joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Chasidizmus

Chasidizmus (hebr. חסידות - chasidut - zbožnosť) je židovské nábožensko-mystické hnutie, ktoré vzniklo v 18. storočí v Poľsku, Litve a Ukrajine, rozšírilo sa v Rusku a iných krajinách. Chasidizmus sprístupnil Západu vo svojich mnohých dielach Martin Buber. Ďalšie informácie o chasídizme nájdete v knihe Jaroslava Franeka : Judaizmus a prof. Christophera Partridgea Viery a vyznania : Nový sprievodca náboženstvami sveta.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Náboženské prúdy judaizmu
Politické hnutie

Politické hnutie môže byť:
 spoločenské hnutie za dosiahnutie alebo udržanie politickej moci, pozri politické hnutie (spoločenské hnutie v politike)
 na Slovensku a v Česku po roku 1989 označenie niektorých politických organizácií, ktoré sú v znení zákonov odlíšené od politických strán a spolu s nimi sa zapisujú do registra strán, ale ktoré sú fakticky iba inak nazvanými politickými stranami, pozri politická strana. V Česku upravuje fungovanie politických hnutí zákon č. 424/1991 Zb. o združovaní v politických stranách a politických hnutiach, ktorý stanovuje politickým stranám a hnutiam zhodné podmienky. Rovnako je to na Slovensku, kde zákon č. 85/2005 Z. z. - o politických stranách a politických hnutiach priamo v prvom paragrafe stotožňuje politické strany a politické hnutia a ďalej ich spoločne označuje len ako „strana“.

Príklady 

 HZDS
 ANO 2011

Referencie

Pozri aj 
 spoločenské hnutie
 panarabské hnutie

Politika
Hodnota (filozofia)

Hodnota je významový útvar/proces, ktorého špecifikum spočíva v uvedomení/uvedomovaní si spôsobilosti dajakej entity uspokojiť/uspokojovať potrebu, a to či už bezprostredne, alebo svojimi dôsledkami. Inokedy sa ako hodnota označuje sama entita vyznačujúca sa spôsobilosťou uspokojovať potrebu alebo túžbu.

Hodnotu vyjadruje a zabezpečuje norma.

Termín hodnota (Wert) zaviedol do filozofie Rudolf Hermann Lotze.

Výskumom hodnôt sa zaoberá o. i. axiológia, etika, estetika, psychológia, filozofia hodnôt, antropológia, kulturológia, ekonómia atď.

Zisťovanie hodnoty je hodnotenie.

Názory na hodnotu

Černík, V. 
Podľa Václava Černíka je hodnota vlastnosť vzťahu skutočnosti k našim potrebám a záujmom; skutočnosť z hľadiska toho, či môže uspokojovať a ako uspokojuje naše potreby.

Čuang-c' 
Čuang-c' tvrdí, že hodnoty vecí sú rovnaké, pretože sú všetky založené v tau a nedajú sa teda porovnávať.

Hrabák, J. 
Josef Hrabák hovorí, že hodnota je vlastnosť spoločenských alebo prírodných javov, v ktorých sa prejavuje ich určitý (pozitívny alebo negatívny) význam pre človeka a spoločnosť. Hodnota javu vyplýva z toho, že je nositeľom určitých sociálnych vzťahov; súvisí s ľudskými záujmami a plní úlohu orientačných bodov, ktorými sa riadi každodenná praktická činnosť. Hodnoty sú časovo premenlivé.

Münsterberg 
Podľa Huga Münsterberga je hodnota prvkom tretej, všeobecnou vôľou konštituovanej sféry bytia, odlišnej od prírodného a duchovného bytia.

Rickert
Podľa Rickerta sú hodnoty odvodenie zo štruktúr transcendentálneho vedomia, t. j. podľa neho jestvuje iba jeden, aj keď výlučne formálny hodnotový systém.

Weber
Podľa Webera niet (na rozdiel od napr. Rickerta) absolútne platných transcendentálnych hodnôt. Všetky hodnoty sú historické a sú výsledkom osobných rozhodnutí. Weber zastáva tézu zásadnej plurality systémov hodnôt, ba je presvedčený o večnom a nezmieriteľnom zápase bohov, o nezlučiteľnosti rozličných svetonázorov, rozličných systémov hodnôt.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
 
 
 
 
 

Axiológia
Chiva (mesto)

Chiva alebo Chíva (po uzbecky: Xiva [vyslov: Chiva], historický názov aj Chórezm a varianty) je oázové mesto v Uzbekistane v administratívnej oblasti Chórezm; stredisko Turanskej nížiny. Má 55 568 tisíc obyvateľov. Leží pri starej Hodvábnej ceste; početné historické stavby. V minulosti hlavné mesto Chivského chanátu v Chórezme.

Osobnosti mesta 
 Muhammad al-Chorezmí (* okolo 780 - † asi 850), perzský matematik a astronóm

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Reportáž o meste

Mestá v Uzbekistane
Mestá na hodvábnej ceste
Cholerik

Cholerik (z ) má vlastnosti jedného zo štyroch základných typov temperamentu – labilný extrovert. Je to človek nepokojný, útočný, vznetlivý, vrtkavý, impulzívny, spoľahlivý a stály vo svojich názoroch a životných hodnotách.

Pozri aj 
 temperament
 osobnosť
 emócia

Externé odkazy 
 Test osobnosti
 Charakteristiky osobnosti

Osobnosť
Jordanec

Jordanec je potok v Zamagurí, v severnej časti okresu Kežmarok. Je to ľavostranný prítok Dunajca a má dĺžku 9 km. Pramení v Spišskej Magure, v podcelku Veterný vrch, východne od obce Zálesie v nadmorskej výške okolo 820 m n. m. Tečie na sever cez obec Havka, vytvára veľký oblúk smerujúci k západu a ústi do Dunajca západne od obce Červený Kláštor v nadmorskej výške cca 459 m n. m.

Potoky na Slovensku
Povodie Dunajca
Vodné toky v okrese Kežmarok
Hodvábna cesta

Hodvábna cesta bola významná staroveká a stredoveká obchodná cesta cez Strednú Áziu, ktorá spájala Čínu s Rímskou ríšou a Byzantskou ríšou; od 2. storočia pred Kr. sa jej prostredníctvom dostalo do Európy, mnoho čínskych technických vynálezov: papier, hodváb, porcelán.

Ako prvý použil názov Hodvábna cesta nemecký zemepisec barón Ferdinand von Richthofen v roku 1877.

Referencie

Pozri aj 
 Jantárová cesta

Iné projekty

Externé odkazy 
 Atlas hedvábné stezky (Washingtonská univerzita)
 Historie hedvábné stezky
 The Silk Road Project

Externí odkazy 

 
Historické cesty
Dejiny Číny
Dejiny Kazachstanu
Lokality Svetového dedičstva v Číne
Lokality Svetového dedičstva v Kazachstane
Lokality Svetového dedičstva v Kirgizsku
Infekčná choroba

Infekčná choroba (iné názvy: nákazlivá choroba, infekčné ochorenie, trochu nepresne: infekcia) je ochorenie spôsobené rôznymi mikroorganizmami.

Po vniknutí choroboplodných zárodkov do organizmu sa po inkubačnom čase, ktorý je pre jednotlivé infekčné choroby rôzny, prejaví vlastná choroba. Po jej prekonaní vzniká obyčajne krátkodobá alebo celoživotná odolnosť, imunita.

Infekčné choroby sa môžu vyskytnúť ojedinele (sporadicky) alebo hromadne (epidemicky). Výskyt niektorých infekčných chorôb je viazaný na určité oblasti (endemický výskyt).

Väčšina infekčných chorôb podlieha hláseniu.

Pozri aj 
 infektológia
 mikroorganizmus

Externé odkazy 
 

 
Epidemiológia
Chronický únavový syndróm

Chronický únavový syndróm (angl. Chronic fatigue syndrome, skr. CFS; iné názvy: (benigná) myalgická encefalomyelitída, myalgická encefalopatia, skr. ME, chronický únavový (a) imunitnodysfunkčný syndróm/syndróm chronickej únavy a imunitnej dysfunkcie, angl. Chronic fatigue immune dysfunction syndrome, skr. CFIDS) je porucha, pri ktorej sa postihnutý cíti bez zjavnej príčiny stále vyčerpaný, sťažuje sa na bolesti hlavy, kĺbov i krku. Príčina syndrómu nie je jasná, za najpravdepodobnejšiu sa v súčasnosti považuje oslabenie imunitného systému vplyvom zhoršeného životného prostredia (napr. dlhodobým vystavením chronickému stresu, pôsobeniu chemických látok alebo skrytou neznámou infekciou). Čiastočné synonymum, spravidla trochu širší pojem, je postvirálny únavový syndróm (post-viral fatigue syndrome).

Príznaky 
Pre syndróm sú typické dlhé obdobia letargie, obvykle po epizóde pripomínajúcej virózu. Pacienti majú aj bolesti hlavy, svalov a zväčšené lymfatické uzliny. Príznaky sa väčšinou zhoršujú po námahe.

Diagnóza 
Žiadnu jednoznačnú príčinu tejto choroby sa zatiaľ nepodarilo určiť a diagnóza je ťažká i z toho dôvodu, že k dispozícii nie sú žiadne spoľahlivé vyšetrovacie metódy. U niektorých pacientov sa ako následná komplikácia objavuje napríklad depresia.

Liečba 
Základom je vylúčenie iného závažného ochorenia, otravy na pracovisku či v mieste bydliska. Významnou súčasťou liečby je tiež odstránenie čo najväčšieho množstva stresujúcich faktorov, ochrana pred infekciou, úprava stravovania a podávanie vitamínov. Nevyhnutnou súčasťou je i psychoterapia.

Pozri aj 
 Únava
 Spánok
 Syndróm vyhorenia

Zdroj 

Choroby
Ladislav Hohoš (filozof)

Doc. PhDr. Ladislav Hohoš, CSc. (* 7. novembra 1948) je slovenský neomarxistický filozof a futurológ. Predmetom jeho záujmu sú otázky sociálnej filozofie a vedeckotechnického vývinu. Je zakladajúcim členom a predsedom slovenskej Futurologickej spoločnosti (od roku 2010) a zakladajúcim členom spoločnosti Network for Critical Studies of Global Capitalism (2011).

Otvorene kritizuje liberalizmus a kapitalizmus (voľný trh), pričom podporuje myšlienky sociálnodemokratických (socialistických) a komunistických alternatív tohto spoločenského a ekonomického systému.

Štúdium a vedecká kariéra 
V rokoch 1963 – 1967 študoval na Gymnáziu Novohradská v Bratislave. V rokoch 1967 – 1973 absolvoval štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FiF UK) v dvojodbore filozofia – anglistika (Mgr.). V roku 1973 nastúpil ako interný vedecký ašpirant na Katedru marxisticko-leniniskej filozofie FiF UK, kde v roku 1975 získal pozíciu odborného asistenta. Rigorózne konanie absolvoval v roku 1976 (PhDr.) a dizertáciu v roku 1981 (CSc.). Za docenta bol vymenovaný roku 1987, v odbore filozofia. Momentálne pôsobí ako docent na Katedre filozofie FiF UK, kde vyučuje sociálnu a politickú filozofiu.

Dielo 
 HOHOŠ, Ladislav. Vedecko-technická revolúcia a budúcnosť ľudstva. Bratislava : Pravda, 1985. 264 s.
 DINUŠ, Peter – HOHOŠ, Ladislav. Svet v bode obratu : Systémové alternatívy kapitalizmu koncepcie, stratégie, utópie. Bratislava : VEDA, 2011. 312 s. ISBN 8022412278.

Referencie

Externé odkazy 
 
 Ladislav Hohoš na stránke Filozofickej fakuty UK v Bratislave

Slovenskí filozofi
Holizmus

Holizmus (z gréckeho to holon = celok) je filozofia celostnosti. Tento myšlienkový smer z 20. storočia zdôrazňuje prioritu
celku pred časťou. Holizmus sa rozšíril najmä v biológii. Vznikol ako reakcia na redukcionizmus a analytické postupy empirických vied.

Hlavný význam holizmu stručne vystihol Aristoteles v diele Metafyzika "Celok je viac než súhrn jeho častí.“

Termín holizmus prvýkrát použil juhoafrický politik Jan Smuts v roku 1926. Opakom holizmu je merizmus. Holistické teórie sa používajú pre prognózy milénií.

Je to všeobecná teória výkladu a objasnenia; program celostnej interpretácie teórií, v ktorých rámci význam (teoretických) pojmov jednej teórie zostáva usúvzťažnený s ostatnými teóriami ako aj s podmienkami ich empirického overovania.

V súčasnosti sa holistické nazeranie na svet uplatňuje aj v oblasti liečenia a zdravého životného štýlu. Hlavne liečitelia, zaoberajúci sa alternatívnou medicínou využívajú tento princíp pri liečení svojich pacientov. Presadzujú teóriu, že ak sa chce človek z choroby skutočne vyliečiť, musí pracovať na troch stupňoch ľudskej existencie: duša, myseľ a telo, pretože každá choroba má pôvod v psychike. Nie je dôležité, na ktorom stupni pacient s liečbou začne, no časom sa pod vplyvom holistického nazerania na svoje zdravie prepracuje aj k ostatným dvom stupňom. Holistický prístup k liečbe spomína v mnohých svojich knihách aj     Louise L. Hay, ktorá tento princíp využíva už dlhé roky a dokázala ním pomôcť mnohým ľuďom, no predovšetkým sebe.

Externé odkazy 
 
 

Filozofia vedy
Politická filozofia
Churban

Churban (hebr. חורבן) je dosl. skaza, zničenie; špecificky vo vzťahu k zničeniu Jeruzalemského chrámu. Termínom churban sa označujú dve veľké katastrofy židovských náboženských a národných dejín, známe ako Churban bajit rišon (Zničenie prvého Chrámu) roku 586 pred Kr. a Churban bajit šeni (Zničenie druhého Chrámu) roku 70 po Kr. Podľa tradície došlo k obidvom nešťastiam 9. dňa židovského mesiaca av.

Niektorí židovskí myslitelia týmto termínom označujú aj skazu európskych židovských komunít počas druhej svetovej vojny (holokaust), iní takéto spojenie odmietajú.

Externé odkazy 
 

Judaizmus
Jacobus de Voragine

Jacobus de Voragine, alebo Jacobus a Voragine alebo Jacobus da Voragine (* 1228, Varazze – † 13. júl alebo 14. júl 1298, Janov) bol taliansky hagiograf a historik.

V roku 1240 vstúpil do dominikánskeho rádu, azda v Janove, neskôr pôsobil ako lombardský provinciál svojho rádu, od roku 1292 bol arcibiskupom janovským.

Jeho literárna činnosť vyplývala z jeho cirkevného postavenia a bola zameraná čisto prakticky, preto písal prostou latinčinou.

Dielo 
 Sermones de sanctis de tempore
 Defensorium contra impugnantes Frates Praedicatores
 Summarium virtutum et vitiorum
 De operibus et opusculis Santi Augustini
 Chronik von Genua
 Legenda sanctorum, tiež Legenda aurea alebo Historia lombardica

Externé odkazy 
 
Sermones.net : Thesaurus sermonum Iacobi de Voragine

Narodenia v 1228
Úmrtia v 1298
Talianski historici
Cirkevní historici
Mariológovia
Lesniansky potok

Lesniansky potok je potok v Spišskej Magure, v západnej časti okresu Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný prítok Lipníka a má dĺžku 10 km. 

Pramení pod Toporeckým sedlom (802 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 825 m n. m. Tečie výhradne severným smerom cez podcelok Veterný vrch. Z prítokov vyniká ľavostranný Zadný potok a pravostranné Vápenník (575,1 m n. m.) a Hutník. Do Lipníka sa vlieva pri obci Haligovce v nadmorskej výške cca 495 m n. m. Preteká cez Veľkú Lesnú, osadu Dox a Haligovce.

Potoky na Slovensku
Povodie Dunajca
Vodné toky v okrese Stará Ľubovňa
Hrdina

Hrdina môže byť:
 odvážny, udatný človek, ktorý vykonal veľký skutok, bohatier
 ústredná postava literárneho, filmového diela alebo počítačovej hry, pozri protagonista 
 v slovenčine skloňovací vzor pre mužský rod – životné, pozri skloňovanie v slovenčine#Mužský rod - životné

Pozri aj 
 lyrický hrdina

Iné projekty

Externé odkazy
Prvotný hriech

Prvotný hriech alebo dedičný hriech je podľa kresťanskej teológie hriech, ktorý spočíva v neposlušnosti, vo vedomej a uváženej revolte proti Bohu, vo vnútornom rozhodnutí byť ako Boh. Adam a Eva podľahli našepkávaniu diabla a zatúžili rozoznávať dobro a zlo ako Boh.

Pozri aj 
 hriešny pád

Externé odkazy 
 

Kniha Genezis
Hriechy
Adam a Eva
Kresťanstvo
Ideológia

Ideológia je významový útvar, ktorý sa chápe buď ako všeobecná veda o ideách zameraná na prejasnenie a skvalitnenie verejného myslenia (Destutt de Tracy) alebo ako systematická a všezahrnujúca politická doktrína slúžiaca ako základ zdôvodňujúci program politického konania.

Slovo ideológia definoval v osemnástom storočí gróf Antoine Destutt de Tracy ako "vedu ideí". Ideológia môže byť učenie sa komplexného pohľadu, cestou nadhľadu na veci (porovnávaním svetového názoru), zdravého rozumu (videním ideológie v každodennej spoločnosti) ) a ďalším filozofickým tendenciám (videnia politickej ideológie). Hlavným účelom ideológie je ponúknuť zmenu v spoločnosti cez proces myslenia. Ideológie sú procesom abstraktného myslenia, ktoré sa uplatňujú vo veciach verejných.

Názory filozofov

Althusser 
Podľa Althussera je ideológia preživaný a do nevedomého systému predstáv rozvinutý vzťah človeka k jeho okoliu. Ideológiu tvoria nereflektované zážitky alebo skúsenosti.

Destutt de Tracy 
Ideológia je podľa Destutta de Traca všeobecná veda o ideách, ktorá má prejasňovať a skvalitňovať verejné myslenie. Je súčasťou novej pedagogiky v rámci ťaženia proti náboženským dogmám. Ideológia je veda o tom, ako učením a rozširovaním objektívnej pravdy a správnych myšlienok vytvárať nového človeka, nepoplatného dogmám, poverám a mýtom.

Marxizmus-leninizmus 
Ideológia podľa marxizmu-leninizmu je sústava názorov, ideí, teórií a pod., v ktorých spoločenská skupina (trieda) vyjadruje, uvedomuje si a zdôvodňuje svoje ekonomické a spoločenské postavenie a záujmy. Základnými formami ideológie sú: politika, právo, morálka, náboženstvo, filozofia. Ako spoločenské vedomie je ideológia odrazom spoločenského bytia a patrí k spoločenskej nadstavbe. Vznik marxizmu ako teoretického výrazu záujmov proletariátu znamená základný prevrat v ideológii; marxizmus sa stáva vedeckým podkladom ideológie socialistickej.

Externé odkazy 
 
 
 
 

Politické ideológie
Implicitnosť

Implicitnosť (lat.) je zahrnutosť v dačom bez slovného, jasného vyjadrenia, napríklad
implicitný významový útvar. 

Opakom je explicitnosť.

Externé odkazy 
 

Latinské výrazy
Implózia

Implózia je prudké vyrovnanie tlakov smerom dovnútra. Opakom je explózia. Silnú implóziu vyvoláva napríklad čierna diera.

Iné projekty

Zdroj 
 

Fyzikálne javy
Wilhelm von Humboldt

Friedrich Wilhelm Christian Carl Ferdinand von Humboldt (* 22. jún 1767, Postupim, Nemecko - † 8. apríl 1835, Tegel) bol nemecký filozof, štátnik, jazykovedec, hlavný predstaviteľ humanizmu a myšlienky humanity v období nemeckého klasického idealizmu. Brat Alexandra von Humboldta.

Študoval právo, archeológiu a filozofiu vo Frankfurte nad Odrou a v Göttingene. V roku 1789 navštívil Paríž, neskôr Švajčiarsko, krátky čas pôsobil v diplomatických službách, potom bol súkromným učiteľom. Stýkal sa so Schillerom, Goethem a Schleglom. V rokoch 1801 až 1809 pracoval v pruských štátnych službách. Bol ministrom kultúry a školstva a členom Pruskej akadémie vied. Zorganizoval humanistické gymnázium a bol iniciátorom základnej koncepcie a napokon zakladateľom univerzity v Berlíne, ktorá sa na počesť oboch bratov od roku 1949 nazýva Humboldtova univerzita.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Humboldt Editionsprojekte
 Wilhelm von Humboldt über die Bhagavad-Gita
 Text von Über Goethe’s Hermann und Dorothea. 1799
 Der Briefwechsel von Wilhelm und Caroline von Humboldt
 Veranstaltungsreihe des Bezirks Reinickendorf von Berlin zum 250. Geburtstag Wilhelm von Humboldts

Zdroj 
 

Nemeckí filozofi
Nemeckí politici
Nemeckí jazykovedci
Osobnosti z Postupimu
Infektológia

Infektológia je vedecká disciplína skúmajúca infekčné choroby.

Externé odkazy
Roman Ingarden

Roman Ingarden (* 5. február 1893, Krakov – † 14. jún 1970) bol poľský fenomenologicky orientovaný filozof, estetik a literárny teoretik, žiak nemeckého filozofa Edmunda Husserla.

Život 
Ingarden študoval matematiku a filozofiu v Ľvove u Kazimierza Twardovského a od roku 1912 u Edmunda Husserla v Göttingene, neskôr vo Freiburgu, kde roku 1918 promoval. V Poľsku učil na gymnáziách a roku 1924 sa vo Ľvove habilitoval. V rokoch 1925 - 1944 prednášal na univerzite vo Ľvove (od roku 1933 ako profesor), po vojne v rokoch 1945 - 1950 na Jagelonskej univerzite v Krakove. Roku 1949 bol úplne nezmyselne obvinený z "idealizmu" a z univerzity musel odísť. Prednášal a pracoval v súkromí a až v rokoch 1956 - 1963 sa mohol na univerzitu vrátiť. Ingarden mal početné styky v zahraničí, bol členom Poľskej akadémie vied a rady ďalších spoločností.

Myslenie a dielo 
Ingardenovo myslenie zostalo vždy blízke Husserlovi, s ktorým tiež udržiaval veľmi priateľské styky. Odmietal a kritizoval však jeho sklon k platonizmu a bol naopak filozofickým realistom. Venoval sa Henrimu Bergsonovi a v predvojnovom období hlavne filozofii literatúry a estetike. Tieto jeho nemecky písané spisy tiež vzbudili ohlas v zahraničí.

Naproti tomu jeho povojnové dielo, písané poľsky a venované hlavne ontológii a epistemológii, najmä jeho opus magnum, Spór o istnienie świata (Spor o existencii sveta) (1947 a 1948) bolo preložené až neskôr. Posledná časť tohto spisu, O kauzálny štruktúre reálneho sveta, napísal opäť nemecky. Vyšla až posmrtne roku 1974.

Okrem toho písal Ingarden aj o teórii a filozofii maliarstva a hudby a ku koncu života vydal veľké dielo o zodpovednosti (Über die Verantwortung. Ihre ontischen Fundamente. 1970).

Jeho žiačkou bola napr. Americká filozofka poľského pôvodu Anna-Teresa Tymieniecka.

Literatúra 
 O poznávaní literárneho diela (O poznawaniu dzieło literackiego, 1937)
 Umelecké dielo literárne (Das literarische Kunstwerk, 1931)
 J. Patočka, Roman Ingarden. Pokus charakteristiky filozofickej osobnosti a diela. In: J. Patočka, Umenie a čas. Zobrané spisy 4.. Praha: OIKOYMENH, 2004, ISBN 80-7298-113-7, str. 401-415.
 J. Patočka, K Ingardenovej filozofii maliarského diela. In: J. Patočka, Umenie a čas. Zobrané spisy 4.. Praha: OIKOYMENH, 2004, ISBN 80-7298-113-7, str. 489-500.

Súvisiace články 

 Estetika
 Fenomenológia

Externé odkazy 
 The Roman Ingarden Philosophical Research Centre - pl a en
 Heslo Ingarden vo Stanford Encyclopedia of Philosophy
 Bibliografia Ingardenova diela
 Polish Philosophy Page: Roman Ingarden
 Ingardenova ontológie - en

Poľskí filozofi
Filozofi 20. storočia
Literárni teoretici
Osobnosti z Krakova
Vyučujúci na Jagelovskej univerzite
Ján Zlatoústy

Svätý Ján Zlatoústy () (* 344/354 Antiochia, Turecko - † 14. september 407 Komana) bol byzantský cirkevný otec, kazateľ, konštantínopolský patriarcha, prvý biskup Východorímskej ríše a spisovateľ.

Svojimi rečníckymi vystúpeniami, v ktorých kritizoval sociálne rozdiely a spoločenskú nespravodlivosť, či nákladný život cirkevných zložiek, si získal značnú popularitu. Vládne kruhy cisárskeho dvora a klérus ho preto prenasledovali a roku 404 vypovedali do vyhnanstva.

Význam mena 

Pre výrečnosť, ktorou strhával poslucháčov, bol zvaný Zlatoústy. V roku 1568 ho pápež Pius V. menoval učiteľom cirkvi.

Svätý Ján Zlatoústy upravil jednu zo starších antiochijských anafor a zaviedol ju do používania v Konštantínopole. Na základe toho nesie liturgia sv. Jána Zlatoústeho jeho meno (je to najpoužívanejšia bohoslužba gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi).

Život 

V roku 398 prijal s váhaním funkciu patriarchu v Konštantínopole, kde rozvinul charitatívnu činnosť, s neúprosnou mravnou prísnosťou usiloval o reformu kňazského života a bojoval proti neduhom v spoločnosti i na cisárskom dvore. Tým si znepriatelil vyššie duchovenstvo, vrátane alexandrijského patriarchu Theofila, ktorý chcel dosadiť na konštantínopolský stolec svojho kandidáta, špičky svetskej hierarchie a najmä cisárovnej Eudokie. Na jej podnet bol v roku 403 zosadený a poslaný do exilu, ľud si však vynútil jeho návrat. Prímerie s cisárovnou netrvalo dlho a po surovom vojenskom zásahu počas veľkonočných obradov v roku 404 bol poslaný do vyhnanstva v Malom Arménsku. Neprestal však riadiť svoju diecézu a viedol rozsiahlu korešpondenciu. Na nátlak svojich nepriateľov bol na cisárov rozkaz preložený na ešte odľahlejšie miesto na východnom pobreží Čierneho mora. Po trojmesačnom namáhavom putovaní však zomrel. Jeho pohrebu sa zúčastnilo veľké množstvo veriacich.

Dielo 

Na rozdiel od starších antiochijských spisovateľov sa spisy Jána Zlatoústeho zachovali takmer kompletné. O ich dôležitosti a obsahových a štylistických prednostiach svedčí fakt, že v mnohých byzantských kláštoroch boli predpisované mníchom ako „povinné čítanie“ pri rôznych príležitostiach; vďaka tomu sa mnohé z jeho diel zachovali v množstve manuskriptov.

Známym je jeho Poučné slovo na svätý a svetlý deň slávneho a spasiteľného vzkriesenia Krista, nášho Boha -  homília, ktorá sa číta každoročne na utierni Paschy.

Zdroje 

 "Ján Zlatoústy, konštantínopolský arcibiskup : 13. november, 27. január, 30. január." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 77-81. ISBN 80-967341-1-3
 "Dňa 13. novembra : Svätý otec Ján Zlatoústy, arcibiskup Carihradu." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 558-561. ISBN 80-7165-381-0
 J. Kadlec, Dějiny katolické církve I., Vydavatelství Univerzity Palackého, Olomouc, 1993

Iné projekty 

 

Cirkevní otcovia
Učitelia cirkvi
Svätci
Narodenia v 4. storočí
Úmrtia v 407
Cornelius Jansen

Cornelius Jansen alebo Jansenius (* 28. október 1585, Acquoi pri Leerdame – † 6. máj 1638) bol holandský katolícky teológ, zakladateľ jansenizmu, biskup ipernský.

Podľa Jansena prvotný hriech pokazil ľudskú prirodzenosť a žiadostivosť zlého je následkom onoho pokazenia a vlastnou podstatou dedičného hriechu. Tým človek stratil nadprirodzený dar, t. j. schopnosť milovať Boha.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Narodenia v 1585
Úmrtia v 1638
Holandskí teológovia
Jansenizmus
Internacionalizmus

Internacionalizmus môže byť:
 medzinárodnosť
 v politike:
princíp alebo politika internacionálnej spolupráce v mene spoločného blaha;smer usilujúci sa o medzinárodné riešenie rôznych problémov
spôsob myslenia stojaci proti (prehnanému) nacionalizmu
skrátene proletársky internacionalizmus
 v jazykovede: slovo používané vo viacerých jazykoch, pozri internacionalizmus (lingvistika)

Pozri aj 
socialistický internacionalizmus

Zdroj
Ionizácia

Ionizácia je odtrhnutie jedného alebo viacerých elektrónov od atómu alebo molekuly.

Pozri aj 
 Ión (častica)

Externé odkazy 

 

Fyzikálna chémia
Fázové prechody
Východoaustronézske jazyky

Východoaustronézske jazyky alebo oceánske jazyky sú vetva austronézskej jazykovej rodiny. Je to skupina asi 300 jazykov v Melanézii, Mikronézii a Polynézii.

Externé odkazy 
 
 
Austronézske jazyky
Alois Jedlička

Alois Jedlička (* 20. jún 1912, Brno – † 13. jún 2000) bol český bohemista, profesor českého jazyka na Karlovej univerzite a redaktor časopisu Naše řeč. Zaoberal sa teóriou spisovného jazyka, štylistikou a lexikológiou.

Spolu s Bohuslavom Havránkom je autorom českej mluvnice a pokračovateľom diela Jana Gebauera a Františka Trávníčka.

Publikácie 
 Josef Jungmann a obrozenská terminologie literárně vědná a linguistická, 1948
 Česká mluvnice – základní jazyková příručka, 1951, spolu s Bohuslavom Havránkom
 Stručná mluvnice česká pro střední školu, 1952, spolu s Bohuslavom Havránkom
 Základy české stylistiky, 1970
 Spisovný jazyk v současné komunikaci, 1974

Narodenia v 1912
Úmrtia v 2000
Českí jazykovedci
Osobnosti z Brna
Medzinárodná únia socialistickej mládeže

Medzinárodná únia socialistickej mládeže (, skrátene IUSY) je organizácia združujúca mládežnícke organizácie socialistických a sociálnodemokratických strán z viac ako 100 štátov sveta.

Medzinárodná únia socialistickej mládeže je členom Socialistickej internacionály. Predsedom únie je Jacinda Ardernová z Nového Zélandu. Zo slovenských mládežníckych organizácií sú členom únie Mladí sociálni demokrati.

História združení socialistických mládežníckych organizácií 
V roku 1907 bola založená v Stuttgarte Medzinárodná únia socialistických mládežníckych organizácií (International Union of Socialist Youth Organisations). Prvým predsedom sa stal Karl Liebknecht.

Po prvej svetovej vojne sa trieštenie v robotníckom hnutí prejavilo aj v trieštení mládežníckych organizácií hnutia. V roku 1919 bola Medzinárodná únia socialistických mládežníckych organizácií v Berlíne zmenená na  Internacionálu komunistickej mládeže (Communist Youth International). V roku 1921 boli založené dve ďalšie organizácie: Medzinárodné spoločenstvo socialistických mládežníckych organizácií (International Community of Socialist Youth Organisations) a Internacionála pracujúcej mládeže (Working Youth International), ktoré sa zlúčili v roku 1923 v Hamburgu na Internacionálu socialistickej mládeže (Socialist Youth International).

Medzinárodná únia socialistickej mládeže bola založená po druhej svetovej vojne 30. septembra 1946 v Paríži.

Externé odkazy 
 oficiálna stránka únie (po anglicky, španielsky a francúzsky)

Zdroj 

Medzinárodné organizácie
Jeseň

Jeseň je jedno z ročných období v miernom teplotnom pásme nasledujúce po lete a predchádzajúce zime.

Astronomicky sa začína jesennou rovnodennosťou (okolo 23. septembra na Severnej pologuli a 21. marca na Južnej pologuli), a končí sa zimným slnovratom (okolo 21. decembra na Severnej pologuli a 21. júna na Južnej pologuli). V meteorológii sa podľa konvencie počíta ako celé mesiace september, október a november na Severnej pologuli a marec, apríl a máj na Južnej pologuli.

Jeseň z astronomického hľadiska 
Pologuľa Zeme, na ktorej nastane jeseň, sa počas tohto ročného obdobia nachádza v druhom štvrťroku svojho odkláňania od Slnka (prvý štvrťrok odkláňania prebiehal počas leta na danej pologuli). Počas celého jesenného obdobia je od Slnka viac odklonená, než k nemu priklonená. Dni sú preto kratšie ako noci (resp. súmrak a noc) a naďalej sa skracujú. Slnečné lúče prechádzajú na danú pologuľu cez hrubú vrstvu atmosféry. Infračervená zložka žiarenia je atmosférou z tohto dôvodu intenzívne pohlcovaná. Preto je obdobie jesene charakteristické postupne klesajúcou teplotou.

Jeseň v živej prírode

Rastliny 
Charakteristickým znakom jesene sú listy opadavých drevín sfarbené do odtieňov žltej, oranžovej, červenej a hnedej. Opadavé dreviny, čo sú najmä pôvodné širokolisté dreviny v danom klimatickom pásme, ale aj ihličnan smrekovec opadavý, sa postupne zbavujú listov. Chlorofyl sa rozkladá a strom napumpuje do listu, ktorý bude za onedlho oddelený, odpadové látky. Po rozpade chlorofylu začnú byť viditeľné farbivá, ktorých farba bola dovtedy prekrytá zelenou farbou chlorofylu. Preto list pred opadnutím zmení farbu. Niektoré listy, napríklad jaseňa, však opadajú zelené, iné, napríklad duba, síce uschnú, ale opadnú až na jar.

Jednoročné rastliny odumierajú. Trvalé byliny prečkajú nadchádzajúcu zimu len svojimi podzemnými časťami, kde si uložia zásobné látky.

V jeseni definitívne dozrievajú posledné plody, ktoré buď opadávajú (jablká, hrušky, orechy…) alebo zostanú na drevine (šípky…).

Živočíchy 
Zvieratá sa v jeseni pripravujú na nadchádzajúce obdobie s nedostatkom potravy a nízkymi teplotami. Niektoré živočíchy, napríklad vybrané druhy vtákov, s príchodom jesene migrujú na územia, kde je v rovnakom čase teplo. Iné zhromažďujú zásoby na zimný spánok, hibernáciu, ktorý im pomôže počkať pre ne nepriaznivú časť roka. U niektorých druhov prebieha ruja, aby po zimnej brezivosti prišli mláďatá na svet na jar, do obdobia tepla a hojnosti potravy.

Iné projekty 

Ročné obdobia
Ješiva

Ješiva (hebr. ישיבה - zasadanie, sedenie) je vyššia židovská škola, talmudická akadémia vyššieho vzdelávania pre židovských mladých mužov, ktorí po jej absolvovaní často (ale nie nutne) vykonávali funkciu rabína vo väčších židovských osídleniach (diaspórach). Učebnou látkou v ješivách bol hlavne Talmud a jeho komentáre.

Ješivy na Slovensku 
Najstaršia ješiva na Slovensku bola bratislavská ješiva. Ďalšie významné ješivy boli v Galante, Trnave (zal. ju rabi Samuel David Ungar), Vrbovom, Huncovciach, Šuranoch, Dunajskej Strede a Košiciach, menšie v Nitre, Seredi, Komárne, Liptovskom Mikuláši, Vranove nad Topľou a v Humennom.

Externé odkazy 
 

Judaizmus
Inštitúcie židovských obcí
Bratislavská ješiva

Bratislavská ješiva (hebrejské: ישיבה הרמה פרעשבורג; oficialny: verejná rabínska škola v Bratislave) bola najstaršia ješiva na Slovensku. Bola založená pravdepodobne už začiatkom 18. storočia. Najväčší rozkvet dosiahla v 19. storočí za pôsobenia rabína Chatama Sófera, kedy sa stala najvýznamnejšou ješivou v Uhorsku. Bratislavská ješiva vyprodukovala celú generáciu významných rabínskych učencov a náboženských mysliteľov. Fungovala až do druhej svetovej vojny.

Referencie

Externé odkazy 
 

Ješivy
Školy v Bratislave
Zaniknuté školy na Slovensku
Dejiny Bratislavy
Judaizmus na Slovensku
Náboženské školy na Slovensku
Ješiva
Acid Drinkers

Acid Drinkers je poľská heavy metalová skupina, založená v roku 1986. Zakladajúcimi členmi skupiny boli Robert "Litza" Friedrich a Tomasz "Titus" Pukacki.

Diskografia 
 1990 - Are You A Rebel?
 1991 - Dirty Money, Dirty Tricks
 1992 - Striptease
 1993 - Vile Vicious Vision
 1994 - Fishdick
 1994 - Infernal Connection
 1996 - The State Of Mind Report
 1998 - High Proof Cosmic Milk
 1998 - Varran Strikes Back - Alive!!!
 1999 - Amazing Atomic Activity
 2000 - Broken Head
 2002 - Acidofilia
 2004 - Rock Is Not Enough..
 2008 - Verses Of Steel
 2010 - Fishdick Zwei – The Dick is Rising Again
 2012 - La Part du diable 
 2014 - 25 Cents for a Riff
 2016 - Peep Show
 2019 - Ladies and Gentlemen On Acid

Súčasná zostava 
 Tomasz "Titus" Pukacki (basgitara, spev - zakladajúci člen)
 Robert "Litza" Friedrich (gitara - zakladajúci člen, v kapele od roku 1986 do 1998)
 Dariusz "Popcorn" Popowicz (gitara - v kapele od roku 1986)
 Maciej "Ślimak" Starosta (bicie - v kapele od roku 1986)
 Alex "Olass" Mendyk (gitara - v kapele od roku 2004 do 2008)
 Przemek "Perła" Wejmann (gitara - v kapele od roku 1998 do 2002)
 Tomek "Lipa" Lipnicki (gitara - v kapele od roku 2002 do 2004)

Iné projekty

Externé odkazy 
acid-drinkers.com „Barmy Army“ - oficiálna stránka skupiny

Poľské heavymetalové hudobné skupiny
Břetislav Kafka

Břetislav Kafka (* 14. máj 1891, Horní Kostelec – † 27. august 1967) bol český hypnotizér, parapsychológ, umelecký rezbár a kamenár.

Břetislav Kafka pracoval spočiatku ako rezbársky robotník vo firme Červinka v Bílé Třemošné. Tu spoznal svoju manželku Máriu, s ktorou sa v roku 1912 oženil. Neskôr sa začal zaoberať hypnózou, sugesciou, telepatiou, prírodným liečiteľstvom a okultizmom. Je autorom niekoľkých kníh z tejto oblasti, napr. Experimentálna psychológia a Parapsychológia.

Externé odkazy 
 
 Břetislav Kafka na stránke parapsych.szm.sk

Narodenia v 1891
Úmrtia v 1967
Českí spisovatelia
Českí psychológovia
Okultisti
Konspekt

Konspekt (lat. conspetus= pohľad, prehľad) môže byť:
krátky výklad, prehľad o niečom
výstižný výpis a heslovité spracovanie najpodstatnejších častí obsahu čítanej knihy, študovanej knihy, prednášky a pod.
v medicíne: pohľad

Externé odkazy
Kalendár

Kalendár je rozdelenie času do väčších celkov podľa zvolených, spravidla astronomických kritérií súvisiacich s obehom Mesiaca okolo Zeme (mesiac) a Zeme okolo Slnka (rok).

Najstarší známy kalendár vznikol v Egypte v 4. tisícročí pred Kr. V Číne sa vytvorenie kalendára pripisuje cisárovi Fu simu. Mayovia používali špecifický mayský kalendár. V staroveku sa roky často počítali podľa vlády panovníkov. V Grécku sa počítali od prvých olympijských hier, čiže 776 pred Kr. V Ríme sa roky počítali od založenia mesta Rím (ab urbe condita), čiže od 753 pred Kr. Pre Arabov je to od roku 622, čiže od Hidžry. 

V Európe sa roky počítajú od narodenia Ježiša Krista. Toto počítanie zaviedol mních Dionysius Exiguus okolo roku 532. V roku 1582 sa začal používať gregoriánsky kalendár, predtým sa používal juliánsky kalendár.

Pozri aj 
 Liturgický rok

Literatúra 
 KOTULOVÁ, Eva: Kalendář, aneb Kniha o věčnosti a času. Praha : Svoboda, 1978. 192 s. [populárno-náučná kniha o meraní času u rôznych národov v rozličných historických epochách]
 VALACHOVIČ, Pavol: Rímsky kalendár : Od lunárneho k solárnemu roku. In: Historická revue, roč. XXXI, 2020, č. 3, s. 32 - 36.

Externé odkazy 
 Domowá pokladnice : kalendář na rok obyčejný ... Skalica : Daniel Lichard , 1847-1864. 339 s.  - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
 Časník : národní česko-slovenský obrázkový kalendář pro všechny stavy na přestupný (obyčejný), 366 (365) dnů mající rok Páně ... .Vídeň : Lichard , 1855-1857. 320 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
 Kalendár "Tatry" na rok ... Martin : Tatra banka , 1908-1913, 104 s. - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
 Nová domová pokladnica : kalendár pre slovenských ľud - Uherská Skalica : Teslík a Neumann, 167 s.  - dostupné v Digitálnej knižnici UKB
Kalifát

Kalifát alebo chalífát ( chiláfa) je úrad, hodnosť kalifa alebo územie ním spravované.  Ide o islamskú náboženskú formu vlády, ktorá spája v jednej osobe politického a náboženského vodcu, pretože chalífa je politickým aj náboženským nasledovníkom proroka Muhammada.

Pôvodne bola kalifátom Arabská ríša (najprv volení kalifovia, potom Umajjovský kalifát, potom Abbásovský kalifát), v súvislosti s jej rozpadom vzniklo potom viacero kalifátov (napr. Córdobský kalifát, Fátimovský kalifát, Liptovský kalifát).

Pozri aj 
 chalífa (kalif)
Kališníctvo

Kališníctvo alebo utrakvizmus (sub utraque – pod obojím) bolo české kresťanské reformné hnutie a súhrn náboženských predstáv a liturgických praktík umierneného husitizmu od 15. storočia do začiatku 17. storočia. Kališníctvo vychádzalo z idey zrovnoprávnenia radových kresťanov s kňazmi pri prijímaní Eucharistie, aby aj oni mohli príjmať pod obomi spôsobmi. Uznanie kališníctva bolo zakotvené v kompaktátoch. Kališníctvo bolo po roku 1620 potlačené. Utrakvisti vždy sami seba považovali za súčasť nerozdelenej Katolíckej cirkvi.

Názov 
Označenie utrakvisti vznikol z latinského sub utraque specie, čiže pod obomi spôsobmi. Označenie husiti vzniklo pejoratívne zvonku, no utrakvisti ho za svoj nikdy neprijali. Ferdinand Hrejsa pre obdobie utrakvizmu v 15. storočí dal názov staroutrakvizmus a pre obdobie 16. storočia pojem novoutrakvizmus. Niektorý historici však toto odmietajú a novoutrakvizmus nazývajú českým luteránstvom.

Liturgia a vierouka 
Utrakvisti podávali Eucharistiu aj deťom, asi vzhľadom na rovnakú prax v pravoslávi. Čeština sa však do liturgie dostávala pomaly a nikdy sa nestala hlavnou požiadavkou hnutia. Poväčšine kánon zostal latinský.

Špecifický bol sviatok Božieho Tela a Krvi, kedy sa konali procesia na dôraz reálnej prítomnosti. Jan Hus a Jeroným Pražský boli oslavovaný ako svätý. Inak úcta k svätým nehrala žiadnu väčšiu rolu, ale tradičné české sviatky zostali zachované. Utrakvisti trvali na svätení duchovných v apoštolskej postupnosti.

Súčasnosť 
K odkazu utrakvistického hnutia sa dnes hlási Starokatolícka cirkev v Českej republike a Cirkev československá husitská.

Externé odkazy 
 

Husitstvo
Kalk

Kalk je slovo alebo slovné spojenie vytvorené z prvkov domáceho jazyka napodobnením štruktúry slova či sloveného spojenia v cudzom jazyku so zachovaním jeho vnútornej formy a jazykového vyjadrenia rovnakých motivačných vzťahov. Zjednodušene povedané je to slovo doslovne preložené z cudzieho jazyka.

Príklady na kalky v slovenčine: mrakodrap (z nem. Wolkenkratzer), počítač (z angl. computer/nem. Rechner), vodotesný (z nem. wasserdicht), svedomie (z lat. conscientia), ďalekohľad (z lat. telescopium).

Druhy:
 sémantický kalk: v domácom jazyku sa na pomenovanie použije slovo s rovnakým významom ako v cudzom jazyku (napr. v jazykovede radix (lat.) – koreň)
 slovotvorný kalk: napodobnenie slovotvornej resp. pomenovacej štruktúry slova v pôvodnom jazyku (napr. computer – počítač)
 polokalk: časť slova je kalk, časť iba zvukové prispôsobenie (napr. Baumwolle (nem.) – bavlna)

Zdroje 
 
 kalky. In: 

Jazykoveda
Kameň mudrcov

Kameň mudrcov je podľa alchýmie látka, ktorá je schopná svojím pôsobením premieňať hocijaké kovy na zlato a zaručuje nesmrteľnosť. Za jej výrobcu sa pokladá Nicolas Flamel.

Externé odkazy 

 

Alchýmia
Konya

Konya () je správne stredisko rovnomennej provincie v juhozápadnom Turecku ležiace v nadmorskej výške

História
Mesto bolo založené okolo roku 3000 pred Kr. Chetitmi a bolo to vyspelé centrum orientálneho sveta. Neskôr sa tu usadili Frýgovia. V 3. stor. pred Kr. mesto ovládol Alexander Veľký. V nasledujúcej helenistickej dobe sa tu usadzujú Gréci, ktorí sa pomiešali s pôvodnými Frýgmi, ktorých jazyk postupne zanikol. V rímskej dobe sa tu rozmáha kresťanstvo. Od roku 395 je Ikonion súčasťou Byzancie a sídlom biskupa. V 12. stor. mesto ovládli Seldžuckí Turci a Ikonion sa stal hlavným mestom Ikonského sultanátu. V 15. stor. mesto ovládli Osmanskí Turci. Počas dlhej tureckej nadvlády sa väčšina miestnych Grékov islamizovala a poturčila. Konya bola dôležitým osmanským centrom, sídlom pašu. V 19. stor. tu žilo okolo 42 000 Turkov, 1 566 Arménov a 900 Grékov. Väčšina miestnych Grékov boli tzv. Karamanlidi, teda rpzprávali iba po turecky, čo je výsledok dlhej tureckej okupácie. Existovala tu aj komunita tzv. Kapadóckych Grékov, ktorí rozprávali kapadóckou gréčtinou. Týmto jazykom rozprávali hlavne grécke dediny v okolí mesta. V roku 1923 bola grécko-turecká výmena obyvateľov, miestni Gréci odišli do Grécka a mesto ostalo moslimské, odišli aj Arméni.   

Dnes má Konya viac ako milión obyvateľov. Priemysel je strojársky, mäsový, stavebných hmôt, kobercov, hliníka, cukrovarnícky, potravinársky. Dopravná križovatka. Leží uprostred náhornej plošiny lemovanej pohorím Taurus.

Partnerské mestá 
  Sarajevo, Bosna a Hercegovina
  Tetovo, Severné Macedónsko
  Multan, Pakistan

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Fotografie stredovekej architektúry v meste  

Mestá v Turecku
Konzervatórium

Konzervatórium je odborná škola, ktorá vychováva a vzdeláva profesionálnych hudobných a dramatických umelcov čiže poskytuje vzdelanie v odbore hudby, tanca a herectva.

Štúdium 
Prijatie na konzervatórium je podmienené zložením talentových skúšok. Štúdium sa končí absolutóriom, ktoré sprevádza verejný koncertný výkon absolventa. Absolvent konzervatória získa po úspešnom ukončení školy diplom, uznávaný po celom svete ako doklad dovŕšeného profesionálneho umeleckého vzdelania.

Konzervatórium na Slovensku

Štátne konzervatóriá 
 Konzervatórium Jána Levoslava Bellu – v Banskej Bystrici
 Konzervatórium v Bratislave
 Konzervatórium v Košiciach
 Konzervatórium v Žiline
 Tanečné konzervatórium Evy Jaczovej v Bratislave

Súkromné konzervatóriá 
 Cirkevné konzervatórium v Bratislave
 Súkromné konzervatórium v Nitre
 Konzervatórium Dezidera Kardoša v Topoľčanoch
 Súkromné tanečné konzervatórium Dušana Nebylu v Trnave
 Súkromné konzervatórium v Košiciach
 Súkromné muzikálové konzervatórium ALKANA v Bratislave
 Súkromné konzervatórium Dezidera Kardoša v Prešove

Referencie

Externé odkazy 
 World Music Central's guide to Music Schools anglicky
 www.mosconsv.ru rusky

Školy podľa typu
Karaiti

Karaiti alebo karaimovia (z hebr. קְרָאִים - kra'im - predčítači) alebo bnej mikra (synovia písma) je najväčšia sekta v judaizme, ktorá vznikla roku 765 na území dnešného Iraku po smrti exilarchu v Bagdade. Titul exilarchu dostával predseda miestnej židovskej komunity, ako jej úradne uznaný predstaviteľ. Starý exilarcha zanechal po sebe dvoch synov. Za nového nástupcu obce bol zvolený mladší syn, obľúbený Chananja ben David. Starší brat Anan ben David a jeho prívrženci sa nechceli s týmto zmieriť a vyhlásili voľbu za neplatnú. Vznikol rozpor, do ktorého zasiahli kalifovi úradníci a zatkli odbojného staršieho brata. Hrozil mu trest smrti. Zachránil sa pomocou rady islamského učenca Abú Hanífa, ktorý navrhol, aby sa Anan pred úradmi vyhlásil za nástupcu sekty neuznávajúcej Talmud.

V návrhu je podobnosť so šiitskou vetvou islamu, ktorá uznáva Korán, ale odmieta ústnu tradíciu - sunnu. Ananovo vysvetlenie bolo prijaté, a tak sa stal úradne uznanou hlavou novej sekty bnej mikra (synovia písma). Z toho sa vytvorilo pomenovanie Karaiti.

Karaiti odmietli Talmud a preto sú považovaní za antirabínske hnutie. Pokyny Tóry sa snažia prenášať priamo do života. V minulosti vynikli ako znalci v skúmaní Tóry.

Externé odkazy 
 http://www.karaitskyjudaismus.estranky.cz/
 Katechizmus - základy karaimské víry / Duvan 
 Stručný karaimský katechizmus / Firkovič 
 Karaimská Hagada / Prik 
 Karaimský smutek a pohřeb / Firrouz - Kefeli 
 Jak je psáno / Rekhawi - Gordon - Lichaa

Zdroj 
 

Judaizmus
Michail Ivanovič Karinskij

Michail Ivanovič Karinskij (; * 16. november 1840 – † 2. august 1917) bol ruský logik a filozof.

Externé odkazy 
 

Narodenia 16. novembra
Narodenia v 1840
Úmrtia 2. augusta
Úmrtia v 1917
Ruskí logici
Ruskí filozofi
Jean Baptiste de Lamarck

Jean-Baptiste Pierre Antoine de Monet, Chevalier de Lamarck (* 1. august 1744, Bazentin, Francúzsko – † 18. december 1829, Paríž) bol francúzsky prírodovedec, profesor zoológie v Paríži. 

Lamarck je zakladateľ vývojovej teórie, predchodca Ch. Darwina. Ako prvý odmietol myšlienku stvorenia sveta a organizmov, zastávanú hlavne Georgesom Cuvierom, a pokúsil sa vysvetliť vznik organizmov postupným vývinom. Vo svojom diele Filozofická dilema o živočíchoch (Philosophie zoologique) predstavil teóriu, že hlavným dôvodom historického vývinu živočíchov je zmena vonkajších podmienok.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Pietro Corsi: Œuvres et rayonnement de Jean-Baptiste Lamarck (Jean-Baptiste Lamarck: works and heritage)   
 Archive.org: Philosophie zoologique 
 Archive.org: Zoological Philosophy

Zdroj 
 

Francúzski biológovia
Členovia Francúzskej akadémie vied
Janusz Korczak

Janusz Korczak vlastným menom Henryk Goldszmit (* 22. júl 1878, Varšava – † august 1942, vyhladzovací tábor Treblinka) bol poľsko-židovský lekár a pedagóg, tvorca systému internátnej výchovy, autor mnohých pedagogických prác o osobnosti dieťaťa.

Roku 1912 založil židovský sirotinec vo Varšave, ktorý viedol do roku 1942. Počas 1. svetovej vojny slúžil ako vojenský lekár.

6. augusta 1942 ho SS donútila, aby zhromaždil takmer 200 sirôt židovského pôvodu, o ktoré sa staral vo varšavskom gete. Korczak sa vzdal možnosti zachrániť si život a na znamenie vzdoru odviedol „svoje“ deti pod vlajkou s dávidovou hviezdou k vlaku, ktorý ich odviezol do Treblinky. Zahynul zrejme spoločne s deťmi vo vyhladzovacom tábore Treblinka, pravdepodobne skoro po príchode.

1. júna 2006 odhalili vo Varšave pamätník venovaný Januszovi Korczakovi.
Pamätník venovaný Januszovi Korczakovi bol odhalený tiež 9. novembra 2003 v nemeckom Günzburgu.

Korczak vo filme 
V roku 1990 natočil poľský režisér Andrzej Wajda o Janusovi Korczakovi film s názvom  Korczak.

Iné projekty

Externé odkazy 
 fotografie, dokumenty a texty majúce vzťah k Januszovi Korczakovi a k problematike holokaustu
 Stránka o Januszovi Korczakovi
 

Osobnosti z Varšavy
Poľskí lekári
Lekári židovského pôvodu
Poľskí spisovatelia
Spisovatelia židovského pôvodu
Poľskí pedagógovia
Pedagógovia židovského pôvodu
Poľské osobnosti druhej svetovej vojny
Obete holokaustu
Osobnosti na izraelských poštových známkach
Osobnosti na nemeckých poštových známkach
Kartuziánsky rád

Kartuziánsky rád alebo kartuziáni je katolícka rehoľa s prísnymi rehoľnými pravidlami založená v roku 1084 sv. Brunom, pomenovaná podľa latinského názvu Chartreuse Cartusia (kláštor v Chartreuse). Motto kartuziánskej rehole je: .

Dejiny 
Rehoľu založil spolu so šiestimi spoločníkmi sv. Bruno z Kolína pri Grenoble vo Francúzsku. V rokoch 1122 - 1127 spísal Gvigo - piaty prior kláštora regulu tohto rehoľného spoločenstva. V roku 1141 sa zišla generálna kapitula - najvyšší orgán kartuziánskej rehole.

Rehoľné pravidlá boli pod názvom "Statuta ordinis cartusiensis a domino Guigone priore cartusie edita" kníhtlačou vydané v Bazileji, v roku 1510.

Už niekoľko storočí sa rodí v horskom prostredí kartuziánskeho kláštora Grande Chartreuse  blízkosti Grenoble známy likér Chartreuse s nezameniteľnou chuťou a vôňou. Likér pôvodne vyvinul neznámy alchymista ako "elixír dlhého života". Mníchom dal zašifrovaný recept maršal François Annibale d' Estrees v roku 1605 a údajne im trvalo 150 rokov ho rozlúštiť.

Súčasnosť 

Kartuziánsky rád má približne 400 členov, počet mužských kláštorov je 18, ženských je 5. Najviac kláštorov sa nachádza vo Francúzsku a v Španielsku po 5. Na Slovensku bol kartuziánsky kláštor v Kláštorisku v Slovenskom raji (založený 12. mája 1299) a v Červenom Kláštore pri Dunajci.

Štruktúra 
Na čele kartuziánskeho rádu je generálna kapitula, na ktorú prichádzajú každé dva roky všetci priori. Mimo generálnej kapituly vedie rád generál, ktorého zvolí spoločenstvo vo Veľkej Kartúze (tu vznikol kartuziánsky rád), a ktorý je pritom aj jej prior. Taktiež spoločenstvá v jednotlivých kláštoroch si samé zvolia priora. Generálna kapitula a rehoľná vizitácia v jednotlivých kláštoroch ubezpečuje jednotu rádu.

Na Slovensku bol založený v roku 1319 ďalší kláštor kartuziánov v Červenom Kláštore na Spiši (Zamagurie). Neskôr v období baroka ho spravoval rád Kamaldulov.

Iné projekty

Literatúra

Externé odkazy 
 oficiálna stránka kartuziánskeho rádu
 stránka kartúziánskeho kláštora v Pleterje v Slovinsku
 
Duchovné rády
Korporácia

Korporácia môže byť:
 všeobecne: združenie, zväz, spolok, organizácia osôb spojených spoločnými záujmami/úlohami, najmä toho istého odboru, zamestnania či stavu
v stredoveku: stavovsko-cechová organizácia remeselníkov a obchodníkov, pozri korporácia (stredovek)
v práve:
na Slovensku v staršom, inak aj v súčasnom nemeckom a rakúskom práve: hlavný  a typický druh právnickej osoby, právnická osoba s podkladom prevažne osobným (§ 18(2)a Občianskeho zákonníka, napr. obchodná spoločnosť, spolok, štát, samosprávny kraj), v niektorých teóriách právnická osoba vôbec, pozri korporácia (právnická osoba)
v anglosaskom práve: 
právnická osoba, ktorá je vytvorená na základe zákonov štátu, ktorá je odlišná od jednotlivcov ktorí ju tvoria, a ktorú možno žalovať a môže byť žalovaná, pozri corporation (právnická osoba)
v USA skrátene: business corporation (druh obchodnej spoločnosti; obdoba anglického pojmu company)
v Spojenom kráľovstve: zbor hlavných funkcionárov mestskej správy, pozri korporácia (mestská správa)

Prídavné mená k slovu korporácia znejú korporačný, korporátny (obe majú význam: súvisiaci s korporáciou, vzťahujúci sa na korporáciu, týkajúci sa korporácie a pod.) a korporatívny (viacero významov: pozri pod korporatívnosť).

Referencie