joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pius V.

Svätý Pius V., vlastným menom Antonio (Michele) Ghislieri (* 17. január 1504, Bosco Marengo, Taliansko – † 1. máj 1572, Rím) bol 225. pápež katolíckej cirkvi od 7. januára 1566 do svojej smrti 1. mája 1572.

Životopis 
Narodil sa v Bosco Marengo pri Alessandrii a dostal meno Antonio. Do svojich štrnástich rokov bol pastierom, až kým nevstúpil do rádu dominikánov a prijal meno Michele. 

Po štúdiách v Bologni bol v roku 1528 vysvätený za kňaza. Šestnásť rokov prednášal v Pavii, neskôr sa stal inkvizítorom pre Como a Bergamo. Pre jeho veľké zanietenie v tejto práci ho v roku 1553 pápež Július III. vymenoval za generálneho komisára rímskej inkvizície. Pápež Pavol IV. ho vymenoval v roku 1556 za biskupa v Nepi a Sutri, v 1557 za kardinála a v roku 1558 už za generálneho inkvizítora. Pre svoju inkvizítorskú prísnosť upadol do nemilosti u nového pápeža Pia IV.

Ako protektor rehole barbanitov a ako biskup v Mondovi sa celým srdcom venoval reforme. Keďže bol zanietený pre asketizmus a evanjeliovú chudobu, dalo sa predpokladať, že z neho bude pápež, po akom sa v tých časoch už dlho volalo. Keď sa stal pápežom, naďalej vytrval vo svojom asketizme a pod pápežským ornátom nosil hrubý mníšsky habit. Vzal si za cieľ udusiť rúhačstvo, znesväcovanie sviatkov a nemorálnosť rímskej verejnosti. Súčasníkom sa zdalo, že chce premeniť mesto Rím na kláštor. Prísne dbal o to, aby sa duchovní zdržiavali na miestach svojich úradov, uskutočňoval pravidelnú kontrolu náboženských reholí, a niektoré, ktoré nedodržiavali svoj cieľ, zrušil, ako napríklad humiliánov v roku 1571. Kardinálov si starostlivo vyberal.

V roku 1566 vydal rímsky katechizmus, v roku 1568 prepracovaný kňazský breviár a v roku 1570 misál. Pozoruhodné je, že obmedzil používanie odpustkov. Vo svojich snahách o zachovanie čistoty viery sa opieral väčšinou o inkvizíciu. Postavil pre ňu nový palác, vypracoval jej nové smernice a sám sa zúčastňoval na jej zasadaniach. Za jeho vlády bolo obvinených a odsúdených mnoho vzdelaných ľudí, preto sa v Taliansku neudomácnil protestantizmus. Bol veľmi prísny aj na Židov. Vyháňal ich z pápežského štátu, iba z obchodných dôvodov niektorým dovolil žiť v getách Ríma a Ancony. V roku 1571 ustanovil kongregáciu zakázaných kníh, čo malo za následok útek stovky tlačiarov do Nemecka a Švajčiarska. 

Jeho postupom na medzinárodnom poli často chýbal politický realizmus. Podaril sa mu však aj veľmi úspešný čin, keď vytvoril Svätú ligu s Benátkami a Španielskom proti Turkom. Víťazstvo spojených námorných síl v Korintskom zálive v bitke pri Lepante 7. októbra 1571 otriaslo tureckou vládou v Stredomorí. Z vďaky za pomoc vyhlásil pápež 7. október za sviatok Víťaznej Panny Márie.

O Piovi V. sa hovorí, že bol zbožný až k neznášanlivosti. No i tak, pre jeho neúnavné úsilie pri potláčaní herézy, ho ako veľkého pápeža, ktorý zanechal na cirkvi charakteristickú pečať, pápež Klement X. vyhlásil 1. mája 1672 za blahoslaveného a 22. mája 1712 ho pápež Klement XI. vyhlásil za svätého. V Rímskokatolíckej cirkvi má sviatok 30. apríla (kedysi 5. mája).

Iné projekty 

Talianski pápeži
Talianski katolícki svätci
Kanonizovaní Klementom XI.
Blahorečení Klementom X.
Perpignan (mesto)

Perpignan (po katalánsky Perpinyà) je mesto a administratívne hlavné mesto departementu Pyrénées-Orientales v južnom Francúzsku v regióne Languedoc-Roussillon. V minulosti bolo hlavným mestom bývalej provincie Roussillon (francúzske Katalánsko).

Počet obyvateľov (1999): 105 115 (163 000 vrátane predmestí).

Monumenty 
 Le Castillet, bývalé väzenie, v súčasnosti aj múzeum, symbol Perpignanu
 Katedrála Sv. Jána Krstiteľa, ktorá bola postavená v roku 1509
 V 13. storočí tu bol postavený Hrad mallorských kráľov, populárne turistické miesto
 Kostol sv. Mateja – 16. storočie
 Kláštor dominikánov – 13. storočie

Doprava

Železničná doprava 
Železničná stanica leží na dôležitej tranzitnej trati Narbonne – Cerbère (– Barcelona), vďaka ktorej má mesto dobré spojenie štandardnými vlakmi i TGV s ostatnými časťami krajiny.
Od r. 2012 bude v prevádzke aj vysokorýchlostná trať (LGV/LAV) spájajúca Perpignan s Figueres, Barcelonou, Madridom a ďalšími veľkými mestami Španielska.

Známe osobnosti 
 Hyacinthe Rigaud (* 1659 -  † 1743), ktorý namaľoval oficiálne obrazy Ľudovíta XIV., rodák
 François Arago (* 1786-  † 1853), fyzik, astronóm a liberálny politik, ktorý sa podieľal na odstránení otroctva vo francúzskych kolóniach v roku 1848, sa narodil v susednej dedine Estagel. V meste je mnoho miest, ktoré sú po ňom pomenované, najmä lýceum a námestie, kde stojí jeho socha.
 Robert Brasillach (* 1909 -  † 1945), spisovateľ, autor diel Ako čas letí, Fernesove poémy a Antológia gréckej poézie. Počas Druhej svetovej vojny ako šéfredaktor novín Som všade do roku 1945 sa prejavoval zúrivým antisemitizmom. Po oslobodení bol obžalovaný, odsúdený na smrť a popravený za svoju kolaboráciu s nepriateľom.
 Pablo Ruiz Picasso, pôvodom z Andalúzie, ktorý vyrastal v Barcelone, pobýval často v Perpignane medzi rokmi 1950-1953 v hoteli Lazerme (v súčasnosti múzeum Riquad).
 Salvador Dalí, po jeho návšteve v roku 1963 vyhlásil železničnú stanicu v Perpignane za centrum sveta. Nad stanicou sa nachádza pamiatka na počesť Dalího a na zemi je napísané veľkými písmenami „Perpignan centrum sveta“.

Partnerské mestá 
  Barcelona, Španielsko
  Figueres, Španielsko
  Girona, Španielsko
  Hannover, Nemecko
  Lake Charles, Louisiana, USA
  Lancaster, Spojené kráľovstvo
  Ma'alot-Tarshiha, Izrael
  Sarasota, USA
  Tavira, Portugalsko
  Tyr, Libanon

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
Bitka v ústí Šeldy

Bitka v ústí Šeldy je označenie bojovej operácie v severnom Belgicku a v juhozápadnom Holandsku. Spojenci plánovali vyčistiť ústie rieky Šelda od nemeckých síl, aby sa spojenecké dodávky zásob mohli dostať do Antverp. Táto úloha bola pridelená kanadskej Prvej armáde zloženej z vojakov kanadskej, britskej a poľskej príslušnosti.

Po piatich týždňoch zložitých bojov, ktoré zahrňovali aj obojživelné útoky jednotky kanadskej Prvej armády zvíťazili. O tri týždne neskôr bol prístav v Antverpách otvorený pre spojenecké námorníctvo. Aj keď táto bitka nie je veľmi známa, víťazstvo bolo pre spojencov dôležité, aby mohli zásobovať svoje jednotky a pokračovať v bojoch na západnom fronte až do konca vojny.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Canada Remembers – The Liberation of Belgium 
 Canada Remembers – The Scheldt 
 The Battle of the Scheldt 
 Liberation of Belgium 
 Die Zeit: Raketen auf Antwerpen

Bitky druhej svetovej vojny
Bitky v Holandsku
Bitky v Belgicku
Bitky na západnom fronte druhej svetovej vojny
Bitky v 1944
Tajomstvo alchymistu Storitza

Tajomstvo alchymistu Storitza (angl. The Alchemist Storitz's Secret) je slovenský film natočený podľa románu Julesa Verna Tajomstvo neviditeľna (fr. Le secret de Wilhelm Storitz). 

Dobrodružný príbeh o vychýrenom alchymistovi, ktorý sa dokáže stať neviditeľným.

 Architekt: Juraj Mojžiš
 Návrhy kostýmov: Zdeněk Šánsky
 Strih: Roman Varga
 Vedúci výroby: Pavol Geleta, Dušan Plvan
 Exteriéry: Bratislava, Valtice, Trnava, Mikulov, Hubice, Děčín, Komárno
 Premiéra: 24. máj 1991

Externé odkazy 
Tajomstvo alchymistu Storitza na stránkách SFÚ
Slovenské filmy
Detské filmy a seriály
Filmy podľa názvu
Filmy z 1991
Severný pól

Severný pól je najsevernejšie miesto na každej planéte. Miesto, ktoré spĺňa túto požiadavku pri pohľade na mapu (alebo glóbus) je zemský alebo geografický severný pól, čo je miesto v ktorom zemská os pretína na severe zemský povrch. Leží v Severnom ľadovom oceáne. Zemepisný severný pól je na 90° severnej zemepisnej šírky a spolu s Južným pólom a Greenwichský poludníkom je základom zemskej súradnicovej sústavy. Existujú aj ďalšie definície severného pólu (magnetický pól (severný na južnej pologuli a naopak) a pod.)

História 

Prvú výpravu na pokorenie a preskúmanie severného pólu podniknutú v roku 1871 viedol Charles Francis Hall pod patronátom Američanov. Výprava niesla označenie Polaris expedition (Polárna expedícia) a skončila sa katastrofou. 

Ďalšiu výpravu v apríli 1895 viedol Fridtjof Nansen. Expedícia dosiahla 86° 14´ severnej šírky.

Prvé preukázateľné dosiahnutie severného pólu sa podarilo 12. mája 1926 posádke vzducholode Norge. Predchádzajúce výpravy (Frederick Cook 1908, Robert Peary 1909 a Richard Byrd 1926 - letel k pólu lietadlom len niekoľko dní pred Norge) nemajú dosiahnutie pólu dostatočne preukázané. Predovšetkým Peary bol dlho posudzovaný za prvného pokoriteľa severného pólu, ku ktorému malo dôjsť 6. apríla 1909, výskumy v 80. a 90. rokoch minulého storočia jeho úspech spochybnili. Prvým Čechom na severnom póle bol v roku 1928 František Běhounek, ktorý nad pólom preletel vo vzducholodi Italia. Prvý, kto prišiel na pól “po vlastných”, bol sir Wally Herbert. A to presne 6. apríla 1969. 

Okrem severného zemepisného pólu existuje na severnej pologuli aj severný magnetický pól, ktorého poloha je nestála. V súčasnosti sa severný magnetický pól pohybuje rýchlosťou asi 15 km za rok smerom na Sibír, ktorej pobrežie dosiahne asi o 40 rokov. V minulosti dokonca niekoľkokrát došlo k tomu, že sa severný magnetický pól presunul z jednej zemepisnej pologule na druhú (prepólovanie).

Referencie

Pozri aj 

 Južný pól
 Severný ľadový oceán

Navigácia
Arktída
Martin Cibák

Martin Cibák (* 17. máj 1980, Liptovský Mikuláš) je bývalý slovenský hokejista.

Klubový hokej 
S hokejom začínal v Liptovskom Mikuláši. V roku 1998 si ho v úvodnom drafte NHL vybral klub Tampa Bay Lightning v 9. kole ako 252. v poradí. Nasledujúce tri sezóny odohral v zámorí v juniorskej súťaži WHL a nižšej profesionálnej súťaži IHL. V sezóne 2001/02 sa v drese Tampa Bay Lightning dostal prvýkrát na ľad NHL, aj keď väčšinu zápasov sezóny odohral v AHL za Springfield Falcons. V nasledujúcej sezóne vypadol z kádra Tampy Bay. Vrátil sa tam až v sezóne 2003/04, keď sa stal stabilným hráčom Tampy Bay a podieľal sa na víťazstve tohto klubu v play-off. Stal sa tak tretím slovenským držiteľom Stanley Cupu v histórii po Stanovi Mikitovi a Jiřím Bicekovi. Počas lockoutu NHL v ročníku 2004/2005 hrával v Liptovskom Mikuláši, Plzni a v play-off posilnil Košice. Celkovo za Lightning v NHL nastúpil na 154 duelov základnej časti a na 61 v play-off. 

Pred sezónou 2006/07 sa rozhodol vrátiť sa do Európy, konkrétne do Švédska. V tejto sezóne odohral za tím Frölunda Indians 55 zápasov, v ktorých si pripísal 23 bodov. Pred sezónou 2007/08 prestúpil do Södertälje SK a pred sezónou 2009/10 prestúpil do ruského klubu Spartak Moskva, kde zotrval dve sezóny. Ročník 2010/2011 odohral v klube Severstaľ Čerepovec, kde bol vymenený za Olega Gubina. V drese Čerepovca nastúpil v 41 zápasoch základnej časti (10 gólov, 3 asistencie) a v 6 zápasoch play-off. Pred sezónou 2011/2012 sa dohodol na ročnom kontrakte s klubom Neftechimik Nižnekamsk. Po skončení zmluvy s ním Nižnekamsk predĺžil zmluvu o ďalší rok. V januári 2013 bol vymenovaný za kapitána tímu.

V novembri 2017 oznámil ukončenie svojej aktívnej hráčskej kariéry.

Míľniky 
Prvý zápas v NHL
9. február 2002, zápas Tampa Bay Lightning - Washington Capitals
Prvá asistencia v NHL 
11. február 2002, zápas Tampa Bay Lightning - Washington Capitals
Prvý gól V NHL
12. marec 2002, zápas Tampa Bay Lightning - Atlanta Thrashers

Klubová štatistika

Reprezentácia 
V národnom drese odohral 45 zápasov a strelil 6 gólov.

Reprezentačná štatistika

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1980
Slovenskí hokejisti
Slovenskí olympionici
Hráči MHk 32 Liptovský Mikuláš
Hráči HC Košice
Hráči Tampa Bay Lightning
Hokejisti Spartaku Moskva
Hráči Severstaľ Čerepovec
Hráči Neftechimik Nižnekamsk
Hráči HC Zlín
Slovenskí hokejisti draftovaní NHL
Hokejisti draftovaní klubom Tampa Bay Lightning
Víťazi Stanleyho pohára
Účastníci MS v hokeji 2006
Účastníci MS v hokeji 2011
Osobnosti z Liptovského Mikuláša
Zoznam vládcov Izraela



Prezidenti Izraela
 1948 – 1952 Chaim Weizmann
 1952 – 1963 Jicchak Ben-Cvi
 1963 – 1973 Zalman Šazar
 1973 – 1978 Efraim Kazir
 1978 – 1983 Jicchak Navon
 1983 – 1993 Chaim Herzog
 1993 – 2000 Ezer Weizmann
 2000 – 2007 Moše Kacav
 2007 – 2014 Šimon Peres
 2014 – 2021 Reuven Rivlin
 2021 - Isaac Herzog

Predsedovia vlád Izraela 
Predseda vlády Izraela je hlavou izraelskej vlády. Od roku 1996 (zákon vydaný 1992) je volený v celonárodnom hlasovaní, spravidla súčasne s parlamentnými voľbami, predtým vyberal premiéra prezident z členov Knessetu.

Izrael
 
Prezidenti Izraela
Merseyside

Merseyside je metropolitné grófstvo a ceremoniálne grófstvo v anglickom regióne North West England. 

Grófstvo sa skladá z piatich okresov: Liverpool, Sefton, Knowsley, St. Helens a Wirral. Názov nesie podľa rieky Mersey. Rozloha grófstva je  a hraničí s grófstvami Lancashire (na severovýchode), Veľký Manchester (na východe), Cheshire (na juhu a juhozápade) a na západe sa nachádza Írske more.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka grófstva

Grófstva v Anglicku
South Yorkshire

South Yorkshire je metropolitné grófstvo a ceremoniálne grófstvo v anglickom regióne Yorkshire and the Humber. 

Grófstvo sa skladá zo štyroch okresov, a to Sheffield, Rotherham, Doncaster a Barnsley. Hraničí s grófstvami  Derbyshire (na západe a juhozápade), West Yorkshire (na severozápade), North Yorkshire (na severe), East Riding of Yorkshire (na severovýchode), Lincolnshire (na východe) a Nottinghamshire (na juhovýchode).

Iné projekty 

Grófstva v Anglicku
West Yorkshire

West Yorkshire je metropolitné a ceremoniálne grófstvo v anglickom regióne Yorkshire and the Humber. Približne zodpovedá jadru West Riding of Yorkshire tradičného grófstva Yorkshire.

Grófstvo sa skladá z piatoch okresov, a to Leeds, Wakefield, Kirklees, Calderdale a Bradford. Hraničí s grófstvami Derbyshire (na juhu), Greater Manchester (na juhozápade), Lancashire (na severozápade), North Yorkshire (na severe a východe) a South Yorkshire (na juhovýchode).

Iné projekty 

Grófstva v Anglicku
Bedfordshire

Bedfordshire je nemetropolitné a ceremoniálne grófstvo v anglickom regióne East of England. Hlavné mesto grófstva je Bedford.

Bedfordshire hraničí s grófstvami Cambridgeshire (na severovýchode), Northamptonshire (na severe), Buckinghamshire (na západe) a s Hertfordshire (na juhovýchode)

Geografia 
Najjužnejší koniec grófstva je časť kriedovcového hrebeňa známeho ako Chiltern Hills. Pozostatkom je časť širokého povodia rieky River Great Ouse.

Bedfordshireské skaly sú väčšinou ílovité a pieskovcovité z obdobia jury a kriedy.

Iné projekty

Zdroj 
 

Grófstva v Anglicku
Berkshire

Berkshire môže označovať:
grófstvo v Spojenom kráľovstve, pozri Berkshire (grófstvo)
earlstvo v Spojenom kráľovstve, pozri earl z Berkshire
Berkshire (New York) v USA
Berkshire (Vermont) v USA
Berkshire county (Massachusetts) v USA
pohorie a hornatú rekreačnú oblasť v štáte Massachusetts v USA, pozri The Berkshires
typ parnej lokomotívy s označením 2-8-4 podľa Whyta
firmu, pozri Berkshire Hathaway
Cheshire

Cheshire môže označovať
grófstvo v Anglicku, pozri Cheshire (grófstvo)
Cheshire (Connecticut) v USA
Cheshire (Massachusetts) v USA
Cheshire (Ohio) v USA
názov vlaku, ktorý premával medzi Bostonom a White River Junction v štáte Massachusetts
komiksovú postavu, pozri Cheshire (komiks)

Pozri aj: 
Cheshirská mačka (Cheshire Cat)
Cheshirský syr
Devon

Devon môže označovať:
 grófstvo v Anglicku, pozri Devon (Anglicko)
 mesto v USA, pozri Devon (Pensylvánia)
 odrody dobytka, pozri Devon (dobytok) a South Devon (dobytok)
 pornoherečku, pozri Devon (pornohviezda)
 jeden z Ostrovov kráľovnej Alžbety v Kanade, pozri Devon (ostrov)
 druh salámy, Devon (saláma)

Pozri aj:
 devón
 Devon Rex
 Devon Avenue
 Simone Devon
 Devon Aoki.
Dorset

Dorset môže označovať:
grófstvo v Anglicku, pozri Dorset (grófstvo)
dedinu v USA, pozri Dorset (Vermont)
dedinu v Kanade, pozri Dorset (Ontario)
obec v Tasmánii, pozri Dorset (Tasmania)
college v Írsku, pozri Dorset College
college v Kanade, pozri Dorset College (Vancouver)
zaniknutú kultúru, pozri Dorsetská kultúra.
odrodu ovce, pozri dorsetská ovca.

Pozri aj: earl dorsetský, markíza dorsetská, vojvoda dorsetský
Dorset (grófstvo)

Dorset (v minulosti aj Dorsetshire) je nemetropolitné grófstvo, ceremoniálne grófstvo a tradičné grófstvo v Anglicku.

Grófstva v Anglicku
Herefordshire

Herefordshire je jednostupňový celok (ako taký formálne aj gróftsvo), ceremoniálne grófstvo a tradičné grófstvo v Anglicku.

Grófstva v Anglicku
Meteosat

Meteosat je séria družíc vytvorená v rámci rovnomenného programu. Družice METEOSAT prevádzkuje medzivládna organizácia EUMETSAT. Sú to geostacionárne meteorologické družice. 

Slovo Meteosat je odvodené zo slov Meteorological Satellite, čo v preklade znamená meteorologická družica.

Družice Meteosat 1 až Meteosat 7 niesli alebo nesú prístroj MVIRI (METEOSAT Visible and Infrared Imager), čo je prístroj na snímkovanie vo viditeľnom a infračervenom žiarení.

Meteosat 8 je prvým Meteosatom druhej generácie (MSG, Meteosat Second Generation), ktorý nesie prístroj SEVIRI (Spinning Enhanced Visible and Infrared Imager) a prístroj GERB (Geostationary Earth Radiation Budget).

Na konci januára 2004 boli v prevádzke družice Meteosat 5, 6, 7 a 8. Meteosat 5 sa nachádzal nad rovníkom na 63° východnej dĺžky a monitoroval Indický oceán. Meteosat 6, 7 a 8 boli v tej dobe umiestnené nad rovníkom na Greenwichskom poludníku alebo v jeho blízkosti, pričom plnili rozdielne funkcie (operativne, záložné, pomocné). Meteosat 6 bol v móde „rýchleho snímkovania“ ('rapid scan' mode) a poskytoval obmedzené dáta v 10 minútovom kroku. Meteosat 7 plnil funkciu záložnej družice Meteosatu 8 a poskytuje dočasné dáta pred úplným hardvérovým prechodom používateľov dát na Meteosat 8.

Externé odkazy 
 Družice na stránkach SHMÚ
 EUMETSAT
 ESA

Meteorologické družice
Umelé družice Zeme
Malbork

Malbork (nem. Marienburg) je poľské mesto ležiace na rieke Nogat v severnom Poľsku v Pomoranskom vojvodstve známe vďaka križiackemu hradu.

Dejiny 
Okolo roku 1274 tu začal Rád nemeckých rytierov stavať hrad ako stredisko výbojov proti pohanským Prusom. V roku 1276 dostala osada, ktorá vznikla pri stavbe hradu mestské práva. V roku 1309 presídlil do Malborku veľmajster Rádu nemeckých rytierov z Milána a odvtedy sa stal Malbork trvalým sídlom veľmajstrov rádu.
 
Počas druhej svetovej vojny v roku 1945 bol hrad silno poškodený Červenou armádou počas bojov o mesto. Rekonštrukcia prebieha dodnes. V 50. rokoch namiesto rekonštrukcie Starého Mesta boli ruiny rozobrané a stavebný materiál sa vyvážal pravdepodobne do Varšavy, čo malo negatívny vplyv na turistický rozvoj mesta, ktoré má iba hrad, ale bez historickej mestskej časti.

Doprava 
V meste je veľký železničný uzol, námorno-riečny prístav a letisko.

Hospodárstvo 
Mesto je strediskom obchodu, strojárskej a potravinárskej výroby.

Pozri aj 
 Hrad Malbork

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

 
Mestá v Pomoranskom vojvodstve
Powiat malborski
Pécs

Pécs (historický slovenský názov Päťkostolie, stredoveký latinský názov Quinque Ecclesiae, z ktorého je odvodený aj nemecký Fünfkirchen, srbsky Pečuj, chorvátsky Pečuh) je mesto v Maďarsku, v Baranskej župe na juhu krajiny. Žije tu 142 873 obyvateľov (1. januára 2019). Je historickým centrom regiónu Baranja.

Názov "Pécs" pochádza s najväčšou pravdepodobnosťou zo slovanského slova päť (podľa piatich mučeníkov lokalizovaných do tohto mesta). V roku 1830 sa obyvateľstvo mesta ešte skladalo spolovice z Nemcov a Bosniakov, zvyšok tvorili prevažne Maďari.

Dejiny 
V rímskej dobe vzniklo na území Panónie mesto Sopianae, ktoré patrilo k najvýznamnejším mestám provincie. V 4. storočí mesto získalo charakteristické, elipsovité hradby, pričom sa zachoval pôvodný šachovnicový pôdorys mesta. Zo 4. storočia pochádzajú kresťanské kaplnky s freskovou výzdobou, ktorá sa zachovala až do 6. storočia.

Osobnosti mesta 
 Ján Pannonius z Čazmy (* 1434 – 1472), humanistický básnik a cirkevný hodnostár 
 Farkas Molnár (* 1897 - † 1945), architekt
 Marcel Breuer (* 1902 – † 1981), architekt a dizajnér nábytku
 Victor Vasarely (* 1908 – † 1997), francúzsky maliar maďarského pôvodu
 Kató Lombová (* 1909 –  † 2003), tlmočníčka, prekladateľka
 Alojz Wawruch (* 1939 – † 1999), matematik a vysokoškolský pedagóg
 László Sólyom (* 1942), politik, bývalý prezident Maďarska
 Tvrtko Vujity (* 1972), reportér a spisovateľ
 Zoltán Gera (* 1979), maďarský futbalový reprezentant

Partnerské mestá

Fotogaléria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

 
Mestá v Maďarsku
Európske hlavné mestá kultúry
Nikolaas Tinbergen

Nikolaas Tinbergen (* 15. apríla 1907, Haag, Holandsko – † 21. decembra 1988, Oxford, Spojené kráľovstvo) bol významný holandský biológ a etológ. V roku 1955 prijal britské štátne občianstvo. 

V roku 1973 dostal spoločne s Karlom von Frischom a Konradom Lorenzom Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objavy týkajúce sa organizácie a spoločenského správania živočíchov.

Iné projekty

Externé odkazy 
http://www.nobelprize.org/nobel_prizes/medicine/laureates/1973/

Holandskí biológovia
Britskí biológovia
Etológovia
Nositelia Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu
Britskí nositelia Nobelovej ceny
Osobnosti z Haagu
Hipparcos

Hipparcos alebo High Precision Parallax Collecting Satellite bol projekt Európskej kozmickej agentúry (ESA) určený na meranie paraláx a pohybu hviezd. Družica bola použitá na zmeranie vzdialeností vyše pol milióna hviezd do vzdialenosti 150 pc od Slnka, čím vznikol Tycho Catalogue.

Družica Hipparcos bola 3 metre dlhá, 1,8 metra široká a obsahovala teleskop typu Schmidt. Družici zlyhal motor Mage 2, ktorý ju mal dosť na pôvodne plánovanú geostacionárnu dráhu, a preto zostala okolo Zeme obiehať po výstredne eliptickej dráhe. To negatívne ovplyvnilo dĺžku a kvalitu jej práce. Dňa 14. júna 1993 zlyhala palubná pamäť satelitu a 15. augusta 1993 bol definitívne vypnutý. Počas svojej štvorročnej činnosti uskutočnil vyše 2 milióny pozorovania 120 000 hviezd do 12 magnitúdy. Polohy pozorovaných hviezd boli oproti pozemským meraniam spresnené 10- až 100-násobne.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Michael Voplatka: ESA – 7. díl – Jak daleko jsou hvězdy?

Umelé družice Zeme
Kozmické observatóriá
Neaktívne sondy
Eva Kamrlová

Eva Kamrlová (* 23. október 1942) je slovenská koncertná organistka.

V rokoch 1957 – 1963 vyštudovala Konzervatórium v Bratislave, hru na organ u Irmy Skuhrovej.  Po absolvovaní konzervatória v rokoch 1963 – 1968 študovala na Hudobnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave u prof. Ferdinanda Klindu.

Zúčatnila sa medzinárodných interpretačných kurzov (napr. Flor Peeters). Sólisticky vystupovala so slovenskými orchestrami, ako sú Štátna filharmónia Košice, Štátny komorný orchester Žilina pod taktovkou dirigentov Bystríka Režuchu a Leoša Svárovského.  Komorne spolupracovala s fagotistom Petrom Hanzelom, trubkárom Kamilom Roškom, mezosopranistkou Evou Blahovou, sopranistkou Magdalénou Blahušiakovou ako aj s altistkou  Hanou Štolfovou-Bandovou. Nahrávala tiež pre Slovenský rozhlas. V rozhlase pôsobí aj ako publicistka – autorka hudobno-slovných relácií.

V období rokov 1981 – 1987 pôsobila na Základnej umeleckej škole v Bratislave ako pedagogička. V rokoch 1994 - 1999 vyučovala na Cirkevnom konzervatóriu v Bratislave. Je zakladateľkou cirkevného zboru a pedagogičkou organovej hry. 

V rokoch 1987 – 1994 vykonávala funkciu tajomníčky Sekcie koncertných umelcov pri Zväze slovenských skladateľov a koncertných umelcov. Spolu s Mariánom Lapšanským bola spoluorganizátorkou Stredoeurópskeho festivalu koncertného umenia v Žiline. Od roku 1992 je organizátorkou medzinárodného festivalu Slovenské historické organy, predtým  v spolupráci s Ferdinandom Klindom. Je tiež iniciátorkou bratislavského koncertného cyklu Hudba na Hrade.

Narodenia v 1942
Žijúci ľudia
Slovenskí organisti
Vysoké Mýto

Vysoké Mýto () je mesto v Pardubickom kraji, v okrese Ústí nad Orlicí, Česko. Počet obyvateľov je 12 436 (stav k 1.1.2014). V tomto meste sídli autobusový podnik Karosa..

Osobnosti obce 
 Alois Vojtěch Šembera (* 1807 - † 1882), jazykovedec a literárny historik

Partnerské mestá 
  Korbach, Nemecko
  Pyrzyce, Poľsko
 Spišská Belá, Slovensko
  Šopron, Maďarsko
  Varna, Bulharsko
  Verl, Nemecko

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam miest v Česku
 Zoznam obcí v Česku

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

 
Mestá v Česku
Mestské pamiatkové zóny v Česku
Panna

Panna môže byť: 

 žena alebo dievča, ktorá nemá porušenú panenskú blanu, alebo ktorá nemala pohlavný styk, pozri panna (žena)
 matka Ježišova, pozri Panna Mária
 istá rozprávková bytosť, napr. morská panna, lesná panna
 Panna (súhvezdie)
 Panna (kopa galaxií)
 znamenie zverokruhu, pozri Panna (znamenie)
 v botanike: klinček slzičky Dianthus
 lícová strana mince (napr. pri hode), pozri Panna (minca) 
 názov vyššej veže hradu Trosky v Českom raji
 názov skalného útvaru v Povydří
 mesto v štáte Madhjapradéš v Indii, pozri Panna (mesto)
Albert Szirmai

Albert Szirmai (* 2. júl 1880, Budapešť, Maďarsko – † 15. január 1967, New York, USA) bol maďarský operetný skladateľ. 

Vyštudoval Hudobnú akadémiu (Zeneakadémia) v Budapešti spoločne s Emmerichom Kálmánom a Viktorom Jacobim, pod vedením Jánosa Kösslera. Po jej absolvovaní bol najprv hudobným kritikom v časopisoch Pester Lloyd a Polgár. Od roku 1907 sa stal dirigentom a Népszínház. Tam mala v roku 1907 premiéru jeho prvá opereta, Sárga dominó. Ďalšiu operetu Táncos huszárok (1909) napísal doslova na požiadanie pre Királyszínház a bola pomerne úspešná. Svoj najväčší úspech dosiahol operetou Mágnás Miska (Mágnáš Miško, 1916) a Mézeskalács (Medovník, 1923).

Od roku 1926 žil trvalo v USA, kde sa stal hudobným poradcom vo vydavateľstve Chapell Music (člen Warner Music Group). V USA sa spriatelil s Georgom Gershwinom a pomohol objaviť hudobný talent u Leonarda Bernsteina

Silnou stránkou jeho tvorby je skĺbenie maďarských hudobných rytmov s viedenskými, čo je nielen typickým prvkom budapeštianskych operetných autorov tej doby, ale aj kľúčom k ich úspechu.

Zoznam Szirmaiho operiet
 A sárga dominó (1907)
 Táncos huszárok, Huszárski tanečníci (1909)
 A ferencvárosi angyal (1911)
 A mexikói lány (1912)
 A mozikirály (1913)
 Ezüst pille (1914)
 Mágnás Miska, Mágnáš Miško (1916)
 Kék orgonák (1918)
 Gróf Rinaldo (1918)
 Mézeskalács, Medovník (1923)
 Alexandra (1924)
 Éva grófnő (1928)

Literatúra 
 Ferenc Bónis: "Albert Szirmai". Grove Music Online, ed. L. Macy. (subscription access) 
 Ferenc Bónis, Andrew Lamb: "Albert Szirmai". Grove Music Online (OperaBase), ed. L. Macy. (subscription access)
 Milton Esterow. Song hunt turns up 100 by Porter. New York Times, May 5, 1965, p1

Operetní skladatelia
Maďarskí hudobní skladatelia
Osobnosti z Budapešti
Tau Ceti

Tau Ceti (τ Cet/τ Ceti) je hviezda v súhvezdí Veľryba viditeľná voľným okom. Slnku sa podobá hmotnosťou a spektrálnym typom a nachádza sa aj pomerne blízko Slnka, vo vzdialenosti 12 svetelných rokov. Jej typ je G8 V, pričom Slnko má G2 V. Po oblohe sa pohybuje sa rýchlo, za 1000 rokov sa posunie o priemer Mesiaca, ale rotuje pomaly podobne ako Slnko. Pomaly rotujúce hviezdy tohto typu zrejme odovzdali svoj moment hybnosti planétam, z toho usudzujeme, že Tau Ceti má svoju vlastnú planétarnú sústavu. Je to hviezda s nedostatkom železa, preto sa predpokladá, že nemá veľa kamenných planét. Zatiaľ neboli nájdené žiadne jej spoločnice prostredníctvom astrometrických metód, ani pomocou merania radiálnej rýchlosti.

V roku 2004 tím britských astronómov pod vedením Jane Greaves objavil, že Tau Ceti má viac ako desaťnásobne viac kometárneho materiálu v okolí ako Slnko. Bolo to zistené meraním disku chladného prachu obiehajúceho hviezdu, ktorý vznikol zrážkami malých telies. 

Pre svoju podobnosť Slnku a možnú planetárnu sústavu bola vybraná pre projekt OZMA, ktorého ideou je nadviazať kontakt v rádiovej oblasti s možnými mimozemskými civilizáciami. Spolu s hviezdou Epsilon Eridani bola vybratá pre výskumný projekt SETI (Search for Extra-Terrestrial Intelligence  - Hľadanie mimozemskej inteligencie). Pôvodne sa tento projekt volal CETI (Communication with Extra Terrestrial Intelligence – Komunikovanie s mimozemskou inteligenciou) a tento pôvodný názov bol čiastočne inšpirovaný aj hviezdou Tau Ceti. Tau Ceti je dodnes starostlivo sledovaná pozemskými rádioastronómami.

Iné projekty

Externé odkazy 

 Článok o hviezde Tau Ceti v angličtine

Súhvezdie Veľryba
Bayerove objekty
Žlté trpaslíky
Jesenné manévre

Jesenné manévre (v maďarskom orgináli Tatárjárás, nem. Ein Herbstmanöver) je prvá opereta, ktorú skomponoval Emmerich Kálmán. Premiéra sa konala 22. februára 1908 vo Vígszínház v Budapešti. Libreto napísal Károly Bakonyi.

Kálmán sa po neúspešných pokusoch presadiť sa vo vážnej hudbe, rozhodol napísať operetu. Jeho bývalý spolužiak a priateľ Viktor Jacobi, ho zoznámil z libretistom Károlyom Bakonyim a výsledkom ich spolupráce sa stala opereta s vojenskou tematikou. Po jej skomponovaní ju Kálmán ponúkol na uvedenie v Király színház, ale tam ju odmietli. Nešťastný Kálmán ukázal libreto Gáborovi Faludimu, riaditeľovi Vígszínház, s ktorým už predtým spolupracoval. Faludi považoval libreto aj hudbu za také dobré, že sa operetu rozhodol uviesť. Toto rozhodnutie bolo rovnako odvážne, ako aj skvelé. Odvážne preto, lebo Vígszínház bolo dovtedy činoherné divadlo a s operetou nemalo nijaké skúsenosti. Skvelé preto, lebo opereta dosiahla obrovský úspech. Jedno z predstavení navštívil aj William Karczag, riaditeľ v Theater an der Wien spoločne s viedenským operetným skladateľom Leom Fallom. Výsledkom tejto návštevy bolo uvedenie operety v Theater an der Wien 21. januára 1909 pod názvom Ein Herbstmanöver. Nemeckú upravenú verziu napísal Bodantzky. Zakrátko sa opereta dostala až do celej Európy a aj do New Yorku (s anglickým názvom: The Gay Hussars). Vplyvom úspechu bol Kálmán pozvaný na turné do USA, čo však odmietol, lebo sa bál dlhej cesty.

Obrovský úspech operety otvoril brány viedenských divadiel nielen pre Kálmána, ale aj pre ďalších talentovaných skladateľov z Budapešti.

Hlavné postavy

Obsah 

Vojenský dôstojník Lőrentey sa počas jesenných manévrov dostáva do rodného kraja, kde žije aj jeho láska Riza, ktorú stratil za nešťastných okolností. Riza pozve Lőrenteyna na pripravovaný večierok, ktorý sa má konať na miestnom zámku. Ten však z hrdosti odmietne a rozhodne sa radšej zobrať službu. Dôstojníci sa na zábave opijú a keď sa priblíži protivník, nedokážu na to napriek Lőrenteyovmu varovaniu včas reagovať. Riza sa pokúša opäť si získať Lőrenteya, ale ten je stále príliš hrdý a vyhlási, že on si vezme veliteľovu dcéru Treszku, ktorá mu už dlhšiu dobu a niekedy až príliš okato prejavuje svoje sympatie. Na to ho Riza chce poslať preč ale on začne piť a tancovať a už ani manévre ho nezaujímajú. V tom prichádza veliteľ Lohonyai a chce ho prísne potrestať za zanedbanie povinností. Dôstojník Mogyorósi, ktorý je zaľúbený do Treszky, mu však prezradí, že Lőrentey si chce vziať jeho dcéru. To Lohonyaiho poteší, lebo inak vie, že Lőrentey je nie len skvelý dôstojník, ale aj čestný a sympatický človek. Trest mu teda odpustí a chce ohlásiť zásnuby. Zásnuby napriek tomu sa nekonajú, pretože Treszka ich odmietne keď sa dozvie, že Lőrentey v skutočnosti stále miluje Rizu. Nakoniec sa všetko vysvetlí, Lőrentey sa udobrí s Rizou a Mogyorósi získava Treszku. Lohonyai, ktorý sa prísnou tvárou skrýva dobré srdce môže vyhlásiť, že aj keď boli tohoročné manévre rušnejšie ako „vpád Tatárov“ (z toho je odvodený pôvodný maďarský názov operety), nakoniec všetko skončilo mimoriadne dobre.

Operety
Justus Dahinden

Justus Dahinden (* 18. máj 1925, Zürich, Švajčiarsko – † 11. apríl 2020, tamže) bol švajčiarsky architekt a emeritný profesor Technickej univerzity vo Viedni, jeden z najdôležitejších zástupcov povojnovej architektúry vo Švajčiarsku.

Ocenenia 
 1981 Grand Prix d'Architecture 1981, CEA Cercle d'Ètudes Architecturales, Paris
 1981 INTERARCH 81, World Triennial of Architecture, Sofia, Medal and Prize of the City of Nates for Habitat in Iran
 1983 INTERARCH 83,World Triennial of Architecture, Competition HUMA 2000, Sofia, Medal and Prize of the National Committee of Peace of Bulgaria for the Project „Stadthügel“ („Urban Mound“)
 1985 INTERARCH 85, World Triennial of Architecture, Sofia, Award for competition of projects and realizations, personal work
 1989 INTERARCH 89, World Triennial of Architecture, Sofia, Award for the Biography „Justus Dahinden-Architektur-Architecture“

Vybraná bibliografia 
 1972 „Urban Structures for the Future“ Pall Mall Press, New York
 1974 „Akro-Polis. Frei-Zeit-Stadt / Leisure City“ Karl Krämer Publ. Bern/Stuttgart, ISBN 378281018X
 1988 „Justus Dahinden – Architektur – Architecture“ Biography, Karl Krämer Publ. Stuttgart, ISBN 3782816013
 1991 „M… anders /autrement /different. Migros-Zentrum Ostermundigen“, Karl Krämer Publ. Stuttgart, ISBN 3782816080
 2005 „Mensch und Raum / Men and Space“, Karl Krämer Publ. Stuttgart, ISBN 3-7828-1614-5

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Pozeral som na prsty majstrovi
 "Stavba kláštora a pastoračného centra pri kostole sv. Františka v Karlovej Vsi"
 Justus Dahinden in "Great Buildings"
 Justus Dahinden in „archINFORM“

Švajčiarski architekti
Modernistickí architekti
Urbanisti
Osobnosti z Zürichu
Vysočany (okres Bánovce nad Bebravou)

Vysočany sú obec na Slovensku v okrese Bánovce nad Bebravou.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Rímskokatolícky kostol sv. Martina, jednoloďová pôvodne románska stavba s polkruhovou apsidou a mierne predstavanou vežou, z 13. storočia. Kostol prešiel výraznou barokovou a klasicistickou úpravou, ktoré mu dali dnešnú podobu. Z románskeho obdobia sa dochovala apsida, ktorá slúži ako sakristia. Spodná štvorcová časť veže pochádza z obdobia gotiky. Polygonálny záver kostola, loď a oktogonálna nadstavba veže sú výsledkom mladších úprav. Fasády kostola sú členené segmentovo ukončenými oknami so šambránami, veža má barokovú helmicu s laternou. 

 Renesančný kaštieľ, dvojpodlažná dvojtraktová stavba na pôdoryse obdĺžnika zo 17. storočia. V období okolo roku 1821 bol klasicisticky upravený. Miestnosti prízemia majú renesančné krížové hrebienkové klenby. Pod omietkou sa nachádzajú fragmenty renesančného kvádrovania. Fasády kaštieľa sú členené oknami so šambránami a profilovanou nadokennou rímsou. Priečeliu dominuje polygonálna veža lemovaná krakorcami a oknami s lommeným oblúkom a ihlancovou helmicou. V súčasnosti je pamiatka v zlom technickom stave a chátra.

Osobnosti obce

Rodáci 
 Štefan Vysočáni (* 1605), jezuita zemianskeo pôvodu, kazateľ, teológ, univerzitný profesor na Trnavskej univerzite, spoluzakladateľov jezuitskej školy v Trenčíne.

 František Vysočáni (* 1619 - † 1696), rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ, učiteľ rétoriky a gramatiky v Bratislave a Šali nad Váhom, profesor Trnavskej univerzity. Bol predstaveným jeuzitských domov v Spišskej Kapitule a v Levoči, taktiež riaditeľom seminára v Trnave.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce
 Apsida.sk- profil pvodne románskeho kostola

 
Obce okresu Bánovce nad Bebravou
Licitačný systém

Licitačný systém je súborná zostava dohôd týkajúcich sa  bridžovej licitácie, ktorá umožňuje dôkladné popísanie sily listov a ich rozlôh. Licitačný systém je kódovaný jazyk, ktorým si partneri vymieňajú informácie o svojich listoch (kartách ktoré majú v rukách). Na základe takto získaných informácií môže pár vylicitovať optimálny alebo aspoň k optimu sa blížiaci záväzok. V širšom slova zmysle sú súčasťou licitačného systému aj markovanie a výnosy. Výmena informácií je verejná, znamená to, že súperom musíme vysvetliť, čo sme sa na základe licitácie o partnerovi dozvedeli. Nemusíme a nemali by sme im poskytnúť informáciu, ktorú sme vydedukovali na základe vlastného listu.

Typológia licitačných systémov
Licitačné systémy sa delia na:
prirodzené - označujú sa zelenou farbou
silný tref alebo káro - modrá farba
umelé - červená farba
vysoko umelé - žltá farba

Prirodzené licitačné systémy sú také, v ktorých sa takmer nevyskytujú umelé hlášky. Väčšinou majú len jedno umelé otvorenie, týkajúce sa veľmi silného listu.

Umelé licitačné systémy sú také, v ktorých prevažujú umelé hlášky. 

Vysokoumelé systémy sú celé postavené na umelých hláškach. Obrana voči nim je bez znalosti systému súperov a prípravy naň obťažná. Na bežných turnajoch sú vysokoumelé systémy v súčasnosti zakázané.

Zoznam najrozšírenejších licitačných systémov
Acol                        - anglický licitačný systém
MOSCITO                     - austrálsky licitačný systém 
Náš systém (Nasz System)    - poľský licitačný systém 
WJ (Wspólny Język) - poľský licitačný systém nazývaný aj Poľský tref
Precision - americký licitačný systém
SAYC                        - americký licitačný systém 
SEF                         - francúzsky licitačný systém
Two over One                - americký licitačný systém

Slovenské licitačné systémy
LIMIT                           - kedysi u nás rozšírený systém, v súčasnosti sa už takmer nepoužíva
TATRY                           - licitačný systém Ivana Tatranského
Na Slovensku bol donedávna najrozšírenejším systémom Precision, v súčasnosti je to asi SAYC.

Každý pár si môže licitačný systém prispôsobiť svojmu naturelu. Niektoré páry sa pokúšajú vyvinúť vlastný licitačný systém.

Externé odkazy
Klasifikácia licitačných systémov
Ondrej Jariabek

Ondrej Jariabek (* 20. február 1908, Kráľova Lehota – † 3. február 1987, Bratislava) bol slovenský herec a ľudový rozprávač známy ako Sváko Ondro. 

Narodil sa v rodine Ondreja Jariabka a jeho manželky Zuzany rodenej Lenkovej. V roku 1927 absolvoval štúdium na učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi. Bol učiteľom v Čadci (1927 - 1939) a v Prešove (1939 - 1941). Popri práci sa venoval ochotníckemu divadlu. Od roku 1941 bol členom SND (s výnimkou rokov 1947 - 1948, keď sa venoval filmovej réžii). Od roku 1980 na dôchodku. V rokoch 1950 - 1953 pôsobil ako pedagóg odborného divadelného kurzu (ODK) v Bratislave. Účinkoval v rozhlase (sváko Ondro) aj v televízii. V roku 1950 sa pokúsil o filmovú réžiu komédiou z dedinského prostredia Kozie mlieko (spolu s Bořivojom Zemanom). 
Autor dvojdielnych memoárov Z pastierčaťa herec (1988).

Filmografia (herec) 

 1947: Čápkovy povídky (krčmár)
 1947: Varúj...! (kočiš) 
 1948: Čertova stena (hosť v bare)
 1949: Katka (robotník v továrni)
 1950: Priehrada (Očiak)
 1951: Akce B (krčmár)
 1952: Lazy sa pohli (Gábel)
 1953: Pole neorané (Soviar)
 1953: Rodná zem (Hrstka)
 1953: V piatok trinásteho (Rebro)
 1956: Čert nespí (úradník)
 1957: Posledná bosorka (žobrák)
 1957: Zemianska česť (Peter Barina)
 1958: Dáždnik svätého Petra (Slávik)
 1958: Statočný zlodej (komisár)
 1959: Kapitán Dabač (Bórik)
 1962: Bílá oblaka (gazda)
 1962-63: Jánošík I-II (Gajdošík)
 1963: Ivanov (Šabelskij)
 1966: Jeden deň pre starú paniu  (domáci)
 1966: Konec srpna v hotelu Ozón (starý muž)
 1966: Majster kat (Findo)
 1968: Šílené smutná princezná (vojak Václav)
 1968: Traja svedkovia (sluha Jano)
 1968: Zbehovia a pútnici (hrebenár)
 1971: Orlie pierko (dedo Šimek)
 1977: Kamarátka Šuška (bača Fekiač)
 1978: Nie (flašinetár)
 1978: Zlaté časy (starý otec)
 1980: Toto leto doma (dedo Krištof)
 1980: Živá voda (Hančin)
 1981: Noční jazdci (Jakub Hreňo)
 1983: Výlet do mladosti (školník)

Literatúra 
 Ondrej Jariabek:Z pastierčaťa herec 1, Slovenský Spisovateľ, 1988, 
 Ondrej Jariabek:Z pastierčaťa herec 2, Slovenský Spisovateľ, 1988,

Externé odkazy 
 ČSFD.cz - Ondrej Jariabek (česky)
 ČFN.cz - Ondrej Jariabek (česky)
 FDB.cz - Ondrej Jariabek (česky)
 IMDb.com - Ondrej Jariabek (anglicky)
 Záznam o narodení a krste v matrike záznam číslo 7 – farnosť Hybe; pokrstený ako Andreas Jarjabek

Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Slovenskí rozhlasoví herci
Slovenskí ochotníci
Slovenskí filmoví režiséri
Slovenskí humoristi
Slovenskí pedagógovia
Osobnosti z Kráľovej Lehoty
Akronym

Akronym (gr. akrón = okraj, koniec; onyma = meno) je slovo, prípadne názov zložený zo začiatočných písmen alebo slabík viacerých slov.

Príklady: 
 aids – acquired immunodeficiency syndrome
 Benelux – Belgique-Néerlande-Luxembourg
 Čedok – Československá cestovní a dopravní kancelář (Česká dopravní kancelář)
 FLAC – free lossless audio codec
 Gestapo – Geheime Staatspolizei
 Interpol – International Criminal Police Organization
 Jégé – Ján Grob
 laser – light amplification by stimulated emission of radiation
 modem – modulator-demodulator
 Moscito – Major-oriented Strong Club including Tactical openings
 NATO – North Atlantic Treaty Organization
 NOD – nemocnica na okraji disku
 Polisario – Frente Popular de Liberación de Saguia el Hamra y Río de Oro
 radar – radio detecting and ranging
 sars – severe acute respiratory syndrome
 Tesla – Technika slaboprúdová
 Zelovoc – Zelenina a ovocie
 Zväzarm – Zväz pre spoluprácu s armádou

Zdroje 
 akronym. In:

Pozri aj 
 Akrostich

Skratky
Typy slov
Kto chytá draka

Kto chytá draka je film režiséra Joela Schumachera z roku 2003 nakrútený podľa skutočného príbehu novinárky Veroniky Guerinovej.

Externé odkazy
 
 
 Oficiálna stránka filmu

Filmy USA
Írske filmy
Britské filmy
Filmy podľa názvu
Filmy z 2003
Oxidačno-redukčná reakcia

Oxidačno-redukčná reakcia (skrátene redoxná reakcia, zriedkavejšie aj redukčno-oxidačná reakcia) je druh chemickej reakcie, pri ktorej nastáva oxidácia jednej a redukcia druhej látky. Oxidácia a redukcia sú navzájom prepojené deje, ktoré prebiehajú pri redoxných reakciách, čiže tam, kde prebehla oxidácia, musela prebehnúť aj redukcia. Dochádza pritom k odovzdávaniu a prijímaniu valenčných elektrónov, pričom nemusia vždy vznikať ióny.

 Oxidácia je chemický dej, pri ktorom atóm, alebo ión odovzdáva svoje valenčné elektróny. Zároveň pritom zväčšuje svoje oxidačné číslo. Atóm, ktorý sa oxiduje je redukovadlom.
 Redukcia je chemický dej, pri ktorom atóm, alebo ión získava jeden alebo viac elektrónov. Zároveň pritom zmenšuje svoje oxidačné číslo. Atóm, ktorý sa redukuje je oxidovadlom.

Príklady redoxných reakcií 
V prírode sa s redoxnými reakciami stretávame hlavne pri horení a korózii kovov.

 C0 + O20 → CIVO2-II
 Oxidácia: C0 - 4e- → CIV
 Redukcia: O20 + 4e- → 2O-II

 2Na0 + F20 → 2NaIF-I
 Oxidácia: 2Na0 - 2e- → 2Nal
 Redukcia: F20 + 2e- → 2F-l
Radikál (chémia)

Termínom  radikál  (lat. radicalis = pochádzajúci z koreňa) alebo často aj voľný radikál sa v chémii označuje paramagnetická častica (atóm, molekula alebo ión) s jedným alebo viacerými nespárenými elektrónmi. Pre komplexy obsahujúce ióny prechodných kovov ani pre solvatovaný elektrón sa však zvyčajne nepoužíva označenie radikál. Najjednoduchší radikál je atóm vodíka. Prvý organický voľný radikál trifenylmetyl (trityl) bol identifikovaný Mosesom Gombergom v roku 1900.  Prítomnosť nespáreného elektrónu vo valenčnej vrstve spôsobuje zvyčajnú vysokú reaktivitu radikálov. Najvýznamnejšie sú radikály v oxidačných, polymerizačných a substitučných reakciách a dôležitú úlohu hrajú aj v biochémii a biológii.

Voľný radikál 
Chemici v 19. storočí chápali radikál len ako skupinu atómov alebo časť molekuly, ktorá môže prejsť z jednej molekuly na inú, ale nemôže existovať samostatne. Po objavení radikálov ako častíc schopných samostatnej existencie bolo potrebné tieto odlíšiť od pôvodného chápania zavedením pojmu voľné radikály. V súčasnosti chápeme voľný radikál skôr ako časticu, ktorá opustila pôvodný radikálový pár resp. solvatačnú mriežku, keďže väčšina radikálov vzniká homolytickým štiepením kovalentnej väzby alebo prenosom elektrónu medzi dvoma molekulami.

Reaktivita 
Stabilita alkylových radikálov, analogicky k stabilite karbkatiónov, je tým vyššia čím viac je dané radikálové centrum substituované. Preto radikálové reakcie prebiehajú prednostne v smere tvorby čo najviac substituovaného radikálu R3C. > R2HC. > RH2C.. Radikál môže byť taktiež stabilizovaný ak sa centrum nachádza v blízkosti funkčnej skupiny priťahujúcej elektróny ako napr. karbonylovej, nitrilovej alebo éterovej skupiny. Stabilita radikálu je tiež zvýšená ak je nespárený elektrón konjugovaný v systéme π-elektrónov. Reaktívne radikály veľmi ochotne napádajú najmä nenasýtené zlúčeniny. Tieto môžu potom ďalej reagovať napr. s kyslíkom. Medzi najreaktívnejšie radikály patrí hydroxlový radikál .OH, ktorého účinky sa často spájajú s oxidatívnym stresom v biológii a medicíne. 
Charakteristické reakcie radikálov sú radikálové substitúcie a radikálové adície.

Význam voľných radikálov v biológii 
Medzi ďalšie reaktívne radikály zodpovedné za škody na biologických štruktúrach a spôsobujúce oxidáciu, stárnutie a mutácie patria okrem hydroxylového radikálu superoxidový O2-., peroxylový RO2., hydroperoxylový HO2. a ďalšie. Tieto radikály patria do skupiny reaktívnych foriem kyslíka, medzi ktoré patria aj neradikálové zlúčeniny ako napr. peroxid vodíka.
Účinky radikálov v živých organizmoch však nie sú iba negatívne. Oxid dusnatý, ktorý bol časopisom Science vyhlásený za molekulu roku 1992 má dôležitú funkciu ako signálna molekula u stavovcov.

Referencie

Externé odkazy 

 Voľné radikály a oxidačný stres (slovensky)
 Čo je oxidačný stres a ako ho zvládnuť... (slovensky)
 Understanding Free Radicals and Antioxidants (anglicky)
 Free radicals and your health (anglicky)

Chemická väzba
Chemické reakcie
Bitka pri Varne

Bitka pri Varne sa konala 10. novembra 1444 neďaleko Varny vo východnom Bulharsku. V tejto bitke turecké vojská pod vedením sultána Murada II. porazili poľské a uhorské vojská pod vedením Vladislava III. a Jána Huňadyho.

Príčiny 
Po neúspešnej výprave proti Belehradu turecký sultán Murad II. podpísal desaťročné prímerie s Uhorskom, urobil poriadok v Karmanskom emiráte v Anatólii a v auguste 1444 rezignoval na trón v prospech svojho 12 ročného syna Mehmeda II.

Napriek mierovej zmluve Uhorsko s Benátkami a pápežom Eugenom IV. zorganizovali novú križiacku armádu. O tejto správe spomína Murad II. v súvislosti so synom, že pôvodne odmietal výzvy s tým, že nie je sultánom, no jeho prefíkaný syn mu napísal: "Ak ste sultánom Vy, veďte Vaše vojská, no ak som sultánom ja, prikazujem Vám, aby ste moje vojská viedli Vy."

Armády 
Zmiešaná kresťanská armáda, skladajúca sa hlavne z uhorských a poľských vojsk, ale aj českých oddielov, pápežských rytierov, Bosniakov, Srbov, Chorvátov, Bulharov, Rumunov a Rusínov, sa stretla s početne väčšou tureckou armádou. Uhri boli slabo vyzbrojení a sľúbené posily z Valašska a Albánska neprišli. Benátky sľúbili, že budú blokovať Turkom presun vojsk cez Bospor, čo aj dodržali, ale ich najväčší obchodný konkurenti - Janov, aby si získali obchodné privilégiá od Turecka, previezli osmanské vojská na svojich obchodných lodiach cez prieliv a zaskočili križiacke vojská, pochodujúce na Varnu.

Následky 
30 000 križiakov bolo rozdrvených 120 000 Turkami, pričom viac ako polovica spojeneckej armády zahynula alebo bola zranená. Smrť Vladislava III. v bitke spôsobila, že Česko a Uhorsko zostali v rukách 4 ročného Ladislava Pohrobka. Bulhari nazvali Vladislava III. nežným menom „Varnenčik“, podľa mesta, kde bojoval a zomrel, a považujú ho za bohatiera.

Porážka vojsk znamenala pre východnú Európu na niekoľko desaťročí koniec nádejam na vymanenie spod nadvlády Osmanskej ríše.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Bitka pri Varne (česky)
 Popis bitky (česky)
 Posledná krížová výprava (česky)

Varna

Varna
Varna (Bulharsko)
Bitky stredoveku
1444
10. november
Ladislav Huňady

Ladislav Huňady ( [modernizované: Hunyadi]) (* 1433 – † 16. marec 1457) bol starší syn Jána Huňadyho.

Stal sa obeťou veľmožských svárov. Rok po otcovej smrti ho popravili v Budíne za vraždu Ulricha Celjského, ochrancu neplnoletého kráľa Ladislava Pohrobka.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Huňadyovci

Narodenia v 1433
Úmrtia v 1457
Rumunské osobnosti
Uhorské osobnosti
Slovenskí šľachtici
Huňadyovci
Columbus Blue Jackets

Columbus Blue Jackets je hokejový klub NHL sídliaci v Columbuse, hlavnom meste amerického štátu Ohio. Je členom Metropolitnej divízie vo Východnej konferencií.

Je to jeden z najmladších klubov v NHL. Bol založený iba v roku 2000. Klubu sa podarilo prvý krát postúpiť do play-off v sezóne  2008/2009. Ale vypadol hneď v 1. kole s Detroitom 4:0 na zápasy. Prvú výhru Columbus zaznamenal až v roku 2014, keď sa im podarilo dva krát zvítaziť v 1. kole nad Pittsburgom Penguins, celkovo prehrali sériu 2:4.

Súčasný káder 
<small>Stav k sezóne 2022-23

História bránkoviska

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka Columbus Blue Jackets 

 
Hokejové kluby NHL