok môže spôsobiť celý rad zdravotných komplikácií.

Rozlišuje sa:
ortodoxný spánok (spánok NREM)
paradoxný spánok (spánok REM)

Štúdium spánku 

Na štúdium spánku a jeho priebeh sa používajú hlavne tri prístroje:
 elektroencefalograf (EEG) – prístroj na zaznamenávanie elektrickej aktivity mozgových buniek
 elektrookulograf (EOG) – prístroj na zaznamenávanie pohybov očí
 elektromyograf (EMG) – prístroj na zaznamenávanie elektrickej aktivity svalov.
Pomocou týchto prístrojov môžeme spoľahlivo rozoznávať stav bdelosti a stav spánku.

Poruchy spánku 
 nespavosť (insomnia)
 spavosť (hypersomnia)
 narkolepsia
 somnambulizmus
 bruxizmus

Iné projekty 

 
Medicína
Biológia
Chotárny potok (prítok Turne, Zádiel)

Chotárny potok je vodný tok v Slovenskom krase, ľavostranný prítok Turne, dĺžka . Niekedy sa označuje neštandardizovanými názvami Blatný potok alebo aj Blatnica.

Pramení na rozhraní Slovenského krasu a Volovských vrchov (podcelok Pipitka), pod Hajdúchovym vrchom (), v nadmorskej výške cca  Oddeľuje dve planiny Slovenského krasu – Horný vrch na západe a Zádielska planina na východe.

V hornej časti preteká Blatnickou dolinou východným smerom, sprava priberá krátky prítok spod Matesovej skaly () a oblúkom sa stáča na juhovýchod. Preteká krasovou oblasťou dolnej časti Blatnickej doliny, sprava priberá Šajbový potok a prerezáva sa masívom v oblasti Havranej skaly () do Zádielskej doliny.

Tu utvára hlboko zarezanú kaňonovitú dolinu s viacerými jaskyňami a skalnými útvarmi. Z pravej strany priberá Baksovský potok a postupne sa stáča viac na juh, na ľavom brehu oddeľuje skupinu tzv. Krkavčích skál. 

Vteká do Turnianskej kotliny, preteká obcou Zádiel, následne cez Dvorníky, kde vytvára dve ramená, pričom hlavné pokračuje na juh, vytvára ostrú zákrutu a pod Dlhým vrchom () ústi do Turne. Druhé rameno (Zádielský náhon) pokračuje oblúkom na východ, napája Turniansky rybník, preteká okrajom obce Turňa nad Bodvou a v jej blízkosti ústi do Hájskeho potoka.

Potoky na Slovensku
Povodie Bodvy
Vodné toky v Slovenskom krase
Vodné toky v okrese Košice-okolie
Kľak (prítok Hrona)

Kľak alebo Kľakovský potok je vodný tok na Strednom Pohroní, na území okresu Žarnovica. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou , je tokom III. rádu.

Priebeh toku 
Pramení v pohorí Vtáčnik, pod hlavným hrebeňom, v podcelku Nízky Vtáčnik, v časti Vígľaš, na juhovýchodnom úpätí Zadného Kľaku (), v nadmorskej výške okolo  Spočiatku tečie juhovýchodným smerom cez Boháčovu dolinu a vstupuje do malej odlesnenej Ostrogrúnskej kotliny. Preteká obcou Kľak, za ňou priberá sprava Vicianov potok, následne pravostranný Mackov potok a ľavostranný Megov potok. Ďalej preteká obcou Ostrý Grúň a mení smer toku na juh. Opúšťa kotlinu, opäť preteká zalesneným územím, zľava priberá Pokutský potok a vstupuje do Župkovskej brázdy. Tu rozširuje svoje koryto, preteká obcou Hrabičov, na území ktorej priberá štyri prítoky a pokračuje kopaničiarskym územím obce Župkov. Pri Dolnom Župkove priberá z pravej strany Župkovský potok a postupne sa stáča na juhovýchod až východ. Následne priberá sprava Píľanský potok, preteká cez Horné Hámre, priberá prítok z doliny Zbojno zľava a vteká do katastrálneho územia mesta Žarnovica. Preteká okrajom časti Žarnovická Huta a následne aj mestom Žarnovica. Vstupuje do južného výbežku Žiarskej kotliny, do časti Žarnovické podolie, tečie centrom mesta, stáča sa na východ a za mestom ústi v nadmorskej výške  do Hrona.

Referencie 

Rieky na Slovensku
Povodie Hrona
Vodné toky v okrese Žarnovica
Milan Hruška

Milan Hruška (* 26. apríl 1985, Topoľčany) je slovenský hokejový obranca, výrazne defenzívny typ.

Klubový hokej 

S hokejom začínal vo VTJ Topoľčany, jeho hráčskymi vzormi boli Darius Kasparaitis a Ľubomír Višňovský. Ročník 2003/04 odohral v zámorskej juniorskej súťaži QMJHL za klub Prince Edward Island Rocket. V ďalšej sezóne hral za Topoľčany v juniorskej extralige a 1. SHL. 

Od ročníka 2005/06 pôsobil v slovenskej extralige – prvý odohral v klube HK Dynamax Nitra. V úvode nasledujúceho ho angažoval HC Slovan Bratislava, mužstvo získalo majstrovský titul po finálovom víťazstve nad Duklou Trenčín 4:0 na zápasy. V ďalšej sezóne tento úspech obhájilo, keď porazilo HC Košice 4:3 na zápasy. V ročníku 2008/09 vypadlo v semifinále s HK 36 Skalica. Na začiatku nasledujúcej sezóny Hruška prestúpil do Dukly Trenčín.

Ročník 2011/12 začal v Nitre, v jej priebehu ho angažovalo české extraligové mužstvo HC Kometa Brno. Klub sa prebojoval do finále extraligy, v ktorom prehral s HC Pardubice. V ďalšej sezóne však hral baráž o záchranu. Väčšinu ročníka 2013/14 odohral na hosťovaní, v prvoligovom klube SK Horácka Slavia Třebíč a extraligovom HC Vítkovice.

Klubová štatistika

Reprezentácia 

Reprezentoval na MS do 18 rokov v roku 2003, kde Slovensko získalo striebornú medailu, ako aj na MS do 20 rokov v rokoch 2004 a 2005.

Zúčastnil sa Nemeckého pohára 2012, keď nahradil zraneného Tomáša Slováka.
 Spolu v seniorskej slovenskej reprezentácii odohral 11 zápasov, strelil 1 gól.

Štatistika na významných podujatiach 

(štatistické údaje v článku sú z 18. augusta 2014)

Externé odkazy

Poznámky a referencie 

Slovenskí hokejisti
Slovenskí hokejoví obrancovia
Hráči HC Topoľčany
Hráči HK Ružinov
Hráči HK Levice
Hráči HK Nitra
Hráči HC Slovan Bratislava
Hráči Dukly Trenčín
Hráči Kometa Brno
Hráči HC Vítkovice
Osobnosti z Topoľčian
Viliam Čacho

Viliam Čacho (* 11. december 1977) je slovenský hokejový útočník.

Klubový hokej 
S extraligovým hokejom začínal v Banskej Bystrici v ročníku 1998/99. Neskôr hrával v MHC Martin a MsHK Žilina, od sezóny 2004/05 do sezóny 2006/07pôsobil v HK Dynamax Nitra, kedy prestúpil do Dukly Trenčín. V sezóne 2007/08 sa stal štvrtým najproduktívnejším hráčom mužstva. Oblieka dres s číslom 48. V sezóne  2008/09 nebol klub s jeho výsledkami spokojný a v januári ho uvoľnil do MsHK Garmin Žilina.

Štatistiky  

(klubové štatistiky sú z 19. marca 2009)

Rodinný život 
Viliam Čacho je ženatý a má dve deti.

Referencie

Externé odkazy 
 
 

Narodenia v 1977
Slovenskí hokejisti
Slovenskí hokejoví útočníci
Monsignor

Monsignor alebo monsignore (skr. Mons. alebo staršie Msgr.) je čestný titul katolíckych cirkevných hodnostárov. Udeľuje ho Apoštolská stolica.

Nositeľmi sú (2003): pápežský protonotár, domáci prelát, pápežský komorník a generálny vikár.

Titul vyjadroval, že „osoba takto vyznamená patrí akoby k domácim priateľom pápežského dvora“.

Poznámky

Referencie

Externé odkazy 
 Pápež obmedzil používanie titulu monsignor

Cirkevné tituly
Metropolita

Metropolita alebo metropolitný biskup (z gr. μητροπολίτης) je dnes:
 V (západnej) rímskokatolíckej cirkvi biskup sídliaci v hlavnom sídle (metropole) cirkevnej provincie skladajúcej sa z viacerých diecéz; de facto je to spravidla arcibiskup spravujúci takúto provinciu (metropolitný arcibiskup). Jurisdikcia či diecéza metropolitu sa nazýva metropolia. V rímskokatolíckej cirkvi je od 6. storočia každý metropolita arcibiskupom; nie však každý arcibiskup metropolitom, pretože pápež môže titul arcibiskup udeliť aj biskupom, ktorí nie sú metropolitmi (tzv. titulárny arcibiskup).
 Vo (východnej) pravoslávnej a katolíckej cirkvi má titul rôzny význam. Napríklad v ruskej pravoslávnej cirkvi ide spravidla o titul vyšší ako arcibiskup. Naopak, v gréckej pravoslávnej cirkvi má každý biskup titul metropolita, zatiaľ čo na čele cirkvi je arcibiskup. V Grécku je pojem arcibiskup skoro na úrovni patriarchu. Vo východných katolíckych cirkvách je každý metropolita zároveň arcibiskupom. Okrem toho tu existuje pojem väčší arcibiskup, ktorý je skoro na úrovni patriarchu. 

Kresťanstvo
Cirkevní hodnostári
Cirkevné tituly
Pravoslávne cirkvi
Východné katolícke cirkvi
Gréckokatolícka cirkev
Ekleziológia
Platanar

Platanar je názov vulkanického komplexu v severozápadnej časti Kostariky. Pozostáva z viacerých stratovulkánov (dominantné sú Platanar a Porvenir), ktoré boli vybudované na pozostatkoch staršej kaldery Chocosuela. Severnejší Platanar je najmladší z vulkanických centier komplexu, Porvenir je zasa najvyšší.

Posledná aktivity komplexu nie je presne známa, ale skupina deviatich bazaltových kužeľov na severnej strane komplexu nemá viac ako pár tisíc rokov.

Zoznam vulkanických foriem komplexu Platanar 
 stratovulkány
 Azufrado - 2 242 m
 Palmira - 2 184 m
 Pelon - 2 320 m
 Platanar - 2 183 m
 Porvenir - 2 267 m
 El Siete - 2 260 m

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - komplex Platanar na Global Volcanism Program 

Sopky Kostariky
Stratovulkány
Dočasná ústava

Dočasnou ústavou je nazývaný ústavný Zákon zo dňa 13. novembra 1918 o dočasnej ústave (zákon č. 37/1918) prijatý Národným výborom. Cieľom tohto zákona bolo čo najskôr po vyhlásení nezávislosti Česko-Slovenska vytvoriť základný zákon, ktorý by v hlavných rysoch upravil princípy fungovania najvyšších štátnych úradov.

Dočasná ústava definovala nasledovné:

 Národné zhromaždenie, zákonodarný zbor, ktorý sa skladal z členov Česko-slovenského národného výboru doplneného o ďalších poslancov na základe výsledkov volieb do Ríšskej rady z roku 1911 delegovaných jednotlivými stranami. Národné zhromaždenie bolo uznášaniaschopné, ak bola prítomná aspoň tretina poslancov. Dvojtretinová účasť a drojtretinový súhlas prítomných poslancov bol potrebný na zmenu ústavného zákona, na zmenu zákona o právach občanov, zákona o imunite poslancov a na vypovedanie vojny. Na zvolenie prezidenta a schválenie medzinárodných zmlúv bola potrebná prítomnosť nadpolovičnej väčšiny poslancov a súhlas dvoch tretín prítomných.
 Prezident republiky bol zvolený na obdobie, kým nebude k dispozícii riadna („konečná“) ústava. V prípade prítomnosti prezidenta v zahraničí, prípadne uvoľnenia jeho úradu, vykonávala jeho právomoci vláda. Prezident nemohol byť trestne stíhaný. Zastupoval štát navonok, bol najvyšším veliteľom vojska, prijímal vyslancov, vypovedal vojnu (na základe schválenia NZ) a uzatváral mier, menoval vyšších dôstojníkov, sudcov a úradníkov a mal právo zmierniť alebo odpustiť trest, príp. nariadiť, aby sa trestné stíhanie nekonalo. Prezident mohol vrátiť zákon na opätovné prerokovanie.
 Rozsudky sa vyhlasovali v mene republiky.
 Vláda s pevne určeným počtom sedemnástich členov bola nástrojom výkonnej moci. Bola volená NZ, ktorým mohla byť odvolaná, a to buď celá, alebo jednotliví ministri.

Ústava teda definovala tri základné orgány štátu: ústavodárny zbor (Národné zhromaždenie), hlavu štátu (prezident) a predstaviteľov výkonnej moci (vláda). Najsilnejšie postavenie mal parlament, najslabšie prezident, ktorý nemal právo vládu zvoliť, ani odvolať. Česko-Slovensko bolo teda parlamentnou republikou.

Ako najvyšší zákon štátu bola Dočasná ústava nahradená Ústavnou listinou Československej republiky v roku 1920

Externé odkazy
 Zákon ze dne 13. listopadu 1918 o prozatímní ústavě – text ústavného zákona (v češtine)
 Vývoj ústavnosti v českých krajinách

Dejiny Česko-Slovenska
Dejiny Slovenska
Ústavy v Česko-Slovensku
Divadelná fakulta Vysokej školy múzických umení v Bratislave

Divadelná fakulta Vysokej školy múzických umení (skr. DF VŠMU) je jednou z fakúlt VŠMU v Bratislave. Od svojho založenia v roku 1949 do roku 2004 niesla meno Činoherná a bábkarska fakulta (skr. ČaBF). Fakulta sídlila do roku 2010 v budove bývalej Universitas Istropolitana na Ventúrskej ulici 3, od roku 2010 výuka prebieha v novej budove DF VŠMU na Svoradovej 4 a dekanát je umiestnený v budove Hudobnej a tanečnej fakulty na Zochovej ulici 1. 

Divadelná fakulta samostatne a slobodne rozvíja vzdelávaciu, umeleckú a vedeckú činnosť a vytvára pre tieto činnosti primerané podmienky. Spolupracuje s umeleckými školami, kultúrnymi a spoločenskými subjektami doma aj v zahraničí. Jej absolventi patria medzi popredných divadelníkov pôsobiacich na Slovensku aj v zahraničí. 

Základom činnosti Divadelnej fakulty je umelecká činnosť, ktorá sa uskutočňuje v rámci vyučovacieho procesu i mimo neho. 
Súčasťou fakulty je divadelné štúdio – 
Divadlo LAB, ktoré sídli v budove Divadelnej fakulty na Svoradovej ulici 4,
čisto bábkarske divadlo Studio 1 sídliace na Zochovej 1,
a taktiež Divadelné štúdio Burkovňa i divadelné štúdio Kaplnka v priestoroch bývalej Universitas Istropolitana na Ventúrskej 3.
Prezentujú sa tu predovšetkým školské projekty, ako napríklad medzinárodný festival vysokých divadelných škôl Istropolitana Projekt, ktorý organizuje fakulta každé dva roky.

Na svojich katedrách ponúka vzdelávanie v akreditovaných študijných programoch:
 divadelné umenie: herectvo, muzikálové herectvo, divadelná réžia a dramaturgia, divadelný manažment, bábkarská réžia a dramaturgia a bábkarská scénografia a technológia
 výtvarné umenie: scénická a kostýmová tvorba
 teória a dejiny umenia: divadelná teória a kritika

Katedry 
 Katedra herectva
 vedúci katedry: Mgr. art. Michal Vajdička
 Katedra divadelnej réžie a dramaturgie
 vedúci katedry: prof. Roman Polák
 Katedra divadelného manažmentu
 vedúci katedry: Mgr. Zuzana Mrvová (poverená vedením)
 Katedra scénografie
 vedúci katedry: prof. Peter Čanecký
 Katedra bábkarskej tvorby
 vedúci katedry: prof. Ida Hledíková, PhD.
 Katedra divadelnej vedy
 vedúci katedry: Mgr. Ján Šimko, PhD.

Akademickí funkcionári 
 dekan DF VŠMU: doc. Juraj Letenay
 prodekanka pre študijnú činnosť: Mgr. art. Martina Mašlárová
 prodekanka pre umeleckú a vedeckú činnosť: doc. Zdenka Pašuthová, ArtD.
 prodekan pre zahraničnú činnosť: doc. Michal Režný, ArtD.

Externé odkazy 
 Divadelná fakulta VŠMU; oficiálna stránka fakulty (po slovensky)

 
Vysoká škola múzických umení v Bratislave
Prenoceratops

Prenoceratops bol malý bylinožravý dinosaurus, primitívny zástupca skupiny Ceratopsia. Známy je z dobrých pozostatkov mladých jedincov, zatiaľ však bola v literatúre opísaná len lebka. Žil pred približne 75 miliónmi rokov na území dnešnej Montany (USA).

Opis 
Necelé tri metre dlhý Prenoceratops patril medzi primitívne rody ceratopsov (v preklade „rohatých tvárí“). Nemal výrazné rohy, ani kostený golier. Disponoval však silným zobákom a typickým znakom všetkých marginocefalovcov (okrem ceratopsov tak napr. aj pachycefalosaurov) - vytŕčajúcimi lícnymi kosťami. Prenoceratops svojím výzorom silne pripomínal Leptoceratopsa. Prenoceratops však mal relatívne dlhší kostený golier a nižšiu, pretiahnutejšiu lebku.

Objav a druhy 
Prenoceratops bol opísaný Brendou J. Chinneryovou v roku 2004 a je doteraz jediným leptoceratopsidom, opísaným z hromadného náleziska.

Rod dnes zahŕňa jediný druh - P. pieganensis

Klasifikácia 
Prenoceratops patrí medzi ceratopsy, skupinu bylinožravých dinosaurov s papagájovitými zobákmi, ktorým sa darilo v Severnej Amerike a Ázii počas obdobia vrchnej kriedy, ktorá skončila zhruba pred 65 miliónmi rokov. V rámci infraradu Ceratopsia patrí do čeľade Leptoceratopsidae, pomenovanej na základe rodu Leptoceratops.

Potrava 
Rovnako ako všetky ostatné rohaté dinosaury, bol aj Prenoceratops bylinožravec. Keďže krytosemenné rastliny boli ešte v tomto období menej hojné ako dnes, je možné, že sa tento dinosaurus živil relatívne hojnými papradinami, cykasmi a ihličnanmi. Svojim silným zobákom bol schopný obštipkávať aj silné konáre a výhonky.

Referencie 
 Chinnery, BJ. "Description of Prenoceratops pieganensis gen et sp. nov. (Dinosauria: Neoceratopsia) from the Two Medicine Formation of Montana.". Journal of Vertebrate Paleontology, 2004, ročník 24, číslo 3: 572–590.
 http://www.vertpaleo.org/jvp/24-572-590.html (online abstract of the preceding article)
 Liddell & Scott (1980). Greek-English Lexicon, Abridged Edition. Oxford University Press, Oxford, UK. ISBN 0-19-910207-4.

Pozri aj 
 Leptoceratops

Ceratopsia
Chazmosaurus

Chazmosaurus (lat. Chasmosaurus) bol 5-6 metrov dlhý bylinožravý dinosaurus vážiaci okolo 3 ton. Známy je z dobrých pozostatkov troch druhov. Žil pred 76 až 72 miliónmi rokov na západe dnešnej Kanady.

Opis 
Tento štvornohý rohatý dinosaurus predstavoval zástupcu podčeľade Ceratopsinae, niekedy nazývanej aj Chasmosaurinae. Mal tak kostený golier dlhší než ostávajúcu časť hlavy, pomerne nízku lebku a dva nadočnicové rohy dlhšie než roh nosový. Kostený golier chazmosaura bol na hranách pokrytý malými kostenými výrastkami, ktoré boli najväčšie v horných rohoch goliera. Disponoval tiež znakmi typickými pre všetky veľké ceratopsy – disponoval krátkym chvostom, silným zobákom a vytŕčajúcimi lícnymi kosťami. V rámci podčeľade Ceratopsinae bol najbližšie spríbuznený s rodom Pentaceratops a Agujaceratops, ktorého v minulosti považovali za druh chazmosaura (C. mariscalensis).

Rod chazmosaurus patrí medzi hŕstku dinosaurov, ktoré poznáme aj z odtlačkov kože (medzi ďalšie patria napríklad Microraptor, Carnotaurus, Edmontosaurus). Na základe týchto skamenelín vieme, že v koži mal chazmosaurus veľký počet malých kostených hrčiek.

Druhy 
Chazmosaurus je dnes známy z troch druhov (štvrtý získal vlastné rodové meno – Agujaceratops) – Chasmosaurus belli, C. russelli a C. irvinensis. Hojný druh C. belli sa vyznačoval dvoma formami, dlhorohou a krátkorohou. Tieto rozdiely možno zapríčinil sexuálny dimorfizmus. Chasmosaurus russelli sa, nerátajúc detaily stavby lebky, odlišoval od druhu C. belli väčšími telesnými rozmermi a dlhším nosovým rohom. C. irvinensis predstavoval zvláštny druh, nemal totiž nadočnicové rohy. Ďalším jeho znakom boli zmenšené odľahčovacie otvory v kostenom golieri.

Zdroje

Pozri aj 
 Pentaceratops

Iné projekty

Externé odkazy 
 Článok o druhu Chasmosaurus irvinensis s ilustráciami (po anglicky).
 kostra Chasmosaurus russelli

Ceratopsidae
Samos (ostrov)

Samos (po grécky Samos - „borovicový ostrov“; staršie názvy Kyparissia - „Cyprusový ostrov“; Phillas - „Listnatý ostrov“ , Parthenia - „Panenský ostrov“ a Parthenoaroussa) je ostrov v Egejskom mori na juhovýchode Grécka v blízkosti brehov Malej Ázie. Východná časť ostrova je od tureckej pevniny oddelená  širokou morskou úžinou.

Charakteristika
Ostrov má dĺžku , šírku  a rozlohu asi  s najvyšším vrchom Vigla (), ktorý je súčasťou pohoria Kerketeus, ktoré bolo v stredoveku nazývané Cercetus. Hlavné mesto ostrova je Vathy, celým názvom Limín Vathéos (; ). Podobne ako mnoho ostrovných hlavných miest je Vathy nazývané aj ako mesto Samos. Ostrov má približne 42 000 obyvateľov.

Západný cíp ostrova sa niekedy volal Kantharion (Kap Domenikos), východný Poseidion (Kap Gatos; dnes Posidónio, Ποσειδώνιο) a južný Kap Kolonna. Samos je bohatý na prírodné krásy v porovnaní s ostatnými Gréckymi ostrovmi, má výdatné zdroje vody, hoci najdlhšia rieka nie je dlhšia ako . Typické produkty ostrova sú tabak, víno, olivový olej a citróny.

Podnebie 
Počas letných mesiacov často fúka silný vietor (Meltemi), prevažne zo severovýchodu, ktorý zmierňuje letné horúčavy.
Voda v Egejskom mori dosahuje v júli a auguste 2526 stupňov. Teplota vzduchu dosahuje v júli v priemere 32, v auguste 31 stupňov, občas teploty vystúpia na 3538 stupňov.

Významné osobnosti 
 Vedľa tyrana Polykratesa žil a posobil na Same filozof a matematik Pytagoras, ktorý daroval svetu zákonitosti pravouhlého trojuholníka, a systém zvukových tónin, ktoré sa používajú dodnes. Pytagoras je preto na mnohých stredovekých vyobrazeniach zobrazený s monochordom.
 Mesto Tigani bolo v roku 1955 na počesť slávneho matematika premenované na Pythagoreio.
 V roku 341 pred Kr. sa na Same narodil filozof Epikuros.
 Známym je aj údajný otrok Ezop, ktorý je známy pre svoje nádherné a poučné bájky.
 V roku asi 320 pred Kr.250 pred Kr. žil astronóm Aristarchos zo Samu, ktorý ako prvý opísal heliocentrický model slnečnej sústavy.
 Historik Herodotos a veľký sochár a vynálezca Theodoros zo Samu, žil nejaký čas na Same.

Zoznam miest na ostrove Samos 
 Kokkari
 Vathy
 Karlovasi
 Mytilinii
 Pyrgos
 Pythagorio
 Psili Ammos
 Manolates
 Votsalakia

 
Ostrovy Grécka
Krajské jednotky v Grécku
Ostrovy Egejského mora
Turrialba (sopka)

Turiallba je názov najvyššieho stratovulkánu nachádzajúceho sa na východe Kostariky. 3 340 m vysoký stratovulkán je tvorený bazaltovo - dacitovými horninami. Na vrchole sa nachádzajú tri krátery, v jednom z nich sú aktívne fumaroly. Prvé erupcie sú datované na 3500 rokov, odvtedy sopka eruptovala viackrát (z toho bolo päť väčších explozívnych erupcií). Od roku 1866 je sopka nečinná, jediným prejavom sú vyššie spomínané fumaroly.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Turrialba na Global Volcanism Program 

Sopky Kostariky
Stratovulkány
Trojtisícovky v Kostarike
Virtuálna privátna sieť

VPN (anglicky: virtual private network) je počítačová sieť na prepojenie počítačov na rôznych miestach internetu do jednej virtuálnej počítačovej siete. Aj keď počítače môžu byť vo fyzicky nezávislých sieťach na rôznych miestach sveta, prostredníctvom virtuálnej privátnej siete medzi sebou môžu komunikovať, ako keby boli na jednom sieťovom segmente.

Prostredníctvom VPN sa dá zaistiť napríklad pripojenie firemných notebookov kdekoľvek na internete do firemného intranetu (vnútornej firemnej siete). Na prepojenie treba VPN server, ktorý má prístup na internet a intranet (môže slúžiť len pre jedného klienta, alebo ako hub a prijímať spojenie od viacej klientov), VPN klient, ktorý sa cez internet pripojí k serveru a prostredníctvom nej potom do intranetu. VPN server potom plní v podstate funkciu sieťovej brány.

Okrem využitia vo firemných intranetoch je VPN stále populárnejšie medzi bežnými používateľmi. Prepojenie pomocou VPN umožňuje bezpečné a anonymné surfovanie na verejných wi-fi sieťach, ktoré sú častokrát nezabezpečené. Z nezabezpečených sietí môžu hackeri získavať dáta používateľov o tom, čo na počítači robia, aké stránky navštevujú a aké prístupové heslá používajú, čím získavajú prístup k ich digitálnej identite.

VPN sa často používa aj na zmenu geografickej polohy v miestach, kde existujú obmedzenia pri surfovaní na internete. Ide napríklad o obmedzenia streamovania videí, rýchlosti sťahovania alebo prístupu na sociálne siete.

Zovšebecnením VPN je sieťové tunelovanie, keď sa prostredníctvom štandardného sieťového spojenia vytvorí virtuálna linka medzi dvoma počítačmi, v rámci ktorej sa potom dá nadviazať ďalšie sieťové spojenie.

Poskytovatelia VPN 
V súčasnosti sa bežne využívajú externé VPN služby, ktoré ponúkajú bezplatné a platené verzie. Pri bezplatných verziách existujú rôzne obmedzenia ako sú menšia rýchlosť, menší počet serverov alebo reklamy. Medzi najznámejších poskytovateľov VPN patria spoločnosti: Surfshark, NordVPN, CyberGhost VPN, PureVPN alebo VyprVPN.

Referencie 

Počítačové siete
Roman IV.

Roman IV. Diogenes (* cca. 1030† leto 1072) bol byzantským vojvodcom a neskôr v rokoch 1067–1071 cisárom.

Na byzantský trón sa dostal svadbou s cisárskou vdovou Eudokiou, ktorej prvým manželom bol Konštantín X.. Ríša bola v to čase vážne ohrozená útokmi taliaskych Normanov zo západu a seldžuckých Turkov z východu. Okrem toho prejavovali odstredivé tendencie podmanené slovanské národy na Balkáne (Bulhari, Srbi).

Vojna so Seldžukmi sa stala pre Romana osudnou. Po dvoch víťazných bitkách jeho vojská v auguste 1071 utrpeli ťažkú porážku pri Mantzikerte a cisár bol zajatý. Čoskoro sa mu však podarilo uzavrieť s tureckým náčelníkom Alp Arslanom celkom výhodný mier, ktorým sa zaviazal zachovať dovtedajší stav, to znamená potvrdil Seldžukom zisky z ich výbojov, a zaplatiť vyššie peňažné čiastky. Potom bol zo zajatia prepustený. V Konštantínopoli proti nemu hneď potom, ako prišli správy o výsledkoch bitky vystúpila opozícia a za cisára vyhlásila Michala VII., syna Konštantína X. Medzi novým panovníkom a Romanom IV. došlo k občianskej vojne, počas ktorej bol Roman zajatý a oslepený. Krátko na to zomrel.

Iné projekty 

Narodenia v 1032
Úmrtia v 1072
Byzantskí cisári
Byzantskí generáli
Pravoslávni panovníci
Sedem s r.o.

Sedem s r.o., 7edem s r.o. alebo Sedem (na JOJ) je humoristická relácia TV JOJ, pôvodne TV Markíza v ktorej pôvodne sedem osobností glosovalo udalosti politického a spoločenského života uplynulého týždňa. Moderátorom relácie bol na začiatku Róbert Beňo, neskôr ho nahradila Elena Vacvalová. Vysielaná bývala v utorok o 22:30. Výrobu relácie ukončila TV Markíza 30. decembra 2008, kedy bola odvysielaná aj posledná silvestrovská časť. Okolo jej predoslého ukončenia tiež vznikli kontroverzie v podobe možného vplyvu vtedajšej vládnej garnitúry (potláčanie politických tém objavovaných iba vo webových archívoch TV Markíza; posunutie na nelogické neskoré vysielanie a neskôr náhle zrušenie).

Formát tesne po zrušení prebrala konkurenčná televízia JOJ pod zmeneným názvom Sedem (označuje sedem dní v týždni pre znížený počet hostí na päť). Televízia reláciu vysielala do roku 2011. V roku 2017 bol ohlásený návrat relácie pričom sa vysielala vždy vo štvrtok večer so stabilnou moderátorkou Elenou Vacvalovou a 4 glosátormi. Od roku 2022 sa vysiela v stredu večer.

Účinkujúci

Súčasní (2022) 
Elena Vacvalová - moderátorka
Milan Kňažko
Oľga Feldeková
Marián Leško
Tomáš Hudák
Michael Szatmary
Samo Trnka

Bývalí 
 Milan Lasica († 2021)
 Július Satinský († 2002)
 Stano Radič († 2005)
 Kamila Magálová
 Adela Banášová
 Pavol Hammel
 Marián Labuda († 2018)
 Pavol Minárik
 Jozef Nagy
 Boris Filan
 Stano Dančiak († 2018)
 Milan Markovič
 Marián Geišberg († 2018)
 Štefan Skrúcaný
 Peter Nagy
 Daniel Dangl
 Roman Luknár
 Eva Urbaníková
 Lukáš Latinák
 Ján Snopko
 Ľubomír Feldek
 Boris Farkaš
 Peter Lipa
 Zuzana Fialová

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Sedem s r.o. na webe TV Markíza
 videoarchív na stránke Markízy

Televízne relácie TV Markíza
Dáma (šach)

Dáma alebo zriedkavejšie kráľovná je v šachu najsilnejšou figúrou. Môže sa pohybovať v ľubovoľnom priamom smere (vodorovne, horzontálne a šikmo) o ľubovoľny počet políčok. Môže sa pohybovať ako ľubovoľný kameň na šachovnici s výnimkou jazdca. Táto pohyblivosť jej dáva veľkú silu, orientačne má dáma skoro takú istú silu ako dve veže, alebo ako 4 ľahké figúry.

Dáma ctí farbu - v počiatočnom postavení dáma stojí na políčku rovnakej farby.

Garde - v minulosti ak hráč ohrozil dámu súpera, povedal garde. V súčasnosti sa to nehovorí.

Premena pešiaka 
Keď pešiak dôjde na posledný rad, môže sa zmeniť na ľubovoľnú figúru okrem kráľa. Obvykle sa zmení na dámu, výnimočne je výhodnejšie ho zmeniť na inú figúru, napríklad aby nevznikol pat, alebo pri zmene na jazdca dôjde k vidličke na kráľa a dámu.

Iné projekty 

Šachové kamene
Šachové výhonky
Námestie Slovenského národného povstania (Bratislava)

Námestie Slovenského národného povstania (skr. Nám. SNP) je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto. Je pomenované podľa Slovenského národného povstania.

Je jedným z najznámejších bratislavských námestí. Nachádza sa medzi Hurbanovým námestím a Kamenným námestím. V blízkosti námestia pri Hurbanovom námestí sa napája na Obchodnú a Michalskú ulicu.

Má charakter mäkkej pešej zóny, teda prechádza ním iba električková trať a automobilová doprava len v minimálnom rozsahu.

V roku 2006 bolo zrekonštruované, keď boli vymenené električkové koľaje a vymenený bol aj asfaltový chodník za kvalitnú dlažbu. Výmenou dlažby a použitím nového mobiliára sa posilnil dojem rozľahlosti a menšej útulnosti námestia.

Na námestí sa nachádza prvá výšková budova v Bratislave, Manderlák, ktorý má 11 nadzemných podlaží. Pri Manderláku je zrekonštruovaná stará tržnica. V hornej časti námestia sa nachádza budova Hlavnej pošty.

15. novembra 2019, pri príležitosti 30. výročia Nežnej revolúcie, bola na návrh primátora Matúša Valla časť námestia v priestore pred Starou tržnicou premenovaná na Námestie Nežnej revolúcie.

Dopravné spojenie

Galéria

Poznámky

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Námestie Slovenského národného povstania na mape Bratislavy

Námestia v Starom Meste v Bratislave
Bratislava
Nežná revolúcia
Johnny Warren

John „Johnny“ Warren (* 17. máj 1943, Sydney, Austrália – † 6. november 2004, Sydney) bol austrálsky futbalista, tréner, spisovateľ a propagátor futbalu. Je členom austrálskej futbalovej siene slávy a jedným z najvýznamnejších predstaviteľov austrálskeho futbalu.

Životopis 
Vyrástol v sydneyskej štvrti Botany. Od roku 1965 bol členom austrálskeho národného futbalového mužstva, Socceroos. Bol členom tímu, ktorý sa kvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale v roku 1974. V rokoch 1965-1974 Warren reprezentoval Austráliu v 62 zápasoch a strelil 9 gólov. Bol strednopoliar. V rokoch 1967-1970 bol kapitánom mužstva.

Na MS 1974 v Západnom Nemecku sa Austrália stretla v skupine s NDR, NSR a Čile. Warren sa zranil v prvom zápase proti NDR, v ktorom Austrália prehrala 2:0 a v ďalších dvoch zápasoch nehral. Austrália získala na týchto majstrovstvách sveta len jediný bod po remíze s Čile 0:0.

Po skončení aktívnej kariéry sa významne angažoval v popularizovaní futbalu v Austrálii. Bol pravidelným komentátorom futbalových stretnutí v televízii a venoval sa mládeži. Zároveň presadzoval zrušenie Oceánskej futbalovej konfederácie (OFC), o ktorej sa domnieval, že hre a štátom, ktoré sú v nej organizované, nič neprináša. Warren veril, že pre Austráliu je OFC nedôležitá, keďže v OFC neboli žiadni výrazní protivníci. Warren presadzoval zlúčenie OFC s Ázijskou futbalovou konfederáciou (AFC), no nakoniec Austrália prestúpila od roku 2006 do AFC a OFC existuje i naďalej. 

Warren veril, že ak sa futbalu v Austrálii bude venovať pozornosť, potom krajina môže byť svetovou veľmocou, podobne ako je v iných športoch. Jeden z jeho komentárov na margo tejto vízie bol: „Už mi je zle z toho, že sa pýtame 'Kedy sa kvalifikujeme na majstrovstvá sveta?' Kedy vyhráme majstrovstvá sveta? …Dajme tomu, že som rojko.“ Tento komentár vyslovil krátko po tom, čo Austrália zdolala Anglicko 3:1, keď Anglicko hralo v plnej sile, a po niekoľkých zápasoch konfederačného pohára v roku 2001, kde Austrália porazila Brazíliu i Francúzsko a v zápase o tretie miesto porazila Brazíliu 1:0.

Počas väčšiny života bol Warren tuhý fajčiar a v roku 2003 mu bola diagnostikovaná rakovina pľúc. V roku 2004 mu Sepp Blatter udelil FIFA Order of Merit (rad za zásluhy) za rozvoj futbalu v Austrálii. Warren sa posledný raz na verejnosti objavil v roku 2004 pri štarte novej austrálskej futbalovej ligy nazvanej A-liga.

Niekoľko týždňov pred smrťou sa Warrena pýtali, čo by chcel zanechať ako svoj športový odkaz - jeho odpoveď znela Vravel som vám (I told you so) - fráza odvtedy v Austrálii zľudovela.

Warren zomrel 6. novembra 2004 v Sydney a mal štátny pohreb - bol doteraz jediným austrálskym športovcom, ktorému sa dostalo tejto cti.

Externé odkazy 
 Johnny Warren Football Foundation
 FFA - Hall of Fame profile
 Sports Australia - Hall of Fame profile
 Australian Honours profile
 Editorial article on Johnny Warren in The Age
 Johnny Warren eulogy by Les Murray
 Short compilation of old newsreels featuring Warren
 Johnny Warren collection at the National Museum of Australia

Austrálski futbalisti
Osobnosti zo Sydney
Dilong

Dilong môže byť:
rod dinosaura, pozri: Dilong (dinosaurus)
básnik katolíckej moderny, pozri Rudolf Dilong
Zuzana Vejvodová

Zuzana Vejvodová (* 19. september 1980, Praha) je česká herečka.

Ako desaťročná si zahrala hlavnú úlohu v seriáli Území bílých králů. Počas štúdia na štátnom konzervatóriu v Prahe hosťovala v Divadle na Vinohradoch a v Divadle na Fidlovačke. Fidlovačka sa stala jej domovskou scénou. Stvárnila tu titulnú úlohu v hudobnej komédii Mamzelle Nitouche, trojúlohu  Nele-Betkina-Anna v Thylovi Ulenspieglovi, nevestu Agatu v Ženidbe, Rosalindu v shakespearovej komédii Ako sa vám páči, titulnú postavu Millie Dillmount v muzikáli Hledá se muž. Zn: bohatý! (Thoroughly Modern Millie) či Irinu v hre Tri sestry. Od roku 2013 hrá v Divadle na Vinohradech.

V roku 2003 vyhrala konkurz na hlavnú úlohu v muzikáli Rebelovia (Divadlo Broadway Praha). O rok neskoršie  zvíťazila v konkurze na rolu Júlie v dráme Rómeo a Júlia (Letné shakespearovské slávnosti). Nasledujúce leto ju diváci letných shakespearovských slávností mohli vidieť ako Violu vo Večeri trojkráľovom a v roku 2006 stvárnila Desdemonu v Othellovi.

Natočila niekoľko seriálov, rozprávok a inscenácií produkovaných Českou televíziou.

Referencie

Externé odkazy 
 
 `
 zuzanavejvodova.com (oficiálne stránky)

České divadelné herečky
České filmové herečky
České televízne herečky
České herečky divadelných muzikálov
Osobnosti z Prahy
Škola

Škola je vo všeobecnosti akékoľvek výchovno-vzdelávacie zariadenie, organizácia alebo inštitúcia. Niekedy sa týmto pojmom myslí budova alebo sídlo danej inštitúcie. V užšom slova zmysle, na Slovensku, je škola inštitúcia zaradená v sieti škôl a školských zariadení, ktoré majú oprávnenie uskutočňovať výchovu a vzdelávanie.(školsky smer)

Na Slovensku sa školy delia najmä na:
 materské školy

 základné školy

 špeciálne školy

 stredné školy
 vysoké školy
univerzity

Zvláštnu kategóriu tvoria špeciálne alebo osobitné školy. 

Podľa zriaďovateľa sa rozlišujú najmä:
 štátne školy
 cirkevné školy
 súkromné školy

Zdroje 

 Zákon o výchove a vzdelávaní (školský zákon) a o zmene a doplnení niektorých zákonov ( 245/2008 Z. z.)
 Zákon č. 131/2002 Z. z.Zákon o vysokých školách a o zmene a doplnení niektorých zákonov

Iné projekty 

 
Vzdelávanie
Ján Domasta

Ján Domasta (pseudonymy Andrej Ľubomírsky, Čáporský, D’Asta, Ján Breza, Kaššiak, Prídverský, Rastislav Nitriansky, T. Slávsky, Y. X. Wals a i.) (* 23. september 1909, Čápor – † 26. august 1989, Bratislava) bol slovenský prozaik a autor literatúry pre deti a mládež v období ľudáckeho a potom komunistického režimu.

Životopis 
Narodil sa v rodine poľnohospodárskeho robotníka. Po absolvovaní gymnaziálnych štúdií v Nitre (1921 – 26) a v Ružomberku (1926 – 30), študoval na Filozofickej fakulte Slov. univerzity v Bratislave (1943 – 51). Od r. 1930 pôsobil ako učiteľ vo Veľkom Záluží, Vojniciach, Leopoldove a v Bratislave. Od roku 1939 bol výkonný redaktor časopisu Vĺča, v rokoch 1943 – 59 redaktor v Štátnom nakladateľstve v Bratislave, neskôr Slov. pedagogického nakladateľstva v Bratislave. (Po ukončení externého štúdia na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského vrátil k učeniu). V rokoch 1960 – 65 učiteľ základnej školy v Bernolákove, 1965 – 68 vychovávateľ vo Výcvikovom stredisku pre občanov so zmenšenou pracovnou schopnosťou v Bratislave. Od roku 1968 bol redaktorom časopisu Rodina a škola v Slov. pedagogickom nakladateľstve, 1968 – 73 redigoval Zvesti Ministerstva školstva a Ministerstva kultúry, od 1974 na dôchodku.

Tvorba 
Svoje prvé literárne diela uverejňoval v študentských časopisoch (Rozvoj, Svojeť). Jeho učiteľské poslanie malo vplyv i na smerovanie jeho vývoja – začal sa venovať literatúre pre deti a mládež, najmä historickým povestiam, románom a poviedkam. Okrem toho tiež napísal niekoľko divadelných hier, básničiek a veršovaniek, no tiež spolu pracoval s rozhlasom a televíziou, pre ktorú písal najmä relácie a scénky pre školskú mládež. Pre rozhlas tiež zdramatizoval román Rodina Rovesných (Ján Čajak) a Dom v stráni (Martin Kukučín).

Kritika 
Katarína Zavacká ho označuje ako ľudáckeho a potom komunistického propagandistu.

Dielo

Próza 
 1942 – Mladý vlk, dielo z obdobia Veľkej Moravy
 1943 – Slovenské legendy, o účinkovaní Cyrila a Metoda na Veľkej Morave
 1943 – Tatári a Turci (spolu s Vladimírom Plickom)
 1944 – Kuruci (spolu s Vladimírom Plickom)
 1945 – Zbojníci (spolu s Vladimírom Plickom)
 1945 – Na úsvite (spolu s Vladimírom Plickom)
 1948 – Sedem dobrých bratov (spolu s Vladimírom Plickom)
 1948 – Veľké skúšky, o Slovienoch a ich boji o Vyšehrad
 1951 – Vzdychy spod dereša, poviedky o otrokárskej, feudálnej a kapitalistickej spoločnosti
 1967 / 1974 – Povesti  o hradoch, 4-zväzkové dielo
 1961 – Tonka a iné poviedky, zbierka poviedok o krivdách kapitalistického zriadenia na deťoch
 1975 – Nedele bez harmoniky, román čerpajúci z autorových vlastných skúseností

Poézia 
 1943 – Vranka Hanka-múdra meštianka
 1943 – Ženilo sa motovidlo
 1946 – Mravček Palček
 1975 – Púpavienka (spolu s V. Šimkovou)

Divadelné hry 
 1952 – Pomáhame na poli
 1953 – Soľ nad zlato
 1963 – Najhorší z triedy
 1965 – Zbojnícke rátanie

Referencie 

Absolventi Univerzity Komenského
Slovenskí prozaici
Slovenskí dramatici
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Osobnosti z Cabaja-Čápora
Kultúrny život (časopis)

Kultúrny život (24. január 1946 – 30. august 1968) bol literárny a kultúrno-politický časopis, ktorý do roku 1950 vychádzal ako dvojtýždenník, potom ako týždenník.

Vznikol ako časopis štátneho riadenia kultúry. Spočiatku podliehal Umeleckej a vedeckej rade, ktorá mala na starosti aj jeho vydávanie, neskôr Zväzu československých spisovateľov a od roku 1954 Zväzu slovenských spisovateľov. V rokoch 1948 – 1949 ho vydával jeho bývalý hlavný redaktor Ivan Horváth, po ňom vydávanie prebralo vydavateľstvo Obroda. 

Popri hlavnom redaktorovi pôsobila i tzv. redakčná rada, ktorá bola schvaľovaná Umeleckou a vedeckou radou, potom Zväzom československých (slovenských) spisovateľov. Vo redakčnej rade a samotnej redakcii časopisu sa vystriedalo viacero významných literárnych osobností (hlavní redaktori napr. Ivan Horváth, Ján Kostra, Andrej Mráz, šéfredaktori Rudolf Fabry, Vladimír Mináč, Miroslav Válek, Vojtech Mihálik, Laco Novomeský a i.).

Úlohou časopisu bolo rozvíriť kultúrny život a uplatniť našu kultúru vo verejnom živote. Od začiatku sa snažil byť nielen časopisom pre literárnu, ale i divadelnú, hudobnú a výtvarnú problematiku. Okrem toho, že sa stal informátorom o slovenskej kultúre, mal za úlohu tiež riešiť problémy jednotlivých kultúrnych oblastí, rozvíjal kritické myslenie, a tým sa stal najmä diskusnou tribúnou, ktorá spočiatku šírila oficiálnu komunistickú ideológiu, no v 60. rokoch sa priklonila k pravicovému zmýšľaniu, vďaka čomu celý časopis smeroval k tzv. obrodnému procesu.

V druhej polovici 60. rokov sa stal jedným z najčítanejších periodík. Prinášal reprodukcie výtvarných diel (najmä slovenských autorov, pomenej už zahraničných), umelecké fotografie, snímky z divadelných predstavení a pod. Taktiež uverejňoval teoretické state o kultúre a umení, veľa úsilia sa tiež venovalo hľadaniu a podpore mladých talentov. Veľa priestoru a pozornosti sa venovalo i dedičstvu národnej kultúry a umeleckej tvorby. Časopis tiež prinášal diskusie o otázkach umenia, autoroch a ich dielach, no tiež ankety o problémoch  a otázkach kultúrnej tvorby, ktoré mali riešiť i problémy, ktoré sa aktuálne vyskytovali v tejto oblasti. 

Okrem pravidelných reportáží a príspevkov sa venoval i otázkam rovnoprávnosti štátneho usporiadania a reformno-ekonomickým otázkam. Vďaka tomuto smerovaniu nastal vo vedení časopisu názorový rozkol, keď niektorí z členov redakčnej rady z nej vystúpili a vydávanie časopisu bolo zastavené. Jeho pokračovateľom sa stal Literárny život, no po šiestich číslach zanikol aj ten.

Časopis bol obnovený pod pôvodným názvom až v roku 1990, no vďaka zlej finančnej situácii v roku 1993 bolo jeho vydávanie opäť zastavené. V nasledujúcich dvoch rokoch sa ešte vyskytli pokusy o jeho znovuvydávanie, no neboli úspešné.

Časopisy na Slovensku
Paul Keating

Paul Keating (* 18. január 1944, Sydney, Austrália) je austrálsky politik a bývalý labouristický predseda vlády Austrálie.

Životopis 
Vyrástol na robotníckom predmestí Sydney, v Bankstowne. Bol zo štyroch detí, jeho otec pochádzal z Írska. Študoval v katolíckych školách, bol neskôr prvým katolíckym predsedom vlády od dôb Jamesa Scullina v roku 1932. Keating skončil školu v štrnástich rokoch a zamestnal sa najskôr ako úradník neskôr asistent výskumu v odboroch. Do labouristickej strany vstúpil okamžite po dovŕšení 18 rokov.

Už v roku 1969, vo veku len 25 rokov, bol zvolený do parlamentu. V roku 1975 bol krátko ministrom pre Severné teritórium a v tom čase sa aj oženil s Annita van Iersalovou, holandskou letuškou. Majú spolu štyri deti.

Keď Bob Hawke zvíťazil vo voľbách v roku 1983, Keating sa stal ministrom financií. Tento post zastával až do roku 1991. Najmä počas prvých dvoch volebných obdobiach v rokoch 1983-87 tandem Hawke-Keating výborne fungoval, no Keating začal mať pocit, že je čas na zmenu a chcel Hawka vystriedať na poste premiéra. V roku 1988 mu Hawke pred svedkami sľúbil, že v roku 1990 sa vzdá premiérskeho kresla v jeho prospech. Keď tak však neučil, Keating v roku 1991 odstúpil. Hawkova pozícia v strane bola čoraz slabšia, aj kvôli recesii, slabším výsledkom hospodárstva a neustálych útokov opozície i z vlastných radov. V decembri 1991 sa Hawke vzdal postu premiéra a Keating sa stal predsedom vlády.

Voľby v roku 1993 boli pre labouristov považované za nevyhrateľné. Ekonomika bola pomalá, voličom sa Keatingov štýl zdal arogantný a opozícia navrhovala dobre postavenú hospodársku politiku. Napriek tomu sa Ketingovi podarilo zvíťaziť.

Keatingova agenda ako premiéra sa pozdávala vysokoškolsky vzdelaným voličom, no nenadchla radových ľudí zo stredných vrstiev a vidieka. Keating špekuloval o zrušení austrálskej monarchie a zavedení republiky, sústredil sa na zmierenie s pôvodným austrálskym obyvateľstvom a užšie vzťahy s Áziou. Keating si neuvedomil, že jeho voličov viac zaujíma výkonnosť ekonomiky a nezaujíma ich austrálsky vzťah k vzdialeným krajinám.

Po trinástich rokoch vlády labouristov, čo je najviac v austrálskej histórii, porazil vo voľbách v roku 1996 Keatinga John Howard.

Po volebnej porážke sa vzdal poslaneckého mandátu. Od roku 1988 žije oddelene od manželky. V súčasnosti prednáša na Univerzite Nového Južného Walesu.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 

Predsedovia vlády Austrálie
Osobnosti zo Sydney
Tracii Guns

Tracii Guns (* 20. január 1966, Los Angeles, Kalifornia, USA) je kultový metalový gitarista, ktorý hral s mnohými známymi metalovými skupinami a sólo umelcami. Patria tam  Guns N’ Roses, Brides Of Destruction, L.A. Guns, W.A.S.P., Poison, The Misfits, Killing Machine a Johnny Thunders. Tiež vystupoval na turné so skupinou Faster Pussycat.

V polovici 80. rokov ako tímový  projekt, Tracii založil spolu s Axlom Rosom, Izzym Stradlinom, Duffom McKaganom a Robom Gardnerom legendárnu skupinu Guns N’ Roses. Tracii a Rob neskôr skupinu opustili a nahradili ich priatelia z detstva, Slash a Steven Adler. 

V roku 2002, Guns a Nikki Sixx vytvorili skupinu Brides Of Destruction. Kapela má ďalších troch členov: John Corabi, Kris Kohls a London LeGrand. Kohls opustil skupinu uprostred nahrávania prvého albumu a nahradil ho Scot Coogan. Corabi opustil kapelu v marci 2003. Album vydali v roku 2004. Sixx opustil skupinu koncom roka 2004, aby sa plne venoval skupine Mötley Crüe, nahradil ho Scott Sorry a k skupine sa pridal Ginger, no po pár koncertoch odišiel. Brides of Destruction vydali svoj druhý album na jeseň roku 2005 pred rozpadom skupiny kvôli európskym koncertom, ktoré Sorry prešvihol. Guns pracoval mesiac s Quiet Riot, neskôr sa rozhodol založiť novú skupinu Tracii Guns Band, ktorá sa skladá z členov: Guns (gitara), Paul Black (spev), Nickey "Beat" Alexander (bicie) a Jeremy Guns (basgitara).

Externé odkazy 
 Tracii Guns - Oficiálna stránka

Členovia skupiny Guns N’ Roses
Heavymetaloví gitaristi USA
Rockoví gitaristi USA
Osobnosti z Los Angeles