joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Majstrovstvá sveta v zimnom plávaní

Majstrovstvá sveta v zimnom plávaní  (), skrátene WSWC, sú svetové preteky typu masters (t.j. s vekovými kategóriami) organizované Medzinárodnou asociáciou zimného plávania (skrátene IWSA), ktorá vznikla v roku 2006 po veľkom úspechu a po silnom medzinárodnom obsadení  fínskeho šampionátu v Oulu. Konajú sa  v dvojročných intervaloch na rôznych miestach od roku 2000 a riadia sa pravidlami zimného plávania IWSA.

Prehľad 

Plánovaným miestom konania šampionátu WSWC 2022 je  Onežské jazero  pri meste  Petrozavodsk, v Republike Karélia (Karelsko) v  Rusku, a to v termíne 21.-27. marca 2022.

Referencie

Externé linky 
 video  IWSA - 10 rokov (po anglicky)
 Stránky WSWC 2022 (po anglicky a po rusky)

Zimné plávanie
Alibaba Group

Alibaba Group (Pchin-jin: ālǐbābā jítuán, znaky: 阿里巴巴集团) taktiež známy ako Alibaba.com, je čínska technologická spoločnosť špecializujúca sa na elektronický obchod, maloobchod, Internet a technológie. Bola založená 4. Júna 1999 v Chang-čou, Če-ťiang, bývalým učiteľom angličtiny Jack Ma. Spoločnosť poskytuje svojim zákazníkom  predajné služby prostredníctvom ich webových portálov, takisto ako aj elektronické platobné služby, nákupné vyhľadávače a služby cloud computingu. Vlastní a prevádzkuje rozmanité portfólio spoločností po celom svete v mnohých obchodných odvetiach.

Najväčší podiel vo firme vlastní japonská holdingová spoločnosť Softbank Group (25%), druhý najväčší podiel vlastní spoluzakladateľ Jospeh Tsai (11.9%) a za nim nasleduje zakladateľ Jack Ma (4.8%). Alibaba Group patrí mezi tri čínske internetové „giganty“ spolu so spoločnosťami Baidu a Tencent.

Pomenovanie 
Názov spoločnosti je inšpirovaná postavou Ali Baba zo zbierky ľudových rozprávok Stredného východu Tisíc a jedna noc, kvôli jej svetovej popularite. Ako vysvetlil Jack Ma, jeden zo zakladateľov: „Jedného dňa som bol v San Franciscu v kaviarni, premýšľal som , či je Alibaba dobré meno pre spoločnosť. V tom prišla čašníčka a ja som jej opýtal: „Poznáš Alibabu?“ A ona povedala, že áno. Znova som sa jej opýtal: „Čo o ňom vieš?“ A ona odpovedala: „Sezam, otvor sa!“. V tom som si povedal: „Áno, toto je to meno!“ Potom som vyšiel na ulicu a opýtal som sa ďalších 30 ľudí otázku: „Poznáš Alibabu?“ Či už ľudia z Indie, Nemecka alebo ľudia z Tokia, Číny ... všetci vedeli o Alibabe. Alibaba - Sezam, otvor sa! Ali baba je láskavý a inteligentný človek v podnikaní a pomáhal ľuďom v dedine. Takže ... ľahko vysloviteľné a globálne známe. Alibaba otvára sezam pre malé a stredné firmy. Zaregistrovali sme tiež meno „Alimama“ pre prípad, že by si nás niekto chcel vziať!”

História 
V roku 1999 Jack Ma a jeho tím 17 priateľov a študentov založili web Alibaba.com. V tom istom roku oficiálne založili i spoločnosť. V roku 2003 spustil aukčný server Taobao. 11. augusta 2005 Yahoo! oznámilo, že chce získať 40% podiel v spoločnosti za miliardu dolárov.  V rokoch 2004-2005 vznikli dalšie služby Alipay, Alisoft a Alimama. V apríly 2007 firma vstúpila na burzu, v roku 2012 kvôli tlaku trhu odišla. V Máji 2012 začala Yahoo postupne späť predávať firme Alibaba polovicu zo svojho 40% podielu za 7,1 miliardy dolárov. Transakcia bola uzatvorená v septembri 2012. Od 19. septembra 2014 sú akcie spoločnosti zapísané na New York Stock Exchange. Pri vstupe na burzu  Alibaba predala akcie v hodnote 21,8 miliárd dolárov. Na konci prvého dňa na burze cena za jednu akciu vzrástla o 36%. Avšak akcionári nevlastnia priamy podiel v čínskej spoločnosti Alibaba Group, ale v holdingu sídliacim na Kajmanských ostrovoch. 

V utorok 10. septembra 2019 Jack Ma oficiálne odstúpil z funkcie predsedy spoločnosti Alibaba Group.  Vtedajší výkonný riaditeľ Daniel Zhang prevzal pozíciu Jacka Ma ako nový predseda predstavenstva Alibaba Group.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 alibaba.com

Zdroj 

Podniky v Číne
Podniky obchodované na Newyorskej burze
Technológie
Maloobchod
Michal Ďurčo

Mgr. Michal Ďurčo, PhD. (* 1991, Brezno) je slovenský historik a vedecký pracovník Historického ústavu Slovenskej akadémie vied (HÚ SAV). Vo svojej vedecko-výskumnej činnosti sa venuje vývoju dopravnej infraštruktúry na Slovensku s dôrazom na genézu cestnej siete. Jej transformáciu skúma ako súčasť rozsiahlejšieho modernizačného procesu so všetkými sociálno-ekonomickými, environmentálnymi a ideologickými dopadmi.

Životopis 
V rokoch 2010 až 2015 vyštudoval históriu na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre. V roku 2019 ukončil doktorandské štúdium v odbore slovenské dejiny na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského – Historickom ústave Slovenskej akadémie vied. V súčasnosti je vedeckým pracovníkom Oddelenia dejín vied a techniky Historického ústavu Slovenskej akadémie vied. Absolvoval výskumné a študijné pobyty na Univerzite Karlovej v Prahe, na Ludwig-Maximilians-Universität v Mníchove a na University of Technology v Eindhovene.

Publikačná činnosť 

 ĎURČO, Michal. Cesty a diaľnice: na Slovensku v medzivojnovom období. Nástup automobilovej doby v znamení prvej československej republiky. Bratislava : VEDA vydavateľstvo SAV : Historický ústav SAV, 2020. 230 s. ISBN 978-80-224-1868-3.
 ĎURČO, Michal. Dejiny obce po roku 1918. In Od brodu k Medzibrodu: monografia obce Medzibrod. - Medzibrod : Obec Medzibrod, 2020, s. 85-117. ISBN 978-80-570-2434-7.
 ĎURČO, Michal. Cestovanie motorovým vozidlom: ako voľnočasová aktivita a československé autokempingy začiatkom 6O. rokov. In České století motorismu II : motorismus jako prostředek volného času. - Brno : Technické múzeum v Brně, 2020, s. 289-304. ISBN 978-80-87896-85-3.
 ĎURČO, Michal. Vývoj dopravných spojení na československo-rumunskom pomedzí do roku 1938 = Evoluția căilor de comunicații pe frontiera cehoslovaco-română până în anul 1938 [Development of Transport Infrastructure on Czechoslovak-Romanian Border until 1938]. In Rok 1918 - rok nádeje : zborník príspevkov z 13. zasadnutia Komisie historikov Slovenska a Rumunska. Editori: Eva Mârza, Karol Hollý, Radu Mârza ; recenzenti: Ionuţ Costea, Martin Turóci. - Alba Iulia ; Cluj-Napoca : Editura Muzeului Naţional al Unirii Alba Iulia : Editura Mega, 2020, s. 176-192. ISBN ISBN 978-606-95038-1-2.

Referencie 

Slovenskí historici
Stella Panacciová

Stella Panacciová (; * Toronto, Ontário, Kanada), známa aj ako Stella Luna, je kanadská pesničkárka a bubeníčka. Je známa pôsobením v indie rockovej skupine Kat Rocket, ako spoluzakladateľka vydavateľstva Hoodwink Records a sólová umelkyňa.

Životopis 
Je neterou hudobníka Maria Panacciho. V roku 1991 spolu so svojím strýkom a Darrenom Donagheym ako dvadsaťtriročná zakladala hudobné vydavateľstvo Hoodwink Records.

V roku 1993 sa stala speváčkou indie rockovej skupiny Catrocket, neskôr premenovanej na Kat Rocket, s ktorou nahrala dva štúdiové albumy.

V roku 2000 vydala pod pseudonymom Stella Luna sólové šesťskladbové EP.

V roku 2003 Stella naspievala a spoluskladala skladbu „Tennessee“, ktorá vyhrala cenu Grand Prize for Standard Radio's National Songwriting Competition, ako aj International Songwriting Competition v Nashville. V roku 2005 vydala svoj debutový sólový album Release Me.

Dňa 2. apríla 2010 vydala spolu so svojou novou skupinou Ladybird debutový album a 23. októbra 2014 vydala spolu s Jordonom Zadoroznym EP Suffering Psyche ako duo The Angry Moon.

Diskografia

So skupinou Kat Rocket 

 Town Disguised as a City (EP, 1994)
 Captured By Dream Co. (1998)
 Colours On the Inside (1999)

Ako sólový umelec 

 šesťskladbové EP (2000, ako Stella Luna)
 Release Me (2006)

So skupinou Ladybird 

 Ladybird Vol 1 (2009)

So skupinou The Angry Moon 

 Suffering Psyche (2014)

Referencie

Zdroje 

 Oficiálna webstránka Stelly Panacciovej
 Ladybird na Sonicbids

Kanadskí speváci
Kanadskí hudobníci
Majstrovstvá sveta vo futbale 2030

Majstrovstvá sveta vo futbale 2030 budú 24. majstrovstvá sveta, ktoré sa konajú raz za štyri roky. Bude to medzinárodný futbalový turnaj mužských národných tímov, ktorí sú členmi federácie FIFA. Majstrovstvá v tomto roku budú oslavovať 100. výročie od prvého turnaja.

Výber hostiteľa 
Ponuku na majstrovstvá sveta 2030 prvýkrát navrhol Kráľovský marocký futbalový zväz po tom, čo nevyhral v hlasovaní na hostiteľa majstrovstiev sveta 2026. Maroko pravdepodobne plánuje podať spoločnú ponuku so svojimi východnými susedmi s Alžírskom a Tuniskom alebo so severnými susedmi so Španielskom a Portugalskom. Druhou ponukou bola spoločná ponuka Argentínskeho futbalového zväzu a Uruguajského futbalového zväzu. Tretia bola od Anglického futbalového zväzu. Podľa pravidiel FIFA od roku 2017 sa majstrovstvá sveta 2030 nemôžu konať v Ázii (AFC), pretože jeho členovia sú vylúčení z výberového konania po výbere Kataru v roku 2022 a v Severnej Amerike (CONCACAF), kde sa ročník 2026 bude odohrávať v Kanade, Mexiku a Spojených štátoch.

Spoločná ponuka medzi Argentínou a Uruguajom bola vyhlásená 29. júla 2017. Pred zápasom medzi Uruguajom a Argentínou v Montevideu o štyri týždne neskôr spropagovali túto ponuku Uruguajčan Luis Suarez a Argentínčan Lionel Messi - vtedajší spoluhráči z FC Barcelona - pamätnými dresmi. 31. augusta 2017 sa predpokladalo, že Paraguaj by sa mal stať tretím hostiteľom. CONMEBOL, juhoamerická konfederácia, potvrdila v septembri 2017 trojstrannú spoločnú ponuku. Ponuka Uruguaj-Argentína-Paraguaj by sa kryla so storočným výročím prvého finále majstrovstiev sveta, ktoré usporiadal Uruguaj, ako aj s dvojstým výročím prvej ústavy Uruguaja. 14. februára 2019 zverejnilo Čile svoje plány pripojiť sa k trom potvrdeným krajinám, ktoré budú hostiteľom turnaja. Čile bolo prijaté do ponuky a stane sa vôbec prvým kvartetom, ktoré sa uchádza o majstrovstvá sveta. 

V roku 2015 podpredseda anglického futbalového zväzu David Gill uviedol, že jeho krajina by mohla potenciálne podať ponuku na ročník 2030 za predpokladu, že proces ponukového konania bude transparentnejší. Novinár Ben Rumsby napísal: „Anglicko je jednou z mála krajín, ktoré by mohli zorganizovať dokonca 48-národný turnaj ako celok, zatiaľ čo generálny riaditeľ anglického futbalového zväzu Martin Glenn už skôr uviedol, že uchádzať sa o rok 2030 je možné.“

Referencie

Zdroj 

Majstrovstvá sveta vo futbale
Julo Viršík

Július Viršík, známy ako Julo Viršík (* 7. september 1964, Nitra – † 26. máj 2021, Malé Leváre), bol slovenský rozhlasový moderátor, známy najmä pre dlhoročné pôsobenie v Rádiu Rock FM a Rádiu Expres, ako aj pre účinkovanie ako porotca v súťaži Slovensko hľadá SuperStar.

Životopis 
Viršík sa narodil v Nitre a absolvoval gymnázium v Šali. Vyštudoval žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzite Komenského v Bratislave. Už ako študent pracoval v Slovenskom rozhlase v relácii Pozor, zákruta, resp. Rádio Elán. Od roku 1991 pracoval v Rádiu Rock FM. V 90. rokoch 20. storočia uvádzal kultovú hitparádu Rock FM Twenty Five Jula Viršíka. Od roku 1997 viedol ako programový riaditeľ Rádio Koliba, neskôr premenované na Rádio Okey, kde pôsobil ako hudobný šéfredaktor.  

Pôsobil tiež ako porotca v prvých dvoch ročníkov súťaže Slovensko hľadá SuperStar. V roku 2014 sa na krátko vrátil do RTVS, od roku 2015 až do smrti vysielal legendárnu reláciu Twentyfive v Rádiu Expres.

Zomrel 26. mája 2021 na svojej chate v Malých Levároch na zástavu srdca. Pochovaný je na Ondrejskom cintoríne v Bratislave.

Referencie 

Osobnosti z Nitry
Absolventi Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Slovenskí rozhlasoví moderátori
Pracovníci Rozhlasu a televízie Slovenska
Pochovaní na Ondrejskom cintoríne
Lemešná

Lemešná () je vrch v Javorníkoch, situovaný na slovensko-českej hranici.

Polohopis 
Nachádza sa na severe centrálnej časti pohoria, na severnom okraji geomorfologického podcelku Vysoké Javorníky. Samotný masív leží na slovensko-českej hranici, hoci tá prechádza predvrcholom, približne 200 metrov východne od hlavného vrcholu. Zasahuje tak na územie Zlínskeho aj Žilinského kraja, okresov Vsetín a Čadca a do katastra obcí Velké Karlovice a Makov. Severozápadné a juhozápadné svahy odvodňujú prítoky Vsetínskej Bečvy, východná časť odvádza vodu do rieky Kysuca. Juhovýchodne sa nachádza sedlo pod Lemešnou, kde hrebeňovú trasu križuje prístupová cesta z Makova i značené chodníky z oboch strán hranice.

Opis 
Vrch je súčasťou pohraničného hrebeňa, ktorý vedie zo severu z Makovského priesmyku cez Oselnú () a pokračuje juhovýchodným smerom do sedla pod Lemešnou. Najvyšší bod masívu a teda hlavný vrchol leží na českom území, kam smeruje i bočný hrebeň s vrchom Bařinka (). Lemešná je svojou výškou najvyšším vrchom tejto časti hrebeňa a väčšinu jej svahov patrí do povodia Bečvy, s výnimkou východnej časti, zvažujúcej sa do údolia Kysuce. Vrch je prevažne zalesnený, no odlesnené časti ponúkajú výhľady na okolité vrchy. Vrch leží na okraji CHKO Kysuce, mohutné pralesovité porasty jedle a buka na západných svahoch v údolí Malej Hanzlůvky ochraňuje NPR Razula.

Výhľady 
Vďaka značnej výške a čistinám jedľovo-bukového porastu sú možné obmedzené výhľady. Viditeľné sú najmä okolité vrchy pohoria, no severným smerom sú dobre viditeľné Moravsko-sliezske Beskydy, východnejšie možno pozorovať časť Sliezskych a Kysuckých Beskýd či Malej Fatry.

Prístup 
Vrchol Lemešnej je vďaka sieti značených chodníkov a prístupovej ceste do blízkeho sedla pomerne ľahko dostupný. Hranicou vedie  červeno značená Javornícka magistrála (Makovský priesmyk – Veľký Javorník), na ktorú sa tu pripája chodník z Velkých Karlovic.

Značkované trasy 
 po  červeno značenej trase (Javornícka magistrála):
 zo severu z Makovského priesmyku cez Oselnú ()
 z juhu z Veľkého Javorníka cez sedlo pod Lemešnou
 po  modro značenej trase z obce Velké Karlovice 
 po  žlto značenej trase cez sedlo pod Lemešnou:
 z osady Kopanice, patriace k obci Makov
 z lokality Podťaté v obci Velké Karlovice

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam vrcholov v Javorníkoch
 Chránená krajinná oblasť Kysuce
 Razula

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy v Javorníkoch
Vrchy pod 1000 metrov na Slovensku
Vrchy pod 1000 metrov v Česku
Vrchy v okrese Vsetín
Vrchy v okrese Čadca
Chránená krajinná oblasť Kysuce
Non, je ne regrette rien

Non, je ne regrette rien () je francúzska pieseň skomponovaná Charlesom Dumontom s textom Michela Vaucaira. V roku 1959 ju naspievala slávna šansoniérka Édith Piaf.

Cover verzia 
Pieseň bola naspievaná ďalšími spevákmi:

Ďalšie jazykové verzie

Referencie

Preklad 
 
 

Francúzske piesne
Francúzske speváčky
Gene Wilder

Gene Wilder, rodným menom Jerome Silberman (* 11. jún 1933, Milwaukee – † 29. august 2016) bol americký herec, komik, režisér, scenárista a spisovateľ židovského pôvodu.

Kariéra 
Na hollywoodskom plátne sa prvýkrát mihol v slávnom filme Bonnie a Clyde (1967), jeho prvou veľkou filmovou rolou bol však až Leo Bloom v muzikáli Producenti (1968), za ňu bol tiež nominovaný na Oscara za výkon vo vedľajšej úlohe. Ďalšou veľkou príležitosťou bol Willy Wonka vo filmovom muzikáli Willy Wonka a továreň na čokoládu (1971), za ňu bol nominovaný na Zlatý glóbus. Woody Allen ho potom obsadil do svojej populárnej komédie Všetko, čo ste kedy chceli vedieť o sexe (ale báli ste sa opýtať) z roku 1972. Vyvrcholením spolupráce s režisérom Melom Brooksom, s ktorým nakrútil už Producentmi, bola snímka Mladý Frankenstein (1974), kde Wilder nielen hral titulnú postavu, ale na ktorom sa podieľal aj scenáristicky, za čo bol nominovaný na Oscara. Roku 1975 sa Wilder prvýkrát chopil režisérskej taktovky, v hudobnej komédii Dobrodružstvo mladšieho a múdrejšieho brata Sherlocka Holmesa. V snímke Strieborný blesk z roku 1976 sa prvýkrát stretol na plátne s černošským komikom Richardom Pryor, s ktorým neskôr nakrútil vo dvojici ešte niekoľko filmov (Nevidím zlo, nepočujem zlo, Still crazy, Another You i.), A bol za svoj výkon znova nominovaný na Zlatý glóbus (a znovu neuspel - ako po celú svoju kariéru). Vo filme Najväčší milovník (1977) stvárnil idol nemej éry Rudolpha Valentina a bol to prvý film, u ktorého bol režisérom, scenáristom, producentom i hercom v hlavnej úlohe. Na začiatku 90. rokov sa s filmovým plátnom rozlúčil. Občas sa objavil v televízii (napr. V sitcome Will & Grace, za čo dostal roku 2002 Emmy), ale predovšetkým sa začal venovať charite (po tom, čo jeho žena, herečka Gilda Radnerová, ochorela rakovinou) a písanie kníh. Okrem svojich pamätí Kiss Me Like a Stranger: My Search for Love and Art napísal aj niekoľko románov (My French Whore, The Woman Who Would not, Something to Remember You By: A Perilous Romance).

Je známy svojou podporou Demokratickej strany.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Heslo v Britannice
 Portrét na Biography.com
 
 

Osobnosti z Milwaukee
Filmoví herci USA
Televízni herci USA
Filmoví režiséri USA
Komici USA
Spisovatelia USA
Držitelia ceny Emmy
Nositelia ceny Hugo
Rostislav Vítek

Rostislav Vítek (* 6. január 1976, Příbram) je  český   diaľkový plavec profesionálne aktívny v rokoch 2000-2012. Česko reprezentoval na vrcholových diaľkopalveckých súťažiach, Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu a po skončení profesionálnej kariéry je plaveckým trénerom a súťažne sa venuje zimnému plávaniu.

Vrcholové diaľkoplavecké podujatia 
Profesionálnu diaľkoplaveckú kariéru začal na medzinárodnom poli   roku 2000 ako maratónsky plavec  a jeho medzinárodné štarty sú zachytené v databáze projektu Federácie maratónskych plavcov. V roku 2008 sa zúčastnil na letných olympijských hrách 2008 (LOH), kde sa konala  prvýkrát v historii diaľkoplavecká súťaž. Trať merala 10 km a Rostislav Vítek sa na LOH  kvalifikoval ako jeden z 35 mužov na svete. Skončil na 17. mieste. Profesionálnu kariéru ukončil v roku 2012.

Preplávania prielivu LaManche 
Rostislav Vítek preplával úžinu La Manche v smere Anglicko-Francúzsko v roku 2009, a to v čase 7:16 hod., čo je doteraz český rekord a 6. najllepší čas v histórii. Znova ho preplával v roku 2018 v  čase 9:43 hod. v rámci plánu obojsmernej plavby Anglicko-Francúzsko-Anglicko, ale pre nepriazeň počasia bol tento pokus ukončený na francúzskej strane.

Zimné plávanie 
V roku 2016 začal Rostislav Vítek  plávať v rámci pretekov zimného plávania.  Na Majstrovstvách sveta v zimnom plávaní 2020, ktoré sa konali v slovinskom Blede,  štartoval v oboch vytrvalostných disciplínach: na trati 450 m aj  1000 m vo svojej kategórii D zvíťazil a na 1000 m mal aj najlepší absolútny čas.

Referencie 

Plávanie
Zimné plávanie

Externé linky 

 Grošek, Luboš: Historie dálkového plavání (Bakalárska práca)
Rudolf Schwarz (legionár)

Rudolf Schwarz (* 10. november 1882, Donovaly† 18. február 1966) bol slovenský pedagóg, legionár a politik HSĽS v období medzivojnového Československa a v období vojnovej Slovenskej republiky.

Život 
Rudolf Schwarz absolvoval učiteľský ústav a nastúpil na dráhu učiteľa. Tú mu prerušila Prvá svetová vojna, počas ktorej musel narukovať do 16. honvédskeho pešieho pluku, s ktorým bojoval na ruskom fronte, kde v roku 1915 padol do ruského zajatia. Bol aktívny pri vzniku československých légií v Rusku a v rokoch 1919 – 1920 pôsobil v ich 12. streleckom pluku. Po návrate do vlasti bol ustanovený za správcu štátnej ľudovej školy v obci Pohorelá. V roku 1928 bol zo služobných dôvodov preložený do Polomky, odkiaľ sa v roku 1932 opäť vrátil do pozície správcu školy v Pohorelej. Jeho zásluhou sa školu v roku 1933 podarilo zrekonštruovať.

V roku 1925 neúspešne kandidoval do československého parlamentu za Československú národnú demokraciu v banskobystrickom volebnom kraji. Vo voľbách do okresného zastupiteľstva v okrese Brezno v roku 1928 bol zvolený za poslanca, tentokrát kandidoval za HSĽS. V parlamentných voľbách v roku 1935 kandidoval za HSĽS, resp. za Autonomistický blok v banskobystrickom volebnom kraji. Mandát získal až dodatočne, 29. októbra 1937 po smrti poslanca Martina Rázusa. V poslaneckej snemovni pôsobil v inkompatibilnom výbore. Poslancom bol do konca volebného obdobia, resp. do konca činnosti parlamentu v roku 1939. V decembrových voľbách do Snemu slovenskej krajiny v roku 1938 bol zvolený za poslanca. V novembri 1941 sa poslaneckého mandátu zriekol. Po vojne, ako v prípade väčšiny poslancov slovenského snemu, sa ani Rudolf Schwarz nevyhol trestnému stíhaniu za svoju činnosť v rokoch 1938 – 1941. Obžaloba mu kládla za vinu činnosť smerujúcu k rozbitiu ČSR a spoluzodpovednosť za zavedenie fašistického režimu na Slovensku.

Referencie  

Slovenskí pedagógovia
Slovenskí politici
Príslušníci Česko-slovenskej armády
Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Poslanci Snemu Slovenskej republiky
Politici HSĽS
Osobnosti z Donovál
Príslušníci česko-slovenských légií
Masliak obyčajný

Masliak obyčajný (lat. Suillus luteus) je jedlá huba z čeľade masliakovité.

Výskyt
Rastie od mája do novembra skôr na kyslejších pôdach v mykoríznej symbióze s dvojihlicovou borovicou.

Vzhľad
Klobúk s priemerom až 120 mm je slizký a má hnedú farbu v tmavších alebo svetlejších odtieňoch, pričom pokožku možno olúpať. 

Hymenofor (výtrusorodá časť v spodnej časti klobúka) má rúrkovitú formu. Rúrky sú 6-14 mm dlhé, v svetložltých odtieňoch. Póry sú drobné, rovnako sfarbené ako rúrky.

Hlúbik je 30-110 mm dlhý a 10-25 mm hrubý, valcovitého tvaru, nad prsteňom nažltlý, pod ním skôr belavý.

Prsteň vzniká z bieleho kožovitého závoja, ktorý v mladosti spája hlúbik s okrajom klobúka. Závoj neskôr zanecháva zvyšky v podobe prsteňa, ktorý v dospelosti tmavne.

Iné projekty

Galéria

Referencie 

Masliakovité
Jedlé huby
Mykorízne huby
Najmenej ohrozené druhy
MAFRA

MAFRA, a.s. je najväčšia česká mediálna spoločnosť, ktorá vydáva najčítanejší denníky Mladá fronta DNES a Lidové noviny. Do mediálnej skupiny ďalej patrí internetové portály iDNES.cz a Lidovky.cz s vlastnými redakciami, bezplatný denník Metro a týždenník 5plus2. Taktiež sem patrí hudobná televízia Óčko a virtuálny operátor MOBIL.CZ. Mafra Slovakia je druhé najväčšie slovenské vydavateľstvo. Vlastníkom MAFRA je holding Agrofert, as zo zvereneckého fondu Andreja Babiša.

O spoločnosti 
Súčasťou skupiny sú aj dve divízie tlačiarne Mafraprint v Prahe a Olomouci. Vlastnia tiež televíznu agentúru TVD a majú tiež podiel v najväčšej českej spoločnosti pre distribúciu tlače PNS. Dvadsaťpercentný podiel držali v podniku Vltava-Labe-Press, ktorý vydáva početné regionálne noviny (Denníky Bohemia, Denníky Moravia a bulvárny denník Šíp) – ten ale v roku 2009 vymenila za podiel v slovenskom denníku.

Väčšinovým vlastníkom Mafra bola od roku 1994 nemecká spoločnosť Rheinisch-Bergische Druckerei- und Verlagsgesellschaft (RBDV), ktorá patrí rodinám Arnold, Betz, Droste, Alt a Ebel (v roku 2008). V Nemecku vydávali denník Rheinische Post.

V júni 2013 skupinu kúpil Agrofert vlastnený Andrejom Babišom. Akvizíciu následne v auguste 2013 schválil český Úrad pre ochranu hospodárskej súťaže. Agrofert skupinu prevzal 10. októbra 2013 ; zodpovedajúci zápis v obchodnom registri bol vykonaný 16. októbra 2013. V novembri 2013 súd právoplatne rozhodol, že spoločnosť Mladá fronta nesmie používať v názve svojho denníka E15 slovné spojenie „Mladá fronta“, pretože sa tým dopúšťa nekalej súťaže.

V októbri 2018 bol oznámený predaj vydavateľstva Bauer Media, vydávajúci české prevažne voľnočasové a lifestylové časopisy pre ženy (napr. Pestrý svet, Rytmus života alebo Chvíľka pre teba) vydavateľstvo MAFRA. V novembri 2018 predaj schválil protimonopolný úrad. 4. decembra 2018 bolo portfólio časopisov Bauer Media začlenené do mediálnej skupiny MAFRA.

Mediálna skupina MAFRA sídli v budove Anděl Media Centrum v Prahe na Smíchove na mieste neoficiálne označenom ako Mafra Plaza.

MAFRA Slovakia 
MAFRA Slovakia, a.s., bolo založené v roku 1992. V roku 2021 vydáva nasledovné tituly a prevádzkuje webové portály:

 denník Hospodárske noviny
 web HNonline.sk
 magazín Evita – lifestylový mesačník pre ženy
 mesačník Čarovné Slovensko
 mesačník Stratégie
 web strategie.sk
 týždenník Rytmus života – spoločenský týždenník
 Mesačník Balans – časopis zameraný na zdravý životný štýl, alternatívnu medicínu
 mesačník Obchod – špecializuje sa na malobchod a veľkoobchod
 týždenník Eurotelevízia
 Horeca Magazine – odborný dvojmesačník, ktorý sa zaoberá problematikou hotelierstva, reštaurácií, gastronómie a stravovacích služieb
 Dvojmesačník RUNGO – prináša užitočné informácie pre začínajúcich aj pokročilejších bežcov
 web www.RUNGO.sk – web o behaní
 dvojmesačník Diabetik
 web dia.sk
 týždenník Zdravotnícke noviny
 časopis Prečo nie?! – lifestylový magazín Hospodárskych novín
 publikácia Daňový sprievodca

Referencie 

Masmédiá v Česku
Podniky v Prahe
Samuel Vlčan

JUDr. Samuel Vlčan (* 13. marec 1971, Partizánske) je slovenský právnik a manažér, pôsobiaci v bankovom sektore a v súčasnosti minister pôdohospodárstva a rozvoja vidieka SR vo vláde Eduarda Hegera. Za úradovania bývalého ministra Jána Mičovského bol krátko štátnym tajomníkom.

Životopis 
Študoval na gymnáziách v Topoľčanoch a Banskej Štiavnici, kde v roku 1989 maturoval. Následne študoval medzinárodné vzťahy na Moskovskom štátnom inštitúte medzinárodných vzťahov (MGIMO). V rokoch 19901995 absolvoval magisterské štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1994 absolvoval študijný pobyt na Universität Bremen v Brémach. V rokoch 20052006 absolvoval exekutívny rozvojový program pre vrcholových manažérov na University of California, Berkeley v Spojených štátoch.

Profesne pôsobil v oblasti práva a v bankovom sektore, ktorému sa venoval 17 rokov. Viedol právne oddelenia HVB Bank Slovakia a Slovenskej sporiteľne, kde bol aj členom predstavenstva. V rokoch 20102012 bol generálnym manažérom zodpovedným za organizačné a finančné riadenie spoločnosti Hypo Alpe-Adria-Bank v Bosne a Hercegovine, následne pôsobil ako člen reštrukturalizačného tímu Hypo Alpe-Adria-Bank International AG v rakúskom Klagenfurte. Pôsobil aj na pozícii generálneho manažéra Sberbank Slovensko. Neskôr sa stal výkonným riaditeľom spoločnosti WP TECH, pôsobiacej na Slovensku od roku 2015 v oblasti odpadového hospodárstva.

9. apríla 2020 bol vymenovaný za štátneho tajomníka Ministerstva pôdohospodárstva a rozvoja vidieka SR vo vláde Igora Matoviča. V jeho gescii boli sekcie rezortnej politiky pôdohospodárstva, legislatívy, analýz a výkazníctva, poľnohospodárstva, programov cezhraničnej spolupráce, potravinárstva a obchodu, ako aj Inštitút pôdohospodárskej politiky. 1. júla 2020, po necelých troch mesiacoch, požiadal o uvoľnenie z funkcie. Dôvody verejne neuviedol, podľa denníka Postoj však šlo o nesúhlas s rozhodnutiami ministra Jána Mičovského. Z postu bol odvolaný 8. júla 2020.

8. júna 2021 ho prezidentka SR vymenovala za ministra pôdohospodárstva potom, čo Ján Mičovský podal demisiu po podozreniach z korupcie u svojej nominantky, šéfky Slovenského pozemkového fondu Gabriely Bartošovej (neskôr avizoval, že chce demisiu vziať späť, premiér Eduard Heger sa však už s prezidentkou dohodol na vymenovaní nového ministra).

Referencie 

Slovenskí právnici
Slovenskí bankári
Slovenskí manažéri
Štátni tajomníci Ministerstva pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky
Ministri pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky
Absolventi Moskovského štátneho inštitútu medzinárodných vzťahov
Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Osobnosti z Partizánskeho
Suchohríb hnedý

Suchohríb hnedý (staršie: hríb hnedý; ľudovo: máselňák, gaštaniak; lat. Imleria badia, do roku 2014: Xerocomus badius alebo Boletus badius) je jedlá huba z čeľade hríbovité.

Výskyt
Rastie v ihličnatých a zmiešaných lesoch od júna do novembra a je jednou z najhojnejších hríbovitých húb.

Vzhľad
Klobúk s priemerom 40-150 mm je zvyčajne gaštanovohnedej farby, môže sa však vyskytnúť aj v tmavších alebo svetlejších odtieňoch. Jeho pokožka sa dá olúpať iba v malých útržkoch, aj to len zo staršej plodnice.

Hymenofor (výtrusorodá vrstva v spodnej časti klobúka) je vo forme až 20 mm dlhých rúrok krémovožltej až zelenkastej farby. Póry po poranení modrejú, avšak za sucha sa modranie nemusí vôbec prejaviť.

Hlúbik je bez prsteňa, 40-120 mm dlhý a 8-40 mm hrubý. V mladosti má súdkovitý tvar, ktorý sa neskôr rastom mení na valcovitý. Jeho povrch je hnedasto vláknitý na olivovožltom podklade, po poranení taktiež modrie.

Iné projekty

Galéria

Referencie 

Jedlé huby
Hríbovité
Najmenej ohrozené druhy
Peter Krajčovič

Peter Krajčovič (* 15. júl 1976, Bratislava) je slovenský dabingový a filmový herec.

V roku 1992 účinkoval vo filme Gemini, v roku 2010 v detektívnom seriáli Kriminálka Staré Mesto a v roku 2014 v seriáli Ochrancovia.

Filmografia

Filmy 
 1995: Veľmi starí obaja

TV seriály 
 2009: V mene zákona
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade
 2010: Luníček & Perešníček
 2010: Kriminálka Staré Mesto
 2010: Aféry
 2012: Rodinné prípady
 2014: Ochrancovia
 2014: Vdova
 2015: Susedské prípady
 2015: Kolabs
 2016: Skutočné príbehy
 2018: Som mama
 2021: Oteckovia (Jozef „Ďoďo“ Genšor)

Dokumenty 
 2017: Tresky plesky

Referencie

Externé odkazy 
 
 
 

Slovenskí dabingoví herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Osobnosti z Bratislavy
Ján Juriga

Ján Juriga (* 6. október 1889, Borský Svätý Jur† 18. júl 1974) bol politik HSĽS v období medzivojnového Československa.

Životopis 
Povolaním bol pôvodne robotník, neskôr pôsobil ako úradník v štátnej nemocnici v Bratislave. Dlhé roky pôsobil v Slovenskom kresťansko-sociálnom odborovom združení (SKSOZ), v ktorom od roku 1930 pôsobil ako podpredseda. Vo voľbách do poslaneckej snemovne v roku 1929 kandidoval za HSĽS v novozámockom volebnom kraji, no na 7. mieste kandidátky nebol zvolený. V obecných voľbách v roku 1931 kandidoval za HSĽS do bratislavského mestského zastupiteľstva. Vo voľbách do senátu v roku 1935 kandidoval za HSĽS, resp. Autonomistický blok na druhom mieste v novozámockom kraji. V tomto kraji Autonomistický blok obsadil len jeden mandát Ľudovítom Labajom. Po jeho smrti v apríli 1937 do senátu zasadol práve Ján Juriga. Senátorom bol do konca volebného obdobia, resp. do zániku činnosti senátu na prelome rokov 1938/1939. Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v decembri 1938 už nekandidoval. V marci 1939 sa upísal na pôžičku obrody, ktorá bola v tom čase vypísaná pre štátnych a verejných zamestnancov. V júni 1939 sa Ján Juriga stále spomína vo funkcii podpredsedu SKSOZ.

Pochovaný je na cintoríne v Borskom Svätom Jure.

Referencie 

Slovenskí politici
Slovenskí úradníci
Politici HSĽS
Slovenskí odborári
Osobnosti z Borského Svätého Jura
Gagarin (mesto)

Gagarin (), do roku 1968 Gžatsk () je ruské mesto, administratívne centrum Gagarinského rajónu Smolenskej oblasti. Žije tam 31 721 obyvateľov.

Mesto leží na rieke Gžatsk, v južnej časti Gžatsko-vazuzskej nížiny, 180 km juhozápadne od Moskvy a 239 km severovýchodne od Smolenska.

23. apríla 1968 sa dekrétom prezídia Najvyššieho sovietu RSFSR mesto Gžatsk premenovalo na mesto Gagarin na počesť J. A. Gagarina, ktorý sa narodil 9. marca 1934 v dedinke Klušino, v Gžatskom rajóne (a zomrel 27. marca 1968 pri leteckej nehode).

Známe osobnosti 
 Nikolaj Ivanovič Noskov (* 1956), ruský skladateľ, spevák

Iné projekty

Zdroj 

Mestá v Rusku
Geografia Smolenskej oblasti
Johannes Bugenhagen

Johannes Bugenhagen (* 24. jún 1485 Wolin - †  20. apríl 1558 Wittenberg) bol luteránsky duchovný a teológ, ktorý priniesol Lutherovu reformáciu do Pomoranska, Dánska a zvyšku Škandinávie. Preto býva nazývaný aj ako druhý apoštol Severu. Bol pôvodne rímskokatolíckym kňazom, ktorý sa pridal na stranu reformácie a oženil sa.

Život 
Vyštudoval slobodné umenia na univerzite v Greifswalde (1502), neskôr sa stal rektorom miestnej školy v Treptow (dnes Trzebiatów) (1504). Bol vysvätený za kňaza (1509), ale patril skôr k humanistickým kruhom. Ovplyvnilo ho najmä učenie Erazma Rotterdamského. Roku 1518 napísal na želanie pomoranského kniežaťa Bohuslava X. Dejiny Pomoranska.

Okolo roku 1520 sa nadchol pre Lutherovo dielo a v roku 1521 sa presťahoval do Wittenbergu, sídla rodiaceho sa luteránstva. Tu bol zvolený za farára, bol teda aj Lutherovým duchovným vodcom - oddával ho a neskôr slúžil aj na jeho pohrebe. Vo Wittenbergu sa tiež stal členom Lutherovej skupiny, ktorá prekladala Bibliu z gréčtiny a hebrejčiny do nemčiny. Spolu s Johannesom Aepinusom a Gašparom Crucigerem bol medzi prvými tromi luteránskymi doktormi teológie, titul získal na univerzite vo Wittenbergu.

Korunoval dánskeho kráľa Kristiána III.

Po Lutherovej smrti v roku 1546 sa Bugenhagen staral o jeho vdovu a deti.

Zdroje 

Protestantskí teológovia
Osobnosti zo Západopomoranského vojvodstava
Tracie Thomsová

Tracie Thomsová (* 19. august 1975, Baltimore, Maryland, USA) je americká televízna, filmová a divadelná herečka.

Detstvo a mladosť 
Je dcérou viceprezidenta pre programovanie PBS a televíznej režisérky. Má mladšieho brata Austina. Herectvu sa venuje od desiatich rokov. Navštevovala Baltimorskú umeleckú školu, neskôr Howard Univesity a Juilliard School.

Kariéra 
Svoju hereckú kariéru zahájila v roku 2002, krátko po doštudovaní. V roku 2004 sa objavila v televíznom seriáli Wonderfalls, po boku Diany Scarwid. Nakoľko seriál nebol veľmi úspešný, mal len jednu sériu a trinásť epizód. O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu Odložené prípady, kde stvárnila vyšetrovateľku Kat Miller. V rovnakom roku sa objavila v muzikálovom filme Bohémovia. 

V roku 2006 stvárnila vedľajšiu postavu po boku Meryl Streep a Anne Hathaway vo filme Diabol nosí Pradu. V roku 2007 spolupracovala s Quentinom Tarantinom vo filme Autozabijak, kde sa objavila po boku herečiek Mary Elizabeth Winstead, Rosario Dawson či Kurt Russell.

V roku 2014 prijala rolu biologickej matky Annie, ktorú stvárnila Quvenzhané Wallis, vo sfilmovanom muzikáli Annie.

Tiež hrá predstavenia aj na Broadwayi, v roku 2016 bola nominovaná na cenu Tony za jej herecký výkon v muzikáli Falsettos.

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Divadelné herečky USA
Absolventi Juilliard School
Osobnosti USA afroamerického pôvodu
Herečky afroamerického pôvodu
Televízne herečky afroamerického pôvodu
Filmové herečky afroamerického pôvodu
Divadelné herečky afroamerického pôvodu
Osobnosti z Baltimoru
Obecné voľby 1927

Voľby do obecných zastupiteľstiev v roku 1927 boli v poradí tretie obecné voľby, ktoré sa konali v Československu (na území Slovenska druhé v poradí, v roku 1919 sa nekonali). Na celoštátnej úrovni sa voľby konali v 7 588 obciach. Nevolilo sa v 2 474 obciach, v ktorých ešte neskončilo volebné obdobie daných zastupiteľských zborov, ako aj v 5 080 obciach, kde bola podaná iba jedna, resp. jednotná kandidátka. Prebiehali v dobe, kedy vládla III. vláda Antonína Švehlu, tzv. Panská koalícia, ktorá združovala pravicové a stredové politické strany (aj nemecké). Na celoštátnej úrovni posilnili sociálni demokrati. Na území dnešného Slovenska sa volieb zúčastnilo vyše 800 000 voličov. Najviac ich hlasovalo za HSĽS.

Výsledky volieb na Slovensku 
Z väčších slovenských miest a obcí sa voľby nekonali v Nových Zámkoch, Banskej Štiavnici, Trenčíne, Liptovskom Svätom Mikuláši, Spišskej Novej Vsi, Leviciach, Brezne, Dolnom Kubíne, Kremnici, v Topoľčanoch a pod. V obciach a mestách, kde sa voľby konali, najviac hlasov získala HSĽS. Avšak v porovnaní s parlamentnými voľbami v roku 1925 v týchto obciach stratila vyše 60 tisíc hlasov. Okrem nej mierne stratila aj KSČ, SNS, národní socialisti (ČNS) i národní demokrati (ČND). Najviac si polepšila agrárna strana (RSZML), ktorá získala druhý najväčší počet voličov. Doplňujúce voľby sa konali v roku 1928, kedy sa volilo napr. v Trenčíne, Martine, Liptovskom Mikuláši alebo v Bojniciach. V roku 1929 sa volilo v Nových Zámkoch a v Spišskej Novej Vsi sa volilo v roku 1930.

Výsledky volieb

Výsledky za jednotlivé strany v mestách a obciach, v ktorých sa voľby uskutočnili. Platných odovzdaných hlasov bolo 800 581. Zisky strán sú porovnané aj s výsledkami v totožných mestách a obciach v parlamentných voľbách v roku 1925.

Maďarské strany a ich rôzne volebné koalície získali súhrnom 151 926 hlasov (18,98 %). Okrem týchto strán kandidovalo aj niekoľko menších nemeckých strán a volebných koalícií, ktoré spolu získali 20 078 hlasov (2,51 %). SNS získala 3 123 hlasov (0,39 %). Celkový počet platných hlasov (800 581) predstavoval asi 56 % z platných hlasov vo voľbách v roku 1925.

Výsledky v niektorých mestách a obciach

Referencie 

Voľby v Česko-Slovensku
Voľby na Slovensku
Ernest Bielik

Ernest Bielik (* 18. jún 1917, Topoľčianky – † 15. jún 1995, Bratislava) bol slovenský partizánsky veliteľ počas Slovenského národného povstania, československý politik Komunistickej strany Slovenska, poslanec Snemovne národov Federálneho zhromaždenia na začiatku normalizácie.

Život 
Pochádzal z Topoľčianok. Vyučil sa za pekára a neskôr pracoval ako príležitostný robotník u pekára a murársky pomocník. V roku 1938 narukoval do armády a absolvoval poddôstojnícky kurz.

V roku 1941 bol odvelený ako vojak armády Slovenského štátu na východný front. Vo februári 1943 pri Krasnodare dezertoval. Skrýval sa do príchodu Červenej armády. Bol zajatý. V zajatí vstúpil do československej jednotky na východnom fronte. Absolvoval výcvik a zúčastnil sa bojov o Kyjev. Následne pôsobil ako inštruktor počas prípravy príslušníkov 2. čs. paradesantnej brigády.

V lete 1944 absolvoval kurz radistov a minérov a bol pridelený k Ústrednému štábu partizánskeho hnutia v Kyjeve. Velil výsadku 8 člennej organizátorskej skupiny do priestoru Nízkych Tatier. Skupina organizovala partizánsku brigádu Jánošík s viac ako 1 300 členmi, ktorá sa podieľala v regióne Nízke Tatry na bojoch počas Slovenského národného povstania.

Po vojne pracoval v hospodárskych funkciách. Bol nositeľom viacerých vyznamenaní (Československý vojnový kríž 1939, Rád Slovenského národného povstania, sovietskych a francúzskych vyznamenaní, atď.). K 50. výročiu konca vojny ho prezident SR Michal Kováč v roku 1995 povýšil do hodnosti generálmajora. Získal tiež Rad Ľudovíta Štúra II. triedy za aktívnu účasť na protifašistickom odboji.

Dielo 
 Partizánsky veliteľ spomína, Rok vydania: 1983 Vydavateľ: Pravda

Referencie

Zdroje 

Slovenskí manažéri
Slovenskí politici
Politici KSČ
Poslanci česko-slovenského Federálneho zhromaždenia
Poslanci SNR
Osobnosti SNP
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra II. triedy – vojenského
Osobnosti z Topoľčianok
Peter Mišík (umelec)

Peter Mišík (16. apríla 1946 Bratislava) je slovenský zlatník, strieborník, šperkár a reštaurátor.

Životopis 
Študoval obor zlatníctvo a šperkárstvo na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Turnove. Pôsobil dve desaťročia ako zlatník a strieborník v národnom podniku Zlatokov v Bratislave. Slovenská historička zlatníctva Dr. Eva Toranová jej oslovila ku spoluprácii pri restaurovaní zlatnických pamiatok, ktoré pripravovala pre svoju monográfiu Zlatníctvo na Slovensku(Tatran Bratislava 1983). Z toho sa vyvinula Mišíkova hlavná profesná činnost. Vypracoval se na najlepšieho súčasného slovenského reštaurátora zlatnických diel. Žije v Kremnici, kde má aj svoju zlatnícku dielňu.

Dielo 
Reštauroval desiatky oltárnych krížov, monštrancií, pamiatok (pre dóm v Bratislave, pre kostola sv. Kataríny v Kremnici, zo Starej Lubovni, z Velkej pri Poprade, zo Slovenského národného múzea v Bratislave a d.), Ďalej restauroval nekolko kalichov, zo Spišskej kapituly, cibória aj relikviáre.

Vlastná tvorba: granulovaná monštrancia, šperky: predo všetkým zo striebra.

Referencie

Literatúra 
 Slovník českých a slovenských výtvarných umělců, Centrum Chagall Ostrava 2002

Externé odkazy 
 AbArt
 Peter Mišík na webu Múzea v Kremnici 
 rozhovor s P. Mišíkom
 web slovenských umelcov

Slovenskí zlatníci
Reštaurátori
Osobnosti z Bratislavy
Jozef Zvara

Doc. Ing. Jozef Zvara, CSc.(* 17. júl 1925 – † 29. február 2004) bol slovenský architekt a vysokoškolský pedagóg. Bol odborníkom v oblasti betónových konštrukcií a mostov.

Život 
V rokoch 1944 až 1947 pôsobil ako technik a stavbyvedúci pri rekonštrukciách inžinierskych sietí. Následne do roku 1952 študoval na Stavebnej fakulte Slovenskej technické univerzity v Bratislave, kedy školu ukončil ziskom vysokoškolského diplomu stavebného inžiniera. Následne sa stal odborným asistentom na svojej fakulte na katedre Betónových konštrukcií a mostov. V roku 1962 sa habilitoval a získal titul docenta. Aj v nasledujúcich rokoch pôsobil na tej istej katedre a to až do roku 1994, kedy sa na osem rokov (do roku 2002) stal zástupcom šéfredaktora a výkonným redaktorom odborného periodika nazvaného .

Dielo 
Zvara sa podieľal na týchto stavbách: 

 cementáreň v Bystrom
 papiereň v Hencovciach
 Pamätník SNP v Banskej Bystrici
 Observatórium na Lomnickom štíte
 most cez Váh v Seredi
 most cez Váh v Ľubochni
 Most SNP cez Dunaj v Bratislave
 Most Lanfranconi cez Dunaj v Bratislave

Bol autorom či spoluautorom celého radu vysokoškolských učebníc a skrípt, celkovo publikoval vyše 100 publikácií, prednášal aj v zahraniční a bol autorom viacerých posudkov.

Referencie

Zdroj 

Absolventi Slovenskej technickej univerzity v Bratislave
Slovenskí architekti
Slovenskí inžinieri
Tipos extraliga 2021/2022

Tipos extraliga 2021/2022 bola 29. sezónou najvyššej klubovej súťaže v ľadovom hokeji na Slovensku. Riadiacim orgánom súťaže je Slovenský zväz ľadového hokeja.

Extraligové kluby 
V sezóne 2021/2022 v nej hralo 12 regulárnych družstiev. Tím DVTK Jegesmedvék po troch rokoch v Tipos extralige skončil a vrátil sa späť do maďarskej súťaže Erste liga. Posledný tím v tabuľke po základnej časti bude hrať baráž o zotrvanie v najvyššej súťaži.

Tabuľka základnej časti 

Slovanu Bratislava sa po skončení základnej časti odpočítali 3 body.

Play-off

Pavúk

Predkolo (Kvalifikácia o Play-off) 
Predkolo hrali tímy nasledovne: 7. miesto – 10. miesto a 8. miesto – 9. miesto.

Predkolo sa hralo na 3 víťazstvá.

Štvrťfinále 
Štvrťfinále sa hralo na 4 víťazstvá.

Semifinále

Finále

Baráž o Tipos extraligu

Konečné poradie

Majstrovský káder 2021/2022 - HC Slovan Bratislava 
 Brankári: Anthony Peters, Clint Windsor, Samuel Hlavaj 
 Obrancovia: Matt MacKenzie, Patrik Maier, Michal Beňo, Michal Sersen, Daniel Gachulinec, Andrej Golian, Alex Breton, Oliver Fatul, Juraj Valach, Boris Žabka
 Útočníci: Marcel Haščák, Wiliam Rapuzzi, Andrew Yogan, Joona Jääskeläinen, Brant Harris, Samuel Takáč, Tomáš Zigo, Milan Kytnár, Tomáš Matoušek, Jakub Sukeľ, Adam Bezák, Adam Lukošík, Martin Belluš, Rastislav Gašpar, Miroslav Preisinger, Daniil Fominykh, Alex Šotek, Samuel Chalupa  
 Tréneri: Andrej Podkonický, Ján Lipiansky, Pekka Kangasalusta a Tony Virta

Ľadový hokej v 2021
Ľadový hokej v 2022
Sezóny slovenskej hokejovej ligy
Karel Farský

Karel Farský (* 26. júl 1880, Škodějov† 12. jún 1927, Praha) bol český rímskokatolícky kňaz, teológ a neskôr spoluzakladateľ, biskup a prvý patriarcha Cirkvi československej husitskej.

Život 
Bol absolventom teologického štúdia na Karlovej univerzite a rímskokatolíckym kňazom pôsobiacim v Prahe a Plzni. Po roku 1918 sa pridal k hnutiu modernistických československých duchovných, ktorí hlásali zavedenie do liturgie národné jazyky, zrušiť povinný celibát kňazov a umožniť zástupcom veriacich spravovať cirkev.

V roku 1920 vystúpil z katolíckej cirkvi a stal sa jedným zo spoluzakladateľov Cirkvi československej. V rokoch 1920–1924 sa zaoberal organizáciou politického systému a doktrínou novej kresťanskej denominácie, viedol teologický spor s Matejom Pavlíkom, ktorý podporoval východnú liturgiu a neskôr sa pridal k pravoslávnej cirkvi.

V roku 1924 bol Karel Farský zvolený za pražského biskupa a patriarchu Československej cirkvi. Svoj úrad zastával až do svojej smrti v roku 1927.

Pozri aj 
 Cirkev československá husitská

Zdroje 

 https://www.databazeknih.cz/zivotopis/karel-farsky-55418
 https://plus.rozhlas.cz/rok-1920-chceme-vlastni-cirkev-jak-se-zrodila-cirkev-ceskoslovenska-7614356

Českí kňazi
Českí teológovia
Kňazi Cirkvi československej husitskej
Českí náboženskí spisovatelia
Spisovatelia píšuci po česky
Českí publicisti
Absolventi Karlovej univerzity
Katarína Adamicová

Prof. MUDr. Katarína Adamicová PhD. (* 1953) je slovenská vedkyňa, pedagogička, lekárka, politička a športovkyňa.

Životopis 
Narodila sa v roku 1953 a vyrastala v Žiline. Jej otec bol tajomník na súde a matka bola s ňou a 4 súrodencami doma. Otec bol persekvovaný po vyjadrení nevhodnej vety na pracovnom stretnutí, nakoniec sa síce mohol vrátiť do zamestnania, ale plat mu nezdvihli až do smrti. Zomrel vo veku 59 rokov.

Šport 
V predškolskom veku sa prihlásila na krasokorčuľovanie, neskôr trénovala plávanie, ale najlepšie výsledky získala v potápačskom oddieli. V roku 1969 mala svetovo 3. najlepší čas na námornú míľu (1852 metrov). Zúčastnila sa na univerziádach a 12 maratónov. Venovala sa aj bežeckému lyžovaniu. V 70. rokov mala ambíciu preplávať Lamanšský prieliv, ale nebolo jej to z politických dôvodov umožnené.

Lekárska a výskumná činnosť 
Adamicová sa na vysokú školu hlásila do Olomouca pretože na Slovensku by mala problém s kádrovou situáciou. Svoju prvú pitvu absolvovala v auguste 1977: „Dodnes si pamätám, že prvý rez, to porušenie integrity človeka, bol najťažší. Vtedy sa mi aj trochu triasli ruky, ale človek sa hanbil dať najavo „bázeň“ a musel pokračovať. Keď už pracujeme s mŕtvym ľudským telom ako s objektom skúmania, nastupuje vlastná odborná a vedecká činnosť. Už to nie sú emócie, ale čistá medicínska práca.“

Za profesorku bola vymenovaná v roku 2009 prezidentom Ivanom Gašparovičom. V odbore patologická anatómia a súdne lekárstvo v tom čase bola a doteraz je, prvou profesorkou. Pôsobí na Ústave patologickej anatómie Jesseniovej lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Martine. Odborne sa venuje bioptickej diagnostike.

Paliatívna starostlivosť 
Venuje sa aj paliatívnej starostlivosti a „v Turci medzi zakladateľky hospicového hnutia“. Viac než desať rokov bola na čele občianskeho združenia Hospice, venujúceho sa tejto téme. Iniciovala tiež Cenu dobrovoľníka mesta Martin.

Politická činnosť 
Do politiky vstúpila po novembri 1989. Členkou Občianskej konzervatívnej strany je od roku 2001. Podporovala ju „najmä keď v nej bol prítomný Ján Langoš“. Od roku 1990 alebo 1990 bola mestskou poslankyňou v Martine. Od decembra 2001 bola poslankyňou Žilinského samosprávneho kraja. V rokoch 2009 až 2013 pôsobila v Mandátovej komisii, Komisii sociálnej pomoci a Komisii v zmysle zákona č. 357/2004 Z. z. o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov.

Ocenenia 
V roku 2020 získala od Živeny Cenu Eleny Maróthy Šoltésovej za celoživotné dielo v oblasti medicíny, vzdelávania a charitatívnej činnosti; pamätný list a čestné členstvo v Živene.

Referencie 

Slovenskí univerzitní profesori
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Slovenskí patológovia
Slovenskí komunálni politici
Absolventi Univerzity Palackého v Olomouci
Vyučujúci na Jesseniovej lekárskej fakulte v Martine Univerzity Komenského
Poslanci Žilinského samosprávneho kraja
AbcLinuxu.cz

AbcLinuxu je český internetový portál, zaoberajúci sa hlavne operačnými systémami, založenými na Linuxe a slobodnom softvéri. Portál je vo vlastníctve spoločnosti Nitemedia s.r.o.

História 
Pôvodne ho založil Leoš Literák a od apríla 2004 do októbra 2010 bola prevádzkovateľom spoločnosť Stickfish, s.r.o. V októbri 2010 portál kúpila spoločnosť Argonit s.r.o., vlastnená Pavlínou Šimčákovou a dlhoročným prispievateľom portálu Lubošom Doleželom. Od roku 2015 je portál vo vlastníctve spoločnosti Nitemedia s.r.o.

Obsah portálu 

Ponúka:
 články,
 správičky (aktuality),
 poradňu (diskusné fórum),
 odpovede na často kladené dotazy (FAQ),
 databázu hardvéru (s popisom podpory),
 databázy softvéru,
 blogy používateľov,
 slovníček pojmov.

Učebnice ABC/Linuxu 
Komunita serveru vytvorila príručku pre začiatočníkov Učebnice ABC/Linuxu.

Linuxová distribúcia ABC Linux 
V minulosti (v roku 2003 a 2005) pripravoval server vlastnú live linuxovú distribúciu ABC Linux, založenú na Knoppixe.

Referencie

Pozri aj 
 Root.cz
 OpenMagazin
 LinuxEXPRES

Externé odkazy 
 Stránka portálu

Zdroj 

České webové stránky
Linux
Mestská hromadná doprava v Poprade

Mestská hromadná doprava v Porade je zabezpečovaná autobusovou dopravou, ktorú prevádzkuje spoločnosť SAD Poprad. Služby MHD sú poskytované na 8 štandardných, 4 regionálnych a na jednej medzinárodnej autobusovej linke  do Zakopaného, ktorú prevádzkuje poľská spoločnosť Strama. Liniek je celkovo 13, s číslovaním od  po , , , ,  a . V minulosti tvorilo sieť 19 liniek:        , , , , , , , ,  a . SAD Poprad prevádzkuje v Poprade 7 typov vozidiel.

Linky

Vozidlový park

Referencie 

Poprad
Doprava v Poprade