joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
BOOMERanG

BOOMERanG (Balloon Observations Of Millimetric Extragalactic Radiation ANd Geophysics) bol experiment, ktorý meral žiarenie kozmického reliktného žiarenia časti oblohy v rámci troch suborbitálnych letov balónov. Je to prvý experiment, ktorý urobil vo vysokom rozlíšení veľké snímky teplotných anizotropií reliktného žiarenia. Použitím teleskopu vo výške viac ako 42 000 metrov sa podarilo znížiť pohlcovanie mikrovlnného žiarenia atmosférou na minimum. Aj keď bola nasnímaná len malá časť oblohy, umožnilo to výrazné zníženie nákladov oproti satelitom.

Prvý let bol testovací let nad Severnou Amerikou v roku 1997. V dvoch nasledovných letoch, v rokoch 1998 a 2003, štartoval balón zo stanice McMurdo v Antarktíde. Niesli ho vetry polárneho víru v kruhu okolo južného pólu, ktoré sa vracajú po dvoch týždňoch. Podľa tohto javu dostal teleskop svoje meno.

Tím BOOMERanG-u viedol Andrwe E. Lange z Caltech a Paolo de Bernardis z Univerzity v Ríme.

Nástroje
Na detekciu žiarenia sú použité bolometre. Tieto bolometre sú chladené na teplotu 0,27 K. Pri tejto teplote má materiál, podľa Debeyovho zákona, veľmi nízku tepelnú kapacitu a prichádzajúce mikrovlnné svetlo tak spôsobí veľkú zmenu teploty, úmernú intenzite prichádzajúcich vĺn žiarenia. Zmenu teploty merajú veľmi citlivé teplomery.

Zrkadlo sústredí mikrovlny do ohniskovej roviny, ktorú tvorí 16 lievikových antén. Tieto fungujú na frekvenciách 145 GHz, 245 GHz a 345 GHz, sú usporiadané do 8 pixelov.

Výsledky
Údaje BOOMERanG-u z rokov 1997a 1998 spolu s experimentmi ako Saskatoon, TOCO, MAXIMA a inými určili s vysokou presnosťou uhlovú vzdialenosť povrchu posledného rozptylu. Po kombinácii s doplnkovými údajmi o hodnote Hubblovej konštanty je podľa údajov BOOMERanG-u má náš vesmír plochú geometriu, čo podporuje dôkazy zo supernov o existencii temnej energie.

Pozri aj
 Pozorovacia kozmológia
 Zoznam experimentov CMB

Referencie

Externé odkazy

Main (Caltech) Site
Data site
report on the 1998 flight
report on the 2003 flight
Polarization Sensitive Bolometric Detector
Astronómia
Kozmológia
Vlákno (galaxie)

Vlákna alebo filamenty alebo veľké múry (po anglicky (galaxy) filaments, supercluster complexes, great walls, great attractors) sú masívne, vláknité štruktúry s typickou dĺžkou 50-80 Mpc, ktoré tvoria hranice medzi obrovskými prázdnymi miestami (angl. voids) vo vesmíre. Vlákna sú tvorené gravitačne previazanými galaxiami; časti, kde sa blízko seba nachádza veľký počet galaxií, sa nazývajú superkopy. Vlákna patria medzi najväčšie známe kozmické štruktúry vo vesmíre.

Objavovanie štruktúr väčších ako superkopy začalo v 80. rokoch 20. storočia. Astronóm R. Brent Tully v roku 1987 objavil niečo, čo nazval komplex Pisces-Cetus Supercluster Complex. V roku 1989 bol objavený Veľký múr CfA2. V roku 2003 objavili Sloanov Veľký múr. 11. januára 2013 bol oznámený objav veľkej skupiny kvazarov Huge-LQG, ktorá je oveľa väčšia ako skôr objavené vlákna.

Zoznam

Typ: Vlákna galaxií
Vlákna majú zhruba rovnakú veľkú a malú os v priereze.

Typ: Múry galaxií
Podtyp vlákna nazývaný múry galaxií má oveľa väčšiu veľkú než malú os v priereze.

Ďalšie navrhované múry:
 „Centaurus Great Wall“ (alebo „Fornax Great Wall“ alebo „Virgo Great Wall“ alebo „Local Great Wall“) -zahŕňa Fornax Wall, superkopu Centaurus a Miestnu superkopu galaxií (v ktorej sa nachádza aj Mliečna cesta).

 „Great Attractor Wall“ alebo „Norma Wall“ - predstavuje fyzické stelesnenie Veľkého atraktoru, zahŕňa aj kopu Norma.

 Múr na z=1.47 v blízkosti rádiogalaxie B3 0003+387.

 Múr na z=0.559 v severnom Hubble Deep Field (HDF North).

Typ: Veľké skupiny kvazarov
Veľké skupiny kvazarov (LQGs) sú najväčšie známe štruktúry.

Mapa najbližších múrov galxií

Mapy rozloženia vo veľkej mierke

Pozri aj
 Galaxia

Referencie

Externé odkazy

 Pictures of the filamentary network
 The Universe Within One Billion Light Years with List of Nearby Superclusters (from the Atlas of the Universe):

Astronómia
Kozmológia
Židovské právo v polárnych oblastiach

Židovské právo (halacha) je v polárnych oblastiach vystavené neobvyklým problémom. Mnoho micvot závisí priamo na pravidelnom striedaní dňa a noci. V polárnych oblastiach ale deň aj noc môžu trvať aj niekoľko mesiacov. Problémy teda spôsobuje, ako tieto astronomické podmienky zladiť s bežnou náboženskou praxou inde vo svete. Má sa denný cyklus preťahovať podľa pohybu Slnka po oblohe, alebo sa naopak má trvať na rovnakej dĺžke dňa na celej Zemi?

S týmito problémami sa prvýkrát stretli židovskí osadníci severných častí Škandinávie.

Halachický problém spojený s premenlivou dĺžkou solárneho dňa či východom a západom Slnka v rozdielnych zemepisných šírkach a na zemskej orbite, eventuálne pre budúce vesmírne cesty, bol už „snáď“ uspokojivo v minulosti vyriešený. Za určujúce sa považuje jeruzalemský čas východu a západu Slnka (či prípadne fázy Mesiaca).

Literatúra 
 Bleich J. David, „Mizvot in the Polar Regions and in Earth Orbit.“ Contemporary Halakhic Problems, zväzok 5, kapitola 3, strany 75-128. Targum Press, 2005. ISBN 1-56871-353-3

Zdroj 
 

Židovské zákony a rituály
Milan Čorba

Milan Čorba (* 26. júl 1940, Bratislava, Slovensko – † 12. máj 2013, tamtiež) bol slovenský kostýmový výtvarník, scénograf a pedagóg. Vytvoril stovky kostýmových návrhov pre divadlo a film.

Od roku 1984 pôsobil v Slovenskom národnom divadle. Spolupracoval aj s Národným divadlom Brno a Národným divadlom moravskosliezskym v Ostrave.

Pôsobil ako pedagóg, dekan Divadelnej fakulty a rektor Vysokej školy múzických umení v Bratislave.

Ocenenia 
V roku 2010 sa stal laureátom Krištáľového krídla za celoživotné dielo.

Referencie 

Absolventi Univerzity Komenského
Slovenskí kostýmoví výtvarníci
Slovenskí scénografi
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Rektori Vysokej školy múzických umení
Dekani Divadelnej fakulty Vysokej školy múzických umení
Držitelia Krištáľového krídla
Osobnosti z Bratislavy
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra II. triedy
Animefest

Animefest je každoročné stretnutie fanúšikov japonského komiksu a animovaného filmu. Podľa portálu manga.cz je Animefest „prvním samostatným manga a anime conem uspořádaným v českých, či lépe řečeno moravských zemích“.  Organizátorom Animefestu je občianske združenie Brněnští otaku. Najbližší Animefest je plánovaný na 20. až 22. mája 2022

Program
V rámci Animefestu sa uskutočňujú prednášky, workshopy, prezentácie filmov a seriálov, besedy a autogramiády s autormi, divadlo kjógen a ďalší program.

Súťaže
V rámci Animefestu sa konajú viaceré súťaže:
 Anime Music Video v kategóriách Akce/Dynamika, Drama/Romance, Komedie/Parodie. Víťaz vyhrá cenu malého Totora
 Cosplay ako súťaž kostýmov a ako cosplay divadlo. Animefest je súčasťou celoeurópskej súťaže Euro Cosplay
 FestDance je tanečná súťaž na motívy hudby z anime, hry, alebo ázijského interpreta. V roku 2013 bola do programu zaradená prvýkrát.
 Festovní FanFikce je súťaž v písaní Fan fiction.
 Uskutočňujú sa aj súťaže Nekomimi Miss, animace z gaštanov, anime snehuliaci a iné

História
Prvý ročník festivalu sa uskutočnil 8. a 9. mája 2004 v Brne. Zúčastnilo sa na ňom približne 200 ľudí.

Kvôli pandémii koronavírusu bol Animefest 2020 presunutý na náhradný termín 14. až 16. augusta 2020. Nakoniec musel byť zrušený aj ten, Animefest oznámil 1. mája 2020.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Animefestu
 Kanál Animefestu na Youtube

Anime
Manga
Festivaly v Česku
Kultúra v Brne
Cony
Vzniklo v 2004
Igor Janev

Igor Janev (Игор Јанев, (* 29. september 1964, Belehrad, Srbsko) je macedónsky diplomat.

Kariéra 
Igor Janev bol zvláštnym poradcom ministra zahraničných vecí Macedónskej republiky v roku 2002. V súčasnej dobe je vedeckým poradcom medzinárodného práva a medzinárodných vzťahov (politických vied) na Inštitúte politických štúdií v Belehrade. Podľa srbského zákona je pozícia vedeckého poradcu v štátnom ústave zhodná s postavením/titulom riadneho profesora verejnej (štátnej) vysokej školy.

Janevom navrhované riešenie macedónskej otázky názvu krajiny v Organizácii Spojených národov bolo v roku 2012 oficiálne prijaté macedónskym prezidentom Georgeom Ivanovom.  Vláda republiky Macedónsko teda oficiálne podporovala stanovisko a vyhlásenie Janeva, že Organizácia Spojených národov v procese vstupu Macedónska do OSN porušila Chartu OSN a vytvorila tak „ultra vires“ akt.

Publikácie 
Janev publikoval viac ako 160 vedeckých článkov, 17 monografií a kníh z oblasti politológie, medzinárodného práva a medzinárodných vzťahov. Posledná monografia s názvom Diplomacia bola publikovaná Inštitútom politických štúdií v Belehrade v roku 2013.

Referencie

Externé odkazy 
 Igor Janev, American Journal of International Law, Vol.93, nie. 1. januára 1999 
 /
 
 
 
 

Filozofi práva
Severomacedónski právnici
Srbskí právnici
Severomacedónski historici
Srbskí historici
Severomacedónski autori náučnej literatúry
Srbskí autori náučnej literatúry
Severomacedónski diplomati
Osobnosti z Belehradu
Volkssturm

Volkssturm bola nemecká ľudová domobrana, ktorú vytvoril Adolf Hitler nariadením 25. septembra 1944. Tvorili ju civilné osoby, muži vo veku od 16 do 60 rokov.

Vyzbrojenie, organizáciu a výcvik mal na starosť veliteľ SS Heinrich Himmler. Domobrana bola vyzbrojená ľahkými zbraňami (pušky, guľomety, pancierové päste) a mala pomôcť zastaviť útok spojeneckých vojsk. Bola vycvičená na tvorbu protitankových prekážok. Bojový výcvik bol spravidla minimálny a nedostatočný. Jej poslaním bola ochrana tylových pozícii, železníc, opevnení a pod. Od januára 1945 boli jeho jednotky vysielané aj do prvých línií frontu a podieľali sa na obrane miest. Na západnom fronte sa často príslušníci Volkssturmu vzdávali bez boja, ale na východnom fronte často bojovali tvrdošijne až fanaticky. V závere vojny, keď už bolo Nemcom úplne jasné, že je vojna prehratá, odmietali niektorí z nich nezmyselne bojovať. Týchto ľudí zvláštne komandá SS exemplárne trestali napr. zavesením na stĺpy elektrického osvetlenia, pričom im dali na krk ceduľku, že sú zradcovia, či pomocníci boľševikov.

Pozri aj 
 Wehrmacht

Iné projekty

Zdroj 

Vojsko v Nemecku
Nacistické organizácie
Brent Reiber

Brent Reiber (* 31. december 1966, Lloydminster, Saskatchewan, Kanada) je profesionálny švajčiarsky hokejový rozhodca kanadského pôvodu, ktorý sa v roku 1997 presťahoval do Švajčiarska.

Kariéra 
V 17-tich rokoch začal rozhodovať v Saskatchewan Junior Hockey League (SJHL) a Canada West Universities Athletic Association (CWUAA). O dva roky sa dostal ako rozhodca do Western Hockey League (WHL), kde pracoval deväť rokov, z toho šesť na plný úväzok. V roku 1996 rozhodoval v zápase o Memorial Cup. Na medzinárodné fórum sa dostal v roku 1996 – na MS B-kategórie v Eindhovene. Potom strávil šesť mesiacov v japonskej najvyššej súťaži. V roku 1997 sa presťahoval do Švajčiarska, kde odvtedy rozhoduje ako zamestnanec Swiss Ice Hockey Association v najvyššej švajčiarskej súťaži – National League A. 

Od roku 1996 je Reiber činný na medzinárodných turnajoch IIHF. Na majstrovstvách sveta nastupuje nepretržite od roku 2005, rozhodoval aj na ZOH 2010.

Referencie

Externé odkazy 
 Brent Reiber na rozhodci.org 
 Brent Reiber na swiss-icehockey.ch 
 Interview s Brentom Reiberom na hockeyrefs.com

Zdroj 

Švajčiarski hokejoví rozhodcovia
Osobnosti zo Saskatchewanu
Šanghajská organizácia spolupráce

Šanghajská organizácia spolupráce (skr. ŠOS, , ) je regionálna medzinárodná organizácia, ktorá bola založená v roku 2001 (15. júna) predstaviteľmi Číny, Ruska, Kazachstanu, Tadžikistanu, Kirgizska a Uzbekistanu. S výnimkou Uzbekistanu, všetky ostatné členské štáty boli súčasťou organizácie Šanghajská päťka, ktorá bola založená na základe podpisov zmlúv v rokoch 1996 a 1997 medzi Čínou, Kazachstanom, Kirgizskom, Ruskom a Tadžikistanom o posilnení dôvery vo vojenskej oblasti a o znížení ozbrojených síl vo vzájomných pohraničných oblastiach. 

Celková rozloha členských krajín je približne , t. j. 60 percent územia Eurázie. Celkový počet obyvateľov členských krajín ŠOS je rovný jednej miliarde a 455 miliónom ľudí (rok 2007; štvrtina svetovej populácie). Čínska ekonomika je vo svetovom meradle druhá po tej americkej (v HDP). ŠOS nie je vojenská aliancia (ako napríklad NATO), ani otvoreným bezpečnostným fórom (ako napríklad ASEAN), ale profiluje sa do neutrálnej polohy. Hlavnými cieľmi organizácie boli vyhlásené: posilnenie stability a bezpečnosti v širšom priestore, boj proti terorizmu, separatizmu a extrémizmu, boj proti obchodu s drogami, hospodárska spolupráca, partnerstvá v oblasti energie, vedeckej a kultúrnej spolupráce.

Členstvo
Členské štáty

Pozorovateľské krajiny
 
 
 
 

Partneri dialógu

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka 
 Oficiálna stránka 
 Oficiálna stránka

Zdroj 

Medzinárodné organizácie
Irgun

Irgun (, doslova „Organizácia“; celým názvom , dosl. „Národná vojenská organizácia v zemi izraelskej“), známy aj pod akronymom Ecel (: אצ״ל), bola ozbrojená sionisticko-teroristická organizácia, ktorá pôsobila v rokoch 1931 až 1948 v britskej mandátnej Palestíne. Vznikol ako ozbrojená skupina revizionistického sionizmu v reakcii na arabské nepokoje v mandátnej Palestíne. Podľa historika Howarda Sachara bola ideológia Irgunu „priamo založená na učení Vladimira Žabotinského; teda, každý Žid má právo prísť do Palestíny, len aktívna odveta odradí Arabov, len židovská armáda zaistí židovský štát.“ Spojené kráľovstvo považovalo Irgun za teroristickú organizáciu.

Dejiny 
Irgun vznikol štiepením dominantnej židovskej vojenskej organizácie Hagana, keď niektorí členovia nesúhlasili s jej vojenskou stratégiou zdržanlivosti (havlaga) voči arabským protižidovským útokom, ale sčasti aj preto, že bola zložená vcelku zo stúpencov ľavicového sionistického hnutia. Zo začiatku bola nová revizionistická skupina označovaná ako Hagana Bet (), Hagana ha-leumit () alebo ha-Ma'amad (). K ďalšiemu štiepeniu, tentoraz v Irgune, došlo v roku 1940 potom, ako sa zaviazal počas druhej svetovej vojny neútočiť na britské vojenské ciele. To viedlo skupinu radikálnych členov okolo Avrahama Sterna k založeniu vlastnej skupiny s názvom Lechi (alebo Sternova skupina či pejoratívne Sternov gang).

Keď sa koncom roku 1943 ujal vedenia skupiny Menachem Begin, vyhlásil Irgun vo februári 1944 odboj proti Britom. Medzi aktivity Irgunu patril napríklad bombový útok na hotel Kráľa Dávida v Jeruzaleme (júl 1946), bombový útok na britské veľvyslanectvo v Ríme (október 1946), oslobodenie židovských väzňov z väznice v Akku (máj 1947) a masaker v arabskej dedine Dejr Jásin (apríl 1948).

Po vzniku Izraela bol Irgun rozpustený v izraelskej armáde. Jeho posledný vodca Menachem Begin následne založil stranu Cherut, ktorá bola v prvých izraelských parlamentných voľbách zvolená do Knesetu. Vďaka svojim postojom, predsedovi a previazanosti s Irgunom sa ale Cherut dostal do izolácie a na dlhé roky sa stal hlavnou opozičnou stranou. V 60. a 70. rokoch sa Cherut zlúčil s niekoľkými stredovými a pravicovými stranami najprv do aliancie Gachal, neskôr do strany Likud, ktorá je na izraelskej politickej scéne dodnes. Vo voľbách v roku 1977 vyhral Beginov Likud parlamentné voľby a on sa tak stal prvým izraelským pravicovým premiérom. Napriek obavám z radikalizmu to bol nakoniec práve Begin, kto uzavrel vôbec prvú mierovú zmluvu s arabským štátom (Egyptom), za čo získal Nobelovu cenou za mier.

Referencie

Pozri aj 
 Altalena
 Internácia Irgunu a Lechi v Afrike
 Olej ha-gardom

Iné projekty

Externé odkazy 
 Marek Čejka: Global Politics – Židovská teroristická skupina Irgun  
 Jewish Virtual Library – Irgun Zeva'i Le'umi, “The National Military Organization” (Etzel, I.Z.L.)

Zdroj 
 

 
Skupiny označené za teroristické
Partizánske organizácie
Joachim Gauck

Joachim Gauck (*24. január 1940, Rostock, Nemecko) bol 11. prezidentom Nemeckej spolkovej republiky. Pred nástupom do úradu bol evanjelickým pastorom, poslanec v parlamente NDR za zväz opozičných strán Bündnis 90, Spolkový správca archívu tajnej služby bývalej NDR (Ministerium für Staatssicherheit) a publicista. Gauck nepatrí k žiadnej politickej strane. Joachim Gauck od roku 2000 žije s družkou, aj keď s manželkou, s ktorou sa rozišli v roku 1991, nie sú rozvedení. Jeho družka Daniela Schadt vykonáva funkciu prvej dámy.

Iné projekty 

Osobnosti z Rostocku
Prezidenti Nemecka
Nemeckí politici
Laureáti Ceny Jána Langoša
Kapitulská (Banská Bystrica)

Kapitulská je ulica v centrálnej časti Banskej Bystrice. Je spojená s Námestím SNP, ulicami Cikkerova, Švantnerova a Štefánikovým nábrežím. Z ulice je prístupný Pamätník SNP.

Dejiny 
Ulica sa pôvodne volala Hronská - stála tu brána mestského opevnenia zvaná Hronská. Neskôr bola premenovaná na Kapitulskú, podľa katedrály svätého Františka Xaverského stojacej na rohu ulice a Námestia SNP. Ulica sa tiež volala Wesselenyi Ferenz Utca. František (Ferenz) Wesselenyi bol účastníkom proti-habsburského povstania v roku 1665 a v ulici vlastnil dom.

V 17. storočí ulica pozostávala z radov domov bez záhrad. Jediný dom so záhradou, pôvodne patriaci palatínovi Wesselenyiovi, sa v roku 1806 stal teologickým seminárom. Na západnej strane ulice, hneď južne od katedrály, sa nachádza budova jezuitskej školy. Stavba budovy sa začala v roku 1695. V roku 1806 bola prestavaná do klasického štýlu. Budova má opisné čísla 2,4,6 a 8. V ulici sa nachádza viacero ďalších domov, postavených a prestavených v renesančnom, barokovom či klasicistickom štýle.

Pamätník SNP bol dostavaný v roku 1969. Komplex sa však začal stavať už v roku 1966. Za obeť mu padla časť Kapitulskej ulice a celá Nová a Mäsiarska ulica. V roku 1969 bolo otvorená nová expozícia Múzea Slovenského národného povstania v novovybudovanom Pamätníku SNP.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Pozri aj 
 Zoznam ulíc a námestí v Banskej Bystrici

Ulice v Banskej Bystrici
Banská Bystrica (mestská časť)
Mercedes-Benz triedy S

Mercedes-Benz triedy S je luxusný automobil, ktorý od roku 1954 vyrába nemecká automobilka Mercedes-Benz, ktorá je divíziou spoločnosti Daimler AG. Klasifikácia "S" bola však prvýkrát uvedená v roku 1972 s generáciou W116 S-Class. Trieda S je vlajkovou loďou automobilky Mercedes už viac ako 50 rokov. V tomto modeli bolo prezentovaných viacero inovácií, vrátane technológií pohonu, interiérových doplnkov a bezpečnostných systémov (ako prvé predpínače bezpečnostných pásov). Trieda S je najpredávanejším luxusným sedanom na svete, a jeho posledná generácia W221 uvedená v roku 2020 nesie úplne nový dizajn. Mercedes-Benz tredy S W223 je podobne ako aj jeho predchodcovia dostupný v štandardnej a v predĺženej verzii a s radovými štvorvalcovými, vidlicovými šesťvalcovými, vidlicovými osemvalcovými a vidlicovými dvanásťvalcovými motormi, pričom sú v ponuke aj naftové a hybridné pohonné jednotky.

V roku 1998 bolo vyvinuté kupé triedy S ako Mercedes-Benz triedy CL, avšak v modelovom roku 2013 bude premenované na S-Coupe.

Generácie
 Mercedes-Benz W180/Mercedes-Benz W128 (1954-1961)
 Mercedes-Benz W111/Mercedes-Benz W112 (1959-1971)
 Mercedes-Benz W108 (1965-1972)
 Mercedes-Benz W116 (1972-1980)
 Mercedes-Benz W126 (1979-1992)
 Mercedes-Benz W140 (1991-1998)
 Mercedes-Benz W220 (1998-2005)
 Mercedes-Benz W221 (2005-2013)
 Mercedes-Benz W222 (2013-súčasnosť)

Galéria

Produkcia
Za posledných 40 rokov sa vyrobilo okolo 2,7 milióna modelov triedy S:

W116: 473 035
W126: 818 036
W140: 406 532
W220: 485 000
W221: 85 900 (2006), 85 500 (2007), 90 600 (2008), 53 400 (2009), 66 500 (2010) 68 969 (2011), 65 128 (2012)

Referencie

Iné projekty

Automobily Mercedes-Benz
Luxusné automobily
Sedany
Limuzíny
Svetlo

Svetlo (iné názvy: svetelné žiarenie, svetelná radiácia; ako vlnenie: svetelné vlnenie/vlny; ako časť elektromagnetického spektra: svetelné spektrum, svetelné pásmo) môže byť:

 viditeľné svetlo
 viditeľné svetlo 
 optické žiarenie v širšom zmysle (teda ultrafialové žiarenie + viditeľné svetlo + infračervené žiarenie) 
 zriedkavo: optické žiarenie + röntgenové žiarenie 
(akékoľvek) elektromagnetické žiarenie 

Svetlo môže byť aj:
 zdroj svetla, svietidlo, lampa
 hovorovo: používanie elektrickej energie (napr. domácnosťami) na svietenie
 slovenský film z roku 1998, pozri Svetlo (film)

Referencie
Zázračný svet

Zázračný svet je slovenský populárno-vedecký mesačník, ktorý od roku 2013 vydáva Spoločnosť 7 PLUS. Časopis je zameraný na aktuálne poznatky z oblasti vedy, technológií, vesmíru a medicíny. Cieľovou skupinou sú muži a ženy v produktívnom veku so záujmom o nové veci, prírodu, históriu, cestovanie. Mesačník má aj internetovú verziu, ktorú tvoria okrem článkov z tlačenej verzie aj denné informácie z aktuálneho diania.

Referencie

Externé odkazy 
Webová stránka mesačníka

Mesačníky na Slovensku
Spoločnosť 7 PLUS
Populárno-vedecké časopisy
Rožok (národná prírodná rezervácia)

Rožok je malá národná prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza na východe Slovenska v Bukovských vrchoch. Obsahuje les pralesovitého charakteru a nachádzajú sa tu hlavne buky. Rezervácia patrí pod Národný park Poloniny.

Od 28. februára 2007 je rezervácia Rožok zapísaná vo Svetovom zozname prírodného dedičstva UNESCO spolu s troma ďalšími slovenskými a šiestimi ukrajinskými pralesmi, v roku 2011 sa zoznam území rozšíril o päť starých lesov nemecka pod spoločným názvom Karpatské bukové pralesy a staré bukové lesy Nemecka ().

UNESCO 
28. júna 2007 Konferencia Výboru Svetového dedičstva UNESCO na zasadnutí v novozélandskom Christchurchu rozhodla o zápise pralesa Rožok spolu s pralesmi Havešová a Stužica – Bukovské vrchy v Poloninách, Vihorlatským pralesom v pohorí Vihorlatské vrchy a šiestimi ukrajinskými pralesmi do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO, ktorý bol v roku 2011 rozšírený o päť starých lesov nemecka pod spoločným názvom Karpatské bukové pralesy a staré bukové lesy Nemecka. Rožok sa tak zaradil do zoznamu medzi významné prírodné pamiatky ako Yellowstonský národný park a Grand Canyon v USA, Sagarmáthá v Himalájach či Kilimandžáro v Afrike.

Referencie

Pozri aj 
 Bukovské vrchy
 Národný park Poloniny
 Park tmavej oblohy Poloniny
 Biosférická rezervácia Východné Karpaty
 Karpatské bukové pralesy a staré bukové lesy Nemecka

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 Poloha na turistickej / cykloturistickej mape
 Turistická mapa Karpatská turistická cesta, časť 1 (Aurius, 2013), časť 2

Národný park Poloniny
Národné prírodné rezervácie v Prešovskom kraji
Lokality Svetového dedičstva na Slovensku
Pralesy na Slovensku
Chránené územia v okrese Snina
Uličské Krivé
Tachometer

Tachometer je prístroj na meranie rýchlosti. Býva inštalovaný na prístrojovej alebo palubnej doske dopravného prostriedku. Jeho súčasťou býva počítadlo prejdenej vzdialenosti.

Rýchlomer so zabudovaným záznamovým zariadením charakteristiky a doby jazdy, používaný najmä v kamiónoch a autobusoch sa nazýva tachograf.

V cyklistike sa zvykne používať výraz cyklistický počítač, nakoľko takýto prístroj zvyčajne ponúka okrem merania rýchlosti aj ďalšie funkcie.

Iné projekty 

Meracie prístroje
Pohyb
Rýchlosť
Náměstí Svobody (Brno)

Náměstí Svobody (hovorovo Svoboďák; v minulosti označované ako Dolní trh alebo nemecky Grosser Platz, teda Veľké námestie) je najvýznamnejšie námestie v Brne. Nachádza sa priamo v centre historického jadra mesta (katastrálne územie Město Brno) a je zhruba trojuholníkového tvaru.

História 

Náměstí Svobody je pomyslený stred a centrum celého mesta. Prvé zmienky o ňom pochádzajú z 13. storočia, kedy nieslo názov Forum Inferius, čo sa onedlho preložilo do češtiny ako Dolní rynek. V dobách stredoveku si tu bohatí mešťania a šľachtici budovali domy, vďaka čomu význam námestia rástol. Roku 1679 bol vystavaný morový stĺp, ktorý sa čoskoro stal dominantou celého námestia. V roku 1869 bol zbúraný Kostol svätého Mikuláša, jeho posledné zvyšky zanikli po náletu v roku 1945. Na prelome 19. a 20. storočia bolo námestie rozsiahle prestavané, mnoho domov bolo zbúraných a prestavaných v novorenesančnom slohu. V roku 1929 vyrástla na západnej strane námestia podľa projektu architekta Bohuslava Fuchsa rozsiahla funkcionalistická budova Moravskej banky s pasážou Beta. 

V roku 1901 námestie preťala v severojužnom smere električková trať od hlavnej stanice na Moravské námestie, ku ktorej sa počas niekoľko ďalších rokov pridali trate Mendlovo náměstí - Šilingrovo náměstí - Náměstí svobody (zo západu po Zámečnické ulici) a - Stará osada - Selská z východu po Kobližnej. Do súčasnosti sa dochovala len prvá z tratí vedená severojužným smerom.

Zatiaľ posledná rekonštrukcia námestia prebehla v roku 2006, kedy bolo námestie kompletne predláždené, osadená bronzová fontána s veršami Jána Skácela, opravený morový stĺp, vyznačená poloha bývalého kostola sv. Mikuláša a novo vysadených niekoľko stromov. Ešte pred zahájením rekonštrukcie boli v podzemí vybudované kolektory. V roku 2010 bol na námestie umiestnený orloj, v skutočnosti nejde o orloj v pravom zmysle slova, ale o veľmi zvláštne hodiny vyrobené z africkej žuly v tvaru náboja, ktoré tak majú pripomínať obliehanie Brna Švédmi v roku 1645.

Vývoj názvu námestia 
 13. stol. - forum Inferius (Dolní trh)
 14. stol. - forum Inferius + Lugek (Dolní trh + Lugek?)
 15. stol. - Dolní trh (Unterring, tiež Niederring)
 18. stol. - Velké náměstí (Grosser Platz)
 15. 12. 1915 - náměstí Císaře Františka Josefa (Kaiser-Franz-Josef-Platz)
 30. 12. 1918 - náměstí Svobody (Freiheitsplatz)
 17. 3. 1939 - náměstí Adolfa Hitlera (Adolf-Hitler-Platz)
 18. 3. 1939 - náměstí Svobody (Freiheitsplatz)
 26. 6. 1942 - náměstí Viktoria (Viktoria-Platz)
 10. 5. 1945 - náměstí Svobody

Galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Scénologie náměstí Svobody (bakalárska práca; formát pdf)
 Náměstí svobody, apríl 2007, Foto: UniFly
 Letecký pohľad na námestie
 Článok o histórii námestia
 Fotografie námestia rôznych dôb
 Článok o obnove námestia

Zdroj 

Slobody
Carpooling

Carpooling (iné anglické názvy: car-pooling, car pool, lift-sharing, ride-sharing, journey-sharing, v Spojenom kráľovstve aj car-sharing [tento výraz ale mimo Spojeného kráľovstva znamená striedavé požičiavanie si auta]; nem. Fahrgemeinschaft, fr. covoiturage; do slovenčiny obyčajne prekladané ako zdieľanie jázd/zdieľanie jazdy alebo nesprávne spolujazda) je druh dopravy, pri ktorom sa menšia skupina cestujúcich spojí, aby sa spoločne dopravili v určitom čase na určité miesto. Cestujúci si dopredu dohodnú spoločnú cestu so šoférom automobilu, ktorý by inak nebol úplne vyťažený alebo by jazda s menším počtom prepravovaných osôb nebola tak efektívna. Carpooling sa vo svete rozšíril v sedemdesiatych rokoch minulého storočia, keď sa v dôsledku ropnej krízy výrazne zvýšili ceny pohonných hmôt.

V praxi ide o spoločné využitie auta šoférom a spolujazdcami, najčastejšie s cieľom dochádzania. Jeden z cestujúcich je vlastníkom motorového vozidla, ktorý prepraví ostatných cestujúcich do práce alebo na iné určité miesto. Rezervácia carpoolingu prebieha väčšinou osobne, no internetové portály môžu uľahčiť vyhľadávanie, zadávanie a rezerváciu ciest. V súčasnosti je carpooling veľmi obľúbený v Nemecku, kde sa zvyčajne predpokladá zaplatenie určitej sumy ako príspevok na palivo.

Cestujúci namiesto prostriedkov verejnej dopravy a taxi služieb využívajú pre spoločnú cestu vlastné alebo spoločne prenajaté motorové vozidlo. Carpooling znižuje náklady diaľkového a opakujúceho sa cestovania, pretože cestujúci sa podieľajú na nákladoch prenájmu vozidla, alebo prispievajú k nákladom vlastníka vozidla. Znížením počtu motorových vozidiel na cestách má pozitívne účinky na životné prostredie, znižuje počet potrebných parkovacích miest a z globálneho hľadiska obmedzuje emisie skleníkových plynov. Spoločná jazda môže taktiež znížiť stres pri vedení vozidla.

Na nástup a výstup cestujúcich možno využívať priestory vytvorené pri staniciach miestnej dopravy, ktoré sú označené značkou P+R (Park and Ride). Najlepším riešením je rezervácia parkovacieho miesta na carpooling, ktoré slúži ako stály východiskový bod pre spolucestujúcich. Po skontaktovaní šoféra si cestujúci dohodnú čas odchodu, cenu cesty a veľkosť batožiny.

Typy carpoolingu
 Typické je napríklad pravidelné dochádzanie susedov do blízkych miest či obcí, prípadne spoločné cestovanie kolegov do práce či do školy a späť.
 Ďalšou možnosťou je carpooling, ktorý je dopredu dohodnutý cez internet so šoférom (môže ísť o jednorazové aj pravidelné cestovanie).
 Podobným prípadom je spoločné cestovanie autobusom, kde sa vozidlo naplní vzájomne neznámymi osobami cestujúcich do rôznych destinácií.

Dôvody použitia 
 úspora peňazí
 na dlhších cestách je príjemnejšie cestovať v spoločnosti
 ochrana životného prostredia
 vyhýbanie sa stresu (napr.: striedanie šoférov)
 vlastné vozidlo nie je k dispozícii

Vhodnosť použitia 
Carpooling je vhodný pre ľudí, ktorí sa potrebujú dostať:
 do práce (školy) a späť
 z jedného mesta do druhého
 s cieľom nakupovať vo vzdialenejšom meste alebo obci

Pozri aj 
 autostop (zvezenie)
Carpul (zdieľaná jazda)

Iné projekty 

Cestná doprava
Cestovanie
Ekonomika zdieľania
Car-sharing

V Spojenom kráľovstve "car-sharing" znamená carpooling, pozri carpooling.
Car-sharing alebo car sharing (-po anglicky; v Spojenom kráľovstve car club; do slovenčiny obyčajne prekladané ako zdieľanie áut/automobilov) je zdieľanie automobilov viacerými osobami, ktorým by sa z dôvodu malej frekvencie využívania nevyplatilo vlastniť a prevádzkovať automobil sami. Môže mať formu oficiálneho či neoficiálneho  združovania ľudí, ktorí sú potom spoluvlastníkmi automobilov, ale aj o formu podnikateľskú, teda ako služba verejných požičovní automobilov.

Externé odkazy

Zdroj 

Doprava
Ekonomika zdieľania
Wilhelm Reich

Wilhelm Reich (* 24. marec 1897, Dobrianiči, Ukrajina – † 3. november 1957, Lewisburg, Pensylvánia, USA) bol rakúsko-americký lekár, psychiater, psychoanalytik, sexuológ a sociológ. Bol študentom Sigmunda Freuda.

Pokúšal sa skĺbiť marxizmus, psychoanalýzu a kvantovú fyziku. Neskôr do svojho „systému“ začlenil aj jógu a východné filozofie, najmä čakry a kundalini.

Prijal Freudov koncept libida a rozšíril ho o sociologickú dimenziu z marxistickej pozície. Vytvoril tzv. sexuálnu politickú ekonómiu. Bol tiež presvedčený, že libido je energiou, ktorá podlieha rovnakým fyzikálnym zákonitostiam ako iné formy energie.

Neskôr „teóriu libida“ preformuloval do „teórie orgonu“. Dospel k názoru, že orgon má kozmický pôvod a nevzniká v tele, ale človek je jeho prijímačom. Zostrojil orgonovú komoru, kde ľudia mali byť vystavovaní silnému prúdu orgonu a takto „liečení“. Na princípe orgonu neskôr zostrojil i prístroj, ktorým údajne dokázal rozháňať mraky na oblohe či privolať dážď.

Ako Žid a komunista utiekol v roku 1933 z Nemecka po nástupe Adolfa Hitlera do Škandinávie. V roku 1939 presídlil do Kalifornie v USA. Po druhej svetovej vojne sa stal ako marxista podozrivým z protiamerickej činnosti a Americký úrad pre ochranu potravín (Food and Drug Administration - FDA) navyše začal ťaženie proti jeho orgonovým prístrojom. Bol uväznený a po ročnom pobyte vo väzení zomrel. FDA medzitým dala spáliť veľa jeho nepublikovaných teoretických materiálov o orgone.

Dielo (výber) 

Der triebhafte Charakter (1925) 
Die Funktion des Orgasmus (1927)
Dialektischer Materialismus und Psychoanalyse (1929)
Der Einbruch der Sexualmoral (1932)
Die Massenpsychologie des Faschismus (1933)
Charakteranalyse (1933)
Was ist Klassenbewusstsein? (1934) – (Pseudonym „Ernst Parell“)
Die Sexualität im Kulturkampf (1936)
Die Bione (1938)
The Cancer Biopathy (1948)
Listen, Little Man! (1948)
Ether, God, and Devil (1949)
Cosmic Superimposition (1951)
The ORANUR Experiment – First Report (1951)
People in Trouble (1953)
The Murder of Christ (1953). 
Contact with Space, The ORANUR Experiment – Second Report (1957)
Reich speaks of Freud, New York 1967. 
Beverley A. Placzek (ed.): Record of a Friendship (Correspondence Wilhelm Reich/Alexander S. Neill), New York 1981 
Leidenschaft der Jugend. Eine Autobiographie 1897–1922 (frühe Arbeiten und autobiographische Manuskripte), Kiepenheuer & Witsch, Köln 1994
Beyond Psychology (Letters and Journals 1934–1939), New York 1994 
An American Odyssey (Letters and Journals 1940–1947), Farrar, Straus & Giroux, New York 1999
Where's the Truth? Letters and Journals 1948–1957, Farrar, Straus & Giroux, New York 2012

Iné projekty

Externé odkazy 
 The Wilhelm Reich Museum, Rangeley, Maine, USA
 Deutsche Wilhelm-Reich-Gesellschaft
 Wilhelm-Reich-Gesellschaft Deutschland
 Österr. Wilhelm-Reich-Institut
 Kritik der Lebensenergie-Forschung von Wilhelm Reich
 Initiative Sozialistisches Forum: Marxismus – Psychoanalyse – Paranoia. (1984) (PDF, 129 KiB)

Zdroj 

Psychiatri USA
Sexuológovia USA
Sociológovia USA
Osobnosti USA židovského pôvodu
Andrej Bičan

Andrej Bičan (* 4. január 1975, Bratislava) je slovenský moderátor, herec, zabávač a streamer. 

Vyštudoval Vysokú školu múzických umení a účinkoval v divadlách Nová scéna, Malá scéna a Divadle Pavla Országha Hviezdoslava.

Moderovať začal v TV Luna a do povedomia divákov sa výraznejšie zapísal zásluhou uvádzania súťažnej relácie STV Maxihra. Neskôr moderoval relácie Schôdzka naslepo, Megabyte, Nákupná horúčka, 5 minút slávy a iné. Svoje skúsenosti využil na obrazovkách TV JOJ, kde účinkoval v zábavných programoch Extrém, Na paškál, Varí vám to a iné. Po návrate do verejnoprávnej televízie začal moderovať zábavno-súťažnú reláciu 5 proti 5. 

V roku 2012 získal ocenenie v ankete Osobnosť televíznej obrazovky, kde zvíťazil v kategórii Zabávač/Moderátor zábavnej relácie.V roku 2016 bol aj v show Tvoja tvár znie povedome. V súčasnosti streamuje na platforme Twitch.
V roku 2019 a v roku 2021 účinkoval v seriáli Delukse

Referencie 

Osobnosti z Bratislavy
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Nová scéna
Slovenskí televízni moderátori
HC VSŽ Košice v sezóne 1991/1992

HC VSŽ Košice v sezóne 1991/1992 hrali svoju 28. sezónu, ktorá bola celkovo 49. sezónou najvyššej hokejovej súťaže v Česko-Slovensku, ktorá niesla názov Federálna hokejová liga. Liga bola rozdelená na dve skupiny po 7 tímov. Skupinu východnú v ktorej hrali Košice a skupinu západnú. HC VSŽ vo svojej skupine mali tím  Dukly Trenčín, Vítkovíc, AC ZPS Zlín, TJ DS Olomouc, ŠK Slovan Bratislava a ŠKP PS Poprad. V tejto skupine sa mužstvo po základnej časti umiestnilo na 3.mieste a tým si zabezpečilo postup do osemfinále play-off. V osemfinále narazili na súpera z Pardubíc, ktorého porazili 3:2 na zápasy, hoci po prvých dvoch domácich zápasoch mali vedenie 2:0. V poslednom rozhodojúcom zápase série však zabrali a svojho súpera presvedčivo zdolali 5:0 a tým postúpili do štvrťfinále.Vo štvrťfinále play-off na nich čakal oddýchnutý súper HC Chemopetrol Litvínov, ktorý skončil v západnej skupine na 2.mieste čím priamo postúpil do semifinále. Súper túto výhodu zúžitkoval naplno a po prvých dvoch zápasoch v Litvínove, ktoré HC Chemopetrol vyhral presvedčivo 7:1 a 7:2, bolo prakticky rozhodnuté. Tím Litvínova porazil HC VSŽ Košice a postúpil do semifinále.Košice obsadili nakoniec celkové 8. miesto. Majstrom sa stala slovenská Dukla Trenčín. Z ligy vypadol Zetor Brno. Do ligy sa vrátili České Budějovice

Sezóna

Káder
Tréneri
  Ján Šterbák (* 11. jún 1952)
  Vladimír Šandrik (* 14. marec 1951)

Liga

Herný systém 
Ligu hralo 14 klubov rozdelených do dvoch skupín po 7 (východ, západ), kde každý s každým v rámci skupiny odohral 2 zápasy vonku a 2 doma a zároveň medziskupinami každý s každým 1 zápas vonku a doma. Takže dokopy každý tím odohral 24 zápasov so súpermi so svojej skupiny a 12 zápasov so súpermi z druhej skupiny. Po 38. kolách sa základná časť ukončila a prví dvaja zo skupiny postupovali rovno do štvrťfinále. Ďalšie 4 tímy šli do kvalifikácie(osemfinále) formou 3 z východu hral proti 6 zo západu atď. Posledné tímy skupín hrali sériu na 3 víťazné zápasy. Porazený z tejto série zostúpil do II.ligy, víťaz hral prelínaciu kvalifikáciu.

V play-off sa pri nerozhodnom výsledku pokračovalo 10 minútovým predĺžením; ak sa ani potom nerozhodlo, nasledovali samostatné nájazdy. Z každého družstva išli do série 5 hráči, ak sa nerozhodlo, z každého jeden hráč až do rozhodnutia.

Zápasy Základnej časti

Poradie po Základnej časti

Play-off

Osemfinále 
Hralo sa na tri víťazné zápasy.

Štvrťfinále 
Hralo sa na tri víťazné zápasy.

Pavúk

Štatistiky hráčov 
Zdroj: eurohockey.com

Hráči v poli

Brankári

Referencie

Externé odkazy 
 avlh.cz
 hckosice.sk
 hckefans.blog.cz - HC Košice - Pride of East
 eliteprospects.com
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 cs.wikipedia.org

Ľadový hokej v 1991
Ľadový hokej v 1992
Sezóny HC Košice
OAS

OAS je skratka názvu „Organizácia tajnej armády“ (franc. Organisation armée secrète). Bola to francúzska ultrapravicová nacionalistická a paravojenská organizácia vytvorená počas alžírskej vojny o nezávislosť 1954 – 1962. Jej cieľom bolo všetkými prostriedkami zabrániť, aby sa Alžírsko stalo nezávislým. Heslom OAS bolo: „L’Algérie est française et le restera“ (Alžírsko je francúzske a ním zostane).

Organizácia vznikla v Madride v januári 1961 ako reakcia niektorých francúzskych politikov a armádnych dôstojníkov na referendum usporiadané Charlesom de Gaulle, v ktorom sa tri štvrtiny Francúzov vyslovili za právo Alžírčanov na nezávislosť ich zeme. Medzi zakladateľov patrili dôstojníci Pierre Lagaillarde, Raoul Salan a Jean-Jacques Susini.

OAS spáchala viaceré teroristické akty, výbuchy vo Francúzsku a Alžírsku a 21. apríla 1961 uskutočnila neúspešný vojenský puč vo Francúzsku. Po podpísaní dohody v Éviane v marci 1962, ktorá zaručila Alžírsku nezávislosť od Francúzska, uskutočnila OAS ďalšiu vlnu vraždenia a bombových atentátov (napríklad pokus o atentát na Charlesa de Gaulla). Tieto teroristické akty boli potlačené francúzskou políciou, OAS bola rozpustená a niektorí jej členovia popravení.

Vypuknutie povstania v Alžírsku za podpory OAS
 25. január 1961 : zavraždenie alžírskeho advokáta Pierra Popieho členom  OAS André Canalom, 
 11. február 1961 : vytvorenie OAS.
 15. február 1961 : Vytvorenie partizánskej „Algérie française“ pri Mostaganem kapitánom grófom André Brousse de Montpeyroux a kapitánom Jean Souètreom. Deväť členov, z nich dvaja šéfovia boli zajatí žandármi 23. februára 1961.
 31. marec 1961 : OAS zavraždilo Camille Blanca, starostu mesta Évian, ktorý súhlasil s prijatím vyslancov „FLN“(franc. Front de libération nationale) (slov. Front národného oslobodenia),  ktorí prišli na vyjednávania s francúzskou vládou. 
 22. apríl 1961 : Alžírsky puč generálov. OAS a civili boli odstránení. „Hnutie francúzskeho odboja“ si stalo na čelo organizácie. Išlo o stály kontakt s dôstojníkmi „Commandos de l'Air“, ktorí istili strategické miesta v Alžíri proti vládnym úradníkom. Le 1. REP na nariadenia veliteľa Hélie de Saint Marca ochraňoval „Gouvernement général“, kde sa nachádzali pučisti a garda mesta. 
 23. apríl 1961 : Do Alžíra prišiel generál Raoul Salan z Madridu a stretol sa s generálmi Maurice Challeom, André Zellerom a Edmond Jouhaudom.
 26. apríl 1961 : Puč bol neúspešný. 
 28. apríl 1961 : V jednom týždni bolo gaullistickou vládou zatknutých 200 dôstojníkov a 400 civilov a boli postavení pred Vysoký vojenský tribunál.

Velitelia OAS
 Generál Raoul Salan
 Generál Edmond Jouhaud
 plukovník Yves Godard
 Jean-Jacques Susini
 doktor Jean-Claude Perez

Pozri aj
Dominique Venner

Zdroje
 
 Encyklopedia Severnej Afriky

Dejiny Francúzska
Polovojenské organizácie
Terorizmus
John Cleese

John Marwood Cleese (* 27. október 1939, Weston-super-Mare, Spojené kráľovstvo) je britský herec, komik, spisovateľ a filmový producent. 

Cleese sa narodil ako jediné dieťa  Reginalda Francisa Cleeseho, poisťovacieho agenta a jeho ženy Muriel Evelyn (rodenej Cross). Navštevoval St Peter's Preparatory School, následne vyštudoval právo na Cambridge, kde sa pridal k známemu divadelnému študentskému súboru Footlights. Tu stretol Grahama Chapmana, s ktorým vytvoril autorskú dvojicu.

Úspech dosiahol na  Edinburgh Festival Fringe ako scenárista televíznej šou The Frost Report, v ktorej aj sám účinkoval. V šesťdesiatych rokoch sa stal členom komediálnej skupiny Monty Python, zodpovednej za program Monty Python’s Flying Circus (Lietajúci cirkus Montyho Pythona). Spoločne so skupinou, ktorú tvorili Graham Chapman, Eric Idle, Terry Gilliam, Terry Jones a Michael Palin natočili ešte ďalšie štyri filmy.

Pozri aj 
 Monty Python

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 
 

Britskí komici
Anglickí filmoví herci
Anglickí televízni herci
Anglickí spisovatelia
Monty Python
Absolventi University of Cambridge
Držitelia ceny BAFTA za najlepšieho herca v hlavnej úlohe
Držitelia ceny Emmy
Šulc

Šulc je priezvisko, pozri Šulc (priezvisko), napr.:

 František Šulc, viac osôb
 Jakub Šulc (* 1985), český hokejista
 Jan Šulc, viac osôb
 Jaroslav Šulc, viac osôb
 Jiří Šulc, viac osôb
 Josef Šulc, viac osôb
 Milan Šulc (1934 – 2004), český herec
 Míla Šulc (* 1929), český filmový herec
 Ondřej Šulc (* 1983), český hádzanár
 Pavel J. Šulc (1828 – 1897), český prekladateľ a spisovateľ
 Rostislav Šulc (* 1981), český atlét
 Viktor Šulc (1898 – 1945), český divadelný režisér pôsobiaci na Slovensku
 Viktorin Šulc (1870 – 1946), český architekt a maliar
 Vojtěch Šulc (* 1986), český atlét
 Jana Šulcová (* 1947), česká herečka
 Tjaša Šulcová (* 1981), slovinská klaviristka

Pozri aj 
 Schulz
Šoltés

Šoltés je priezvisko, pozri Šoltés (priezvisko), napr.:

 Július Šoltés (1935 – 1990), slovenský pedagóg a fyzik
 Ľudovít Michal Šoltés (1837 – 1915), slovenský obchodník a kultúrny pracovník
 Pavol Šoltés (1941 – 1986), slovenský matematik a pedagóg
 Elena Šoltésová (1855 – 1939), slovenská spisovateľka

Pozri aj 
 Šoltésovej ulica
 Šoltýs (rozlišovacia stránka)
Pán prsteňov (filmová trilógia)

Pán prsteňov je filmová trilógia režírovaná Petrom Jacksonom. Scenár je založený na knižnej trilógii Pán prsteňov od J. R. R. Tolkiena. Pozostáva z troch filmov Pán prsteňov: Spoločenstvo prsteňa (2001), Pán prsteňov: Dve veže (2002) a Pán prsteňov: Návrat kráľa (2003). Pôvodne predpokladal tím okolo Petra Jacksona nakrútenie dvoch filmov, pretože sa obával, že žiadna spoločnosť nepodstúpi riziko a neinvestuje do troch tak náročných a drahých filmov. V New Line Cinema, jedinej spoločnosti, ktorá bola ochotná investovať do filmov, ale rozhodli, že filmy budú tri, keďže aj knihy sú tri.

Je považovaná za jeden z najväčších a najambicióznejších filmových počinov, ktorého rozpočet sa vyšplhal na 281 miliónov amerických dolárov. Celý projekt trval osem rokov, pričom nakrúcanie všetkých troch častí sa dialo súčasne a výhradne len v domovine Petra Jacksona, na Novom Zélande. Každý film zo série bol vydaný na DVD aj v rozšírenej verzii rok po kinopremiére. Filmy sa držia knižnej predlohe v rovine príbehu, ale sú vynechané niektoré časti deja a súčasne sú pridané alebo pozmenené niektoré udalosti.

Dej 
Filmy sa odohrávajú vo fiktívnom svete Stredozemi, pričom sledujú postavu hobbita Froda Bublíka (Elijah Wood) ako sa spolu so Spoločenstvom prsteňa podujme na výpravu s cieľom zničiť Veľprsteň (zvaný aj Jeden prsteň), a spôsobiť tak aj zničenie jeho tvorcu, temného pána Saurona. Spoločenstvo sa počas cesty rozdelí a Frodo so svojím verným súputníkom Samom (Sean Astin) a zákerným Glochom (Andy Serkis) putujú do Mordoru, k Hore osudu, v ktorej plameňoch sa Prsteň dá zničiť. Zároveň sa Aragorn (Viggo Mortensen), dedič gondorského trónu žijúci vo vyhnanstve, a čarodejník Gandalf (Ian McKellen) podujmú zjednotiť a zhromaždiť slobodné národy Stredozeme, ktoré napokon zvíťazia vo vojne s temnými silami.

Filmy 

 Okrem troch kinoverzií vyšli na Blu-ray a DVD aj predĺžené (angl. "extended") verzie s predĺženými a pridanými scénami.

Zárobok

Úspech 
Trilógia bola nevídaným finančným úspechom, vďaka čomu sa celkový zárobok trilógie zaradil medzi najviac ziskové filmové série. Filmy priaznivo hodnotila aj kritika a z 30 nominácií na Oscara získali filmy 17 zlatých sošiek. Záverečný film trilógie získal všetkých 11 nominácií, čím sa vyrovnal najúspešnejším filmom filmovej histórie Ben-Hur (z 12 nominácií) a Titanic (zo 14 nominácií). Trilógii sa dostalo uznanie aj pre inovatívne špeciálne a vizuálne efekty.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Slovenská Tolkien Wikia

Zdroj 
 

Pán prsteňov
Filmové série
Filmy podľa knihy
Stredozem
Majstrovstvá sveta v hokejbale 2013

Majstrovstvá sveta v hokejbale 2013 boli v poradí 10. Majstrovstvá sveta v hokejbale, ktoré organizuje Medzinárodná hokejbalová federácia (ISBHF). Konali sa od 2.9. júna 2013 v meste St. John’s, v kanadskej provincii Newfoundland a Labrador, za účasti 17 tímov mužských a 8 ženských tímov. Kanada hostila MS druhýkrát, predtým to bolo v roku 2001 v Toronte. Nováčikmi turnaja boli mužské tímy Arménska a Izraela a ženský tím Talianska. Na poslednú chvíľu sa odhlásilo družstvo Indie. Víťazmi sa stali druhýkrát v histórii  a tretíkrát domáce . V B divízii zvíťazili  a o 2 roky by sa mali predstaviť v A divízii na MS 2015, kde by mali vystriedať družstvo .

Mimoriadna udalosť 
Na týchto MS došlo k mimoriadnej udalosti potom, čo v úplnom závere semifinále mužov Kanada – Česko strelil český hráč Jan Bacovský gól do prázdnej kanadskej bránky. Kanaďan Justin Pender prehru a vyradenie svojho družstva psychicky neuniesol a strelca gólu napadol. Český brankár Lukáš Heczko pribehol svojmu spoluhráčovi na pomoc, za čo ho Pender takisto fyzicky napadol. Slovenský rozhodca Marek Královič sa snažil hráčov od seba oddeliť, no Pender napadol aj jeho a spôsobil mu zranenie kolena (roztrhnutie kolenného väzu), na následky ktorého musel byť prevezený do nemocnice. V nemocnici bol ošetrený aj brankár Heczko, ktorému Kanaďan spôsobil poranenie hlavy.

Štadióny

Účastníci a žrebovanie 
Žrebovanie:

Muži

Ženy

Muži

A divízia

Skupina A

Skupina B

Play off

Stretnutia o 7.10. miesto

Stretnutia o 9. miesto

Stretnutia o 7. miesto

Štvrťfinále

Stretnutie 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3.miesto

FINÁLE

B divízia

Play off

Stretnutie o 3.miesto (o 13. miesto)

B finále (o 11. miesto)

Ženy

Základné skupiny

Skupina E

Skupina F

Play off

Štvrťfinále

Stretnutia o 5.8. miesto

Stretnutie o 7. miesto

Stretnutie o 5. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3.miesto

Finále

Konečné poradie tímov 

Muži

Ženy

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka MS 2013 
 Štatistická stránka MS 2013 
 Oficiálna stránka ISBHF ///

Majstrovstvá sveta v hokejbale
Hokejbal v 2013
Hokejbal
2013 v Kanade
Šport v St. John’s (Newfoundland a Labrador)
Eugène Terre'Blanche

Eugène Terre'Blanche (* 31. január 1941, Ventersdorp – † 3. apríl 2010, Ventersdorp) bol radikálny juhoafrický belošský politik a aktivista, zakladateľ a dlhoročný predseda Afrikaner Weerstandsbeweging (AWB).

V dobe apartheidu stál v opozícii voči režimu a vládnucej Národnej strane z belošských pravicových pozícií a spolupracoval s Konzervatívnou stranou. V 90. rokoch 20. storočia vystupoval proti zrušeniu apartheidu a jeho organizácia plánovala aj ozbrojené povstanie. Zároveň však AWB presadzovala vytvorenie etnicky čistého Búrskeho štátu, obdobu černošských bantustanov.

Okrem svojej politickej činnosti bol aj literárne činný ako básnik (tvorbu vydal na CD) a dramatik. Jeho dráma o búrskej vojne Sybrand die Watermaker (Sybrand, tvorca vody) bola vyučovaná v Juhoafrickej republike aj medzi povinným čítaním. V roku 1997 bol odsúdený na šesť rokov za pokus o vraždu černošského zamestnanca ochranky čerpacej stanice.

Dňa 3. apríla 2010 bol zavraždený dvomi černošskými zamestnancami (vo veku 16 a 21 rokov) svojho vlastného statku (vo Ventersdorpe, kde sa aj narodil), zrejme pre spor o ich výplatu. Útočníci ho v spánku ubili tyčami a rozsekali mačetami.

Literatúra 
 Kemp, Arthur: Vítězství nebo násilí: Historie Afrikánského hnutí odporu v Jižní Africe. Kontingent Press. 2008. ISBN 978-80-254-2468-1.

Referencie

Externé odkazy 
 Krajňák, T.: Eugene Terre’Blanche opět na scéně. AlterMedia ČR. 6. 10. 2009
  Interview by Mail and Guardian
 Stil Broers, Daar Gaan ‘n Man Verby - nekrológ Arthura Kempa
 Eugene Terreblanche interview on The Right Perspective

Zdroj 

Afrikánci
Juhoafrickí politici
Juhoafrické osobnosti afrikánskeho pôvodu
Juhoafrickí básnici
Juhoafrickí dramatici
Básnici píšuci po afrikánsky
Dramatici píšuci po afrikánsky
Obete vrážd