joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Milovský rybník

Milovský rybník je rybník, ktorý sa nachádza v osade Milovy patriacej do obce Sněžné v okrese Žďár nad Sázavou v Kraji Vysočina. Geograficky sa nachádza v Milovskej kotline v pohorí Žďárské vrchy patriacom do Hornosvrateckej vrchoviny.

Popis rybníka a jeho histórie 
Milovský rybník sa nachádza v Milovoch v rekreačnej oblasti na území Chráněnej krajinnej oblasti Žďárské vrchy. Rybník bol založený v roku 1610 Vilémom Dubským z Třebomyslic. Rybník má plochu 6,5 ha a jeho najväčšia hĺbka dosahuje 4 m. Brehy rybníka sú poväčšinou trávnaté. Pri rybníku sa nachádza Hotel Orea Resort Devět skal a tiež kep Milovy a niekoľko ďalších rekreačných zariadení. Prístup k rybníku a parkovanie nie sú spoplatené. Areál rybníka je významným rekreačným strediskom.

Zdrojom vôd rybníka je Černý potok, prítok rieky Svratky (povodie riek Dyje a Moravy). Milovský rybník je súkromným rybárskym revírom. V rokoch 2021 a 2022 rybník s okolím prešli stavebnou rekonštrukciou a revitalizáciou v súlade s ochranou vzácneho a chráneného Rdestu alpského.

Milovský rybník je východiskom turistických trás na okolné skaly Dráteničky, Malínská skála, Černá skála, Bílá skála, Devět skal, Čtyři palice a Milovské perničky.

Galéria

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

Rybníky v kraji Vysočina
Sněžné (okres Žďár nad Sázavou)
Geografia okresu Žďár nad Sázavou
Vzniklo v 1610
Pyrolochinolínchinón

Pyrolochinolínchinón alebo PQQ je redoxný kofaktor a antioxidant. Nachádza sa v pôde a v ovocí, napríklad v kivi, a takisto v ľudskom materskom mlieku. Enzýmy, ktoré obsahujú PQQ, sa nazývajú chinoproteíny. Glukózadehydrogenáza, jeden z chinoproteínov, sa používa v glukózových senzoroch. PQQ stimuluje rast baktérií. Hovorí sa, že prijímanie PQQ ako potravinového doplnku podporuje mitochondriálnu biogenézu.

História 
PQQ objavil J. G. Hauge ako tretí redoxný kofaktor po nikotínamide a flavíne v baktériách (aj keď predpokladal, že je to naftochinón). Anthony a Zatman takisto našli neznámy redoxný kofaktor v alkoholdehydrogenáze. V roku 1979 Salisbury s kolegami a Duine s kolegami extrahovali túto prostetickú skupinu z metanoldehydrogenázy metylotrofných organizmoch a identifikovali jej molekulárnu štruktúru. Adachi a kolegovia zistili, že PQQ sa nachádza aj v organizmoch rodu Acetobacter.

Biosyntéza 
Zaujímavým aspektom PQQ je jeho biosyntéza u baktérií, ktorá začína ribozomálne syntetizovaným peptidom (pomocou translácie), PqqA. V prvom kroku biosyntézu sú glutamát a tyrozín v PqqA prepojené pomocou radikálového SAM enzýmu PqqE. Snaha o pochopenie syntézy PQQ viedla k rozšíreniu znalostí a záujmu o radikálové SAM enzýmy a ich schopnosti upravovať bielkoviny. Takisto bola objavená analógická metabolická dráha závislá na radikálových SAM enzýmoch, ktorá vedie k syntéze údajného elektrónového prenášača mykofaktocínu, ktorý vzniká z valínu a tyrozínu v prekurzorovom peptide MftA.

Kontroverzia s označením "vitamín" 
Vedecký časopis Nature publikoval v roku 2003 článok od Kasaharu a Kata, ktorý v princípe tvrdil, že PQQ je nový vitamín, a v toku 2005 článok od Anthonyho a Fentona, ktorý tvrdil, že článok z roku 2003 robil chybné a nepodložené závery. Článok od Brucea Amesa v časopise The Proceedings of the National Academy of Sciences z roku 2018 označil PQQ ako "vitamín dlhovekosti", ktorý nie je nutný pre okamžité prežitie, ale nutný pre udržanie dlhodobého zdravia.

Biosenzory 
Enzýmy využívajúce PQQ, napríklad PQQ dependentné dehydrogenázy, je možné využiť v biosenzoroch s ampérometrickým stanovením.

Referencie

Zdroj 

Kofaktory
Trikarboxylové kyseliny
Codex revúcky B

Codex revúcky B: Altschlawische Sagen und Pannonien alebo tiež Zbierka revúcka B: povesti starých Slovanov z Panónie, je najstaršia známa zbierka slovenských ľudových rozprávok. Ide o rukopisnú zbierku, napísanú v Revúcej roku 1840 Samuelom Reussom. Zbierka obsahovala štyri hlavné texty, štyri vedľajšie texty a poznámky k jednotlivým rozprávkam.

Texty 
Na začiatku zbierky boli napísané štyri rozprávky, tri z nich mali pripísané poznámky.

 Prvá rozprávka (O Dragomírovi): ATU typ 326, tento príbeh spracoval Pavol Emanuel Dobšinský v roku 1881 pod názvom Nebojsa. Rozprávka pochádza z obce Poďhoroď v Užskej župe.
 Druhá rozprávka (Lomidrevo): ATU typ 301, príbeh bol spracovaný P.E. Dobšinským v roku 1858, ktorý príbeh spojil s podobným príbehom od autora E.J.V. Šparnensisa, pod názvom Valibuk a vytvoril tak rozprávku Lomidrevo alebo Valibuk. Rozprávka pochádza z obce Hronec vo Zvolenskej župe.
 Tretia rozprávka ( Jeden chudobný syn): ATU typ 560, spracoval Dobšinský v roku 1880 pod názvom Chudobných rodičov syn. Rozprávka pochádza z obce Holiša v Novohradskej župe.
 Štvrtá rozprávka ( Lakomec skamenel): v ATU katalógu nemá zastúpenie, spracované až v roku 1977 Jánom Domastom ako Vrece, čo sa nemohlo naplniť. Povesť z obce Turík v Liptovskej župe. Nemala poznámky, zaberala iba jednu stranu a bola citovaná z Korabinského Geografa.

Zbierka ešte obsahovala text o založenej duši spracovaný Dobšinským, poznámky, zápisy o pálení čarodejníc a text o obci Kraskovo.

Zdroje 
https://zlatyfond.sme.sk/dielo/5022/Polivka_Novely-a-poviedky/28

https://zlatyfond.sme.sk/dielo/5016/Polivka_O-sberateloch-a-sbierkach-slovenskych-rozpravok/3

https://zlatyfond.sme.sk/dielo/5017/Polivka_Rozpravky-s-zivly-nadprirodzenymi-I/2

https://www.sav.sk/journals/uploads/01311139--SL-2007-5-Pacalova-383-393.pdfhttps://www.researchgate.net/publication/332196702_Ad_fontes_The_Codices_of_Revuca/fulltext/5ca601b5a6fdcca26dfd6c41/Ad-fontes-The-Codices-of-Revuca.pdf

Rozprávky
Rukopisy
Chatári

Chátari bude slovenský rodinný seriál TV Markíza. Pôjde o adaptáciu českého seriálu Osada z roku 2021 vysielaného na ČT1.

Obsadenie

Série

Časti

1. séria (2022)

Referencie
Gibbsova voľná energia

Gibbsova voľná energia alebo Gibbsova energia (symbol ) je termodynamická veličina. Vyjadruje termodynamický potenciál, ktorý môže byť použitý na výpočet maximálneho množstva práce, ktorú je schopný vykonať termodynamický uzavretý systém za konštantnej teploty a tlaku. Takisto popisuje nutné podmienky pre procesy, ako napríklad chemické reakcie, ktoré môžu za týchto podmienok prebiehať.

Zmena Gibbsovej voľnej energie (, meraná v jouloch v SI jednotkách) je maximálna neexpanzívna práca, ktorú je možné získať z uzavretého systému (systému, ktorý môže vymieňať teplo a prácu so svojím okolím, ale nie hmotu) pri nemennej teplote a tlaku. Toto maximum je možné získať len v prípade úplne vratného procesu. Ak sa systém zmení reverzibilne z počiatočného stavu na koncový stav za týchto podmienok, zníženie Gibbsovej voľnej energie sa rovná práci, ktorú systém vykonal na svoje okolia, mínus práca tvorená tlakovými silami (expanzia systému).

Gibbsova energia je termodynamický potenciál, ktorý je minimalizovaný, keď systém dosiahne chemickú rovnováhu za konštantného tlaku a teploty, ak nie je riadený aplikovaným elektrickým napätím. Jeho derivácia voči reakčnej koordináte systému je v rovnováhe rovná nule. To znamená, že aby reakcia bola spontánna, musí za týchto podmienok dôjsť z zníženiu .

Koncept Gibbsovej voľnej energie, pôvodne nazývaný dostupná energia, vyvinul v 70. rokoch 19. storočia americký vedec Josiah Willard Gibbs. V roku 1873 popísal „dostupnú energiu“ ako

Počiatočný stav telesa, ako ho popísal Gibbs, je taký stav, v ktorom "je teleso možné previesť do iných stavov disipatívnej energie reverzibilnými procesmi." V roku 1876 jeho magnum opus On the Equilibrium of Heterogeneous Substances (O rovnováhe a heterogénnych látkach), grafickej analýze multifázových chemických systémoch, sa plne venoval jeho myšlienkam ohľadne chemickej voľnej energie.

Ak sú reaktanty a produkty všetky v ich termodynamických štandardných stavoch, tak je rovnica pre Gibbsovu voľnú energiu , kde  je entalpia,  je absolútna teplota a  je entropia.

Referencie

Zdroj 

Fyzikálne veličiny
Termodynamika
Stavové funkcie
Láska na chate

Láska na chate je romantická relácia súkromnej televíznej stanice TV JOJ. Bude mať premiéru 30. augusta 2022.

Súťažiaci

Pravidlá hry Láska na chate

Série

Časti

Referencie 
https://www.joj.sk/laskanachate

Externé odkazy 
https://www.csfd.sk/film/1221439-laska-na-chate/galeria/
Azol

Azoly sú zlúčeniny, ktoré majú päťčlenný heterocyklický kruh obsahujúci dusík a aspoň jeden ďalší neuhlíkový atóm (konkrétne dusík, síru alebo kyslík) ako súčasť kruhu. Ich názov vychádza z Hantzschovho-Widmanovho názvoslovia. Tieto zlúčeniny sú aromatické s dvoma dvojitými väzbami, existujú však i v redukovanej podobe (azolíny a azolidíny), ktoré majú menej dvojitých väzieb. Z každého heteroatómu v azole je práve jeden pár súčasťou aromatického kruhu. Názvy azolov si zachovávajú predpony počas reduktie (napr. pyrazol, pyrazolín, pyrazolidín). Číslovanie atómov začína heteroatómom, ktorý nie je súčasťou dvojitej väzby a potom pokračuje k najbližšiemu heteroatómu.

Imidazol a iné päťčlenné heterocyklické systémy s dvomi atómami dusíka sú veľmi bežné v prírode a nachádzajú sa v jadre mnohých biomolekúl, napríklad aminokyseliny histidínu.

Zlúčeniny

Zlúčeniny s dusíkom

Zlúčeniny s dusíkom a kyslíkom

Zlúčeniny s dusíkom a sírou

Použitie ako antimykotiká 

Pri hľadaní nových antimykotík s prijateľnou toxicitou bol najprv objavený ketokonazol, prvé liečivo podávané ústne na liečbu systémových mykotických infekcií, na začiatku 80. rokoch 20. storočia. Neskôr boli vyvinuté triazoly flukonazol a itrakonazol, ktoré majú širšiu antimykotickú aktivitu a sú bezpečnejšie. Následne boli vyvinuté rôzne analógy, aby sa prekonali obmedzenia týchto liekov, napríklad neoptimálne spektrum aktivity, interakcie s inými liekmi, toxicita, vznik rezistencie a nevýhodná farmakokinetika. Triazoly druhej generácie, medzi ktoré patria vorikonazol, posakonazol a ravukonazol, majú vyššiu potenciu a sú aktívnejšie voči rezistentným patogénom.

Referencie

Zdroj 

Azoly
Funkčné skupiny
Amor Towles

Amor Hollingsworth Towles (* 24. október 1964, Boston, Massachusetts, USA) je americký románopisec, autor bestsellerov Pravidlá zdvorilosti (2011), Džentlmen v Moskve (2016) a Lincolnova diaľnica (2021).

Osobný život 
Amor Towles sa narodil v Bostone do bohatej rodiny, ktorá sa tešila vysokému postaveniu v susedstve. O knihy i písanie sa zaujímal už od detstva, ako desaťročný hodil do Atlantického oceánu fľašu s krátkou správou, ktorá sa o niekoľko týždňov dostala ku Harrisonovi Salisburymu, hlavnému redaktorovi New York Times. Salisbury odpovedal na správu Towlesovi, a neskôr si obaja muži začali pravidelne dopisovať po dobu niekoľkých rokov.

Vyštudoval anglický jazyk, bakalársky titul získal na Yalovej univerzite, magisterské štúdia zdarne ukončil na Stanforde. V rámci programu o vzájomnej spoluprácii Yalovej univerzity mal zamieriť ako učiteľ angličtiny do Číny, kam ale nikdy neodcestoval z dôvodu protestov na námestí Nebeského pokoja.

V rokoch 1991 - 2012 pracoval na manažérskej pozícii v investičnej firme na Wall Street. Nečakaný úspech debutového románu Pravidlá zdvorilosti mu umožnil po dvoch dekádach zanechať prácu vo finančníctve a naplno sa venovať literárnej tvorbe.

V súčasnosti žije na Manhattane spoločne so svojou manželkou a dvomi deťmi.

Bibliografia 
 Rules of civility. New Yorkː Viking. 2011. ISBN 0670022691
 Pravidla zdvořilosti. Prahaː Vyšehrad. 2017. ISBN 978-80-7429-896-7 (preklad do českého jazykaː Julie Tesla)
 A Gentleman in Moscow. New Yorkː Viking. 2016. ISBN 9780670026197
 Džentlmen v Moskve. Bratislavaː Tatran. 2019. ISBN 978-80-222-0913-7 (prekladː Jana Pernišová)
 The Lincoln Highway. New Yorkː Viking. 2021. ISBN 9780735222359
 Lincolnova diaľnica. Bratislavaː Tatran. 2022. ISBN 9788022213141

Referencie 

Spisovatelia USA
Osobnosti z Bostonu (Massachusetts)
Absolventi Yale University
Absolventi Stanford University
Riskuj!

Riskuj! je slovenská televízna súťažná relácia, ktorú vysielala TV JOJ od roku 2002 do roku 2007. Moderátorom bol Štefan Bučko. Pôvodne bolo odvysielaných 6. sérií. Od 5. septembra 2022, po 15 rokoch TV JOJ zahájila 7. sériu, ktorú moderuje Dušan Ambróš.

Série

Časti

7. séria (2022)

Referencie 
https://www.joj.sk/riskuj
https://mediaboom.sk/jojka-ukazala-novu-tvar-legendarneho-kvizu-obsadi-nim-lukrativny-vysielaci-cas

Externé odkazy 
https://mediaboom.sk/jojka-ukazala-novu-tvar-legendarneho-kvizu-obsadi-nim-lukrativny-vysielaci-cas
https://www.joj.sk/riskuj
Parný rušeň 486.0

Parný rušeň radu 486.0 (prezívaná tiež zelený anton) je česko-slovenská parná rýchliková lokomotíva. Bola najvýkonnejšou medzivojnovou československou lokomotívou a priamym predchodcom neskoršieho typu 498.0. Vychádzala z úspešného typu 387.0, vyrábaného od 20. rokov 20. storočia, ktorý však výkonovo nepostačoval pre vozbu ťažkých rýchlikov v horských oblastiach. Nový rušeň bol určený pre trate z Prahy do Přerov a Bratislavy, no tiež severný ťah bývalej Košicko-bohumínskej železnice medzi Žiliny do Košíc. Medzi rokmi 1933 – 1938 bolo vyrobených 9 kusov rušňov, ktoré boli v prevádzke až do začiatku 70. rokov, kedy ich nahradili elektrické rušne. Zachovali sa dve lokomotívy, označené číslami 007 a 008.

Vznik a vývoj 
Krátko po vzniku Česko-Slovenska bola poštátnená Buštěhradská aj Ústecko-teplická železnica, a tak poslednou väčšou neštátnou zostala Košicko-bohumínska železnica. Česko-slovenské štátne dráhy ju prevzali 1. februára 1921 spoločne s celým vozovým parkom. Oproti iným súkromným železniciam disponovala, vzhľadom na dĺžku svojich tratí, ako aj na náročné sklonové pomery, pomerne výkonnými rýchlikovými strojmi radov 345.9 a 455.0, ktoré patrili v tom čase medzi najmodernejšie a najvýkonnejšie rušne, prevádzkované v Česko-Slovensku. Šlo však iba o malú sériu, v roku 1924 doplnenú o 10 kusov rušňov radu 445.1, ktoré už onedlho prestali výkonnostne postačovať pre potreby Košicko-bohumínskej železnice. Pôvodne zamýšľané nové rušne radu 387.0, napriek dostatočnému výkonu, kvôli iba 3 sprahnutým nápravám nedokázali na tiahlych stúpaniach udržiavať požadovanú rýchlosť. Preto Česko-slovenské štátne dráhy začiatkom 30. rokov požiadali Škodové závody a ČKD o dodávky nových výkonnejších štvorspražných rušňov. 

V decembri 1933 poskytli Škodové závody prvý prototyp rušňa 486.001 typu "Mountain" s usporiadaním náprav 2´D´1 a následne, v apríli 1934 dodala svoje lokomotívy 486.101 – 103 s usporiadaním náprav 1´D´2 aj ČKD. Hoci oba typy rušňov mali podobné parametre aj výkon, porovnávacie testy na Košicko-bohumínskej železnici a trati Praha – České Velenice ukázali, že škodovácke rušne 486.0 mali oproti rušňom z ČKD nižšiu spotrebu paliva, vody aj maziva, pokojnejší chod pri vyšších rýchlostiach a nižšiu cenu. Preto ČSD objednali ďalšie 4 rušne tohto typu, s tým, že rušne s poradovými číslami 4 a 5 vyrobila ako odškodné ČKD, ale podľa dokumentácie zo Škodových závodov v Plzni. Posledné dva kusy boli dodané v roku 1938.

Referencie

Iné projekty 

Rušne Škoda
Parné rušne
Vlado Bis

Ing. Vladimír Bis (* 7. august 1973) je slovenský basgitarista, spevák, hudobný manažér, spisovateľ, učiteľ a moderátor. Pôsobil a pôsobí v kapelách: Dimenzia X., F.B.I. (Forever be Inside), N.D.E., S.I.L.A, Iné Kafe.

Zo života 
V roku 1991 spoluzakladal kapelu Dimenzia X.. V roku 2010 vytvoril hudobný projekt Otázka času . Od januára 2018 hrá v kapele Iné Kafe. V roku 2018 až 2019 pôsobil v Rádiu Mária Slovensko. 

Založil hudobnú hitparádu gosamka.gospel.sk  . Je aj autorom 4 kníh, predovšetkým o indiánskej tématike. Venuje sa lektorovaniu počítačových kurzov, na druhom stupni ZŠ vyučuje matematiku a informatiku. V rádiu G-Radiu moderoval reláciu G-novinky  . V Dome Quo Vadis, v Bratislave moderuje program - (s)Povedačky s Vladom pri kafe. Je spoluautorom projektu Misia Život .

Tvorba

Diskografia 
 1998: Nik nie je bez viny - Dimenzia X, CD 
 1999: Licencia na pravdu - N.D.E., singel, MC
 2000: Jediný spravodlivý zákon - N.D.E., singel
 2005: Hlas nenarodených - N.D.E., CD
 2007: Maxisingel (Verím, Getsemani, Tento svet premôžeme láskou) - N.D.E., CD
 2009: Vďaka Ježiš 4 - Richard Čanaky, F.B.I., Tonada, CD
 2010: Stratený vo vesmíre - Otázka času, CD  
 2014: Ako Forrest Gump, O nás dvoch, Život je dar - N.D.E., singel, 
 2016: Single: (Vraciam sa domov, Ruky dvíham, Čo ak nič nie je - N.D.E., singel
 2020:  Ruleta - Iné Kafe, singel 
 2021:  25 Rokov Symphonic - Live In Bratislava - Iné Kafe, 	Shotgun Records, CD
 2021: Všetky skladby sveta - Iné Kafe, singel 
 2021: Málo - Iné Kafe, singel  

 Kompilácie 
 Punkrock made in Slovakia, vol. 2 - Universal Music, 2001, CD, 07. Chceš byť iný - N.D.E. 

 Knihy 
 Biele srdce, Enribook, 2017, ISBN 9788097244750
 Slávni náčelníci, pištolníci a bitky Divokého západu, Enribook, 2018, ISBN 978-80-89948-04-8
 Najväčšie bitky divokého Západu, iAdverti, 2018,, e-book
 Najväčší pištolníci Divokého Západu, iAdverti, 2018, e-book
 Najväčší indiánski náčelníci, iAdverti, 2018, e-book 
 Slávni náčelníci, pištolníci a bitky Divokého západu II., Enribook, 2020, ISBN 978-80-89948-33-8
 Rozhovory medzi nebom a zemou, Enribook, 2021, ISBN 978-80-89948-52-9

Referencie

Externé odkazy 
 Blog na sme.sk
 Oficiálne stránky N.D.E.
 Oficiálne stránky Iné Kafe
 Iné Kafe (o skupině), hudebniskupiny.cz  

Slovenskí speváci
Slovenskí gitaristi
Slovenskí hudobní manažéri
Slovenskí pedagógovia
Slovenskí moderátori
Slovenskí spisovatelia
Iné Kafe
Annie Pottsová

Annie Pottsová (* 28. október 1952, Nashville, Tennessee, USA) je americká herečka. Známa je zo série filmov Krotitelia duchov a tiež stvárnila babku Sheldona Coopera, v televíznom seriály Mladý Sheldon.

Detstvo a mladosť 
Pottsová sa narodila ako najmladšia z troch detí. Svoje detstvo prežila v meste Franklin, v štáte Kentucky.

Kariéra 
Jej prvá veľká úloha bola vo filme Corvette Summer, kde zaujala natoľko, že bola za rok 1978 nominovaná na Zlatý glóbus, pre Najlepší herecký ženský objav. V roku 1984 sa pripojila k hereckému obsadeniu filmu, Krotitelia duchov. V rokoch 1986 až 1993 účinkovala v televíznom seriály Designing Women, kde za svoj herecký výkon, získala nomináciu na Emmy Awards. V rokoch 1998 až 2002 si spoločne s Lorraine Toussaint zahrala v úspešnom televíznom seriály Možno už zajtra. O rok neskôr, si zahrala v televíznom filme, V záujme našich detí; Príbeh Julie Poseyovej, kde hrala po boku Ksenie Solo.

V roku 2011 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Jennifer Morrison, Patricia Clarkson, Ginnifer Goodwin, Rosario Dawson a Kathy Najimy vo filme Päť žien. Od roku 2017 do roku 2022 sa pripojila k hereckému obsadeniu spin-offu Mladý Sheldon, kde stvárňuje babičku hlavnej postavy.

Súkromný život 
Jej prvým manželom bol Stephen Hartley, s ktorým sa rozviedla v roku 1978. Spoločne s Hartleym, boli účastníkmi dopravnej nehody, pri ktorej si zlomila Pottsová niekoľko kostí pod pásom, tiež mala zlomeniny oboch nôh. Pottsová je matkou troch synov: najstarší syn Clay (s tretím manželom Scottom Senechalom, sobáš v roku 1981) a dvoch s Jamesom Haymanom: syn James (narodený v roku 1992) a syn Harry (narodený v roku 1996). Má tiež jedného vnuka, Cassiusa, narodeného 12. júla 2021.

Zdroj

Iné projekty 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Dabingové herečky USA
Osobnosti z Nashvillu (Tennessee)
Rozprávači audiokníh
Extrémne premeny Slovensko

Extremné premeny Slovensko Druhá šanca na život je slovenská televízna súťažná relácia typu reality show, ktorú vysiela TV Markíza od roku 2017. Moderátorom je Maroš Molnár 

Extremné premeny Slovensko Druhá šanca na život je slovenská televízna súťažná relácia typu reality show, ktorú vysiela TV Markíza od roku 2017. Moderátorom je Maroš Molnár

Série

Časti

1. séria (2017)

2. séria (2019)

3. séria (2020)

4. séria (2022)

Referencie 
https://www.csfd.sk/film/537919-extremne-premeny-slovensko-druha-sanca-na-zivot/prehlad/

https://extremnepremeny.markiza.sk/

https://mediaboom.sk/jojka-urychli-start-odkladanej-prime-time-kriminalky-s-mitasom-postavi-sa-extremnym-premenam
Adam Ďurica A Hostia (Akustické Koncerty)

30 je koncertný album Adama Ďuricu. V roku 2019 ho vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.

Na tomto  prvom koncertnom album Adama Ďuricu je záznam z jarnej časti jeho akustických koncertov. Ako hostia na nich vystúpili aj: Karmen Pál-Baláž, Peter Bič a Viktória Vargová. Okrem hitova Adama Ďuricu teda môžeme na albume počuť aj skladby skupiny Peter Bič Project a Karmen Pál-Baláž.

Zoznam skladieb

Referencie 

Albumy Adama Ďuricu
Hudobné albumy z 2019
Dikatión

Dikatión alebo dvojmocný katión je akýkoľvek katión, ktorý vzniká odňatím dvoch elektrónov z neutrálnej látky. Všeobecný vzorec dikatiónu je X2+.

Dvojatómové dikatióny odvodené od stabilných neutrálnych látok (napríklad H22+ odvodený odňatím dvoch elektrónov z H2) sa často rýchlo rozpadajú na dva jednomocné katióny (napr. H+), pretože stratili dva elektróny vo väzbových molekulárnych orbitáloch. Energetické hladiny dvojatómových dikatiónov je možné študovať s dobrým rozlíšením pomocou merania výťažkov párov elektrónov s nulovou kinetickou energiou pomocou dvojitej fotoionizácie molekuly ako závislosti na fotoionizujúcej vlnovej dĺžke (teda závislosť výťažku na vlnovej dĺžke). Táto spektroskopická metóda sa označuje ako TPEsCO. Dikatión He22+ je kineticky stabilný.

Detekcia 
Mnohé organické dikatióny je možné detegovať pomocou hmotnostnej spektrometrie, napríklad metylový CH42+ (komplex CH22+·H2) alebo acetylénový dikatión C2H22+. Adamantylový dikatión sa takisto podarilo syntetizovať:

Príklady 
Príkladom stabilného dvojatómového dikatiónu, ktorý nevzniká oxidáciou neutrálnej dvojatómovej molekuly, je katión Hg22+. Príkladom polyatómového dikatiónu je S82+, ktorý vzniká oxidáciou S8 a je nestabilný a podlieha oxidácii za vzniku SO2.

Dvojmocné katióny kovov 
Niektoré kovy sa bežne nachádzajú v podobe dikatiónov v soliach alebo po rozpustení i v roztokoch. Medzi tieto kovy patria
 prvky 2. skupiny (Be2+, Mg2+ a kovy alkalických zemín, Ca2+, Sr2+, Ba2+, Ra2+),
 niektoré prechodné kovy (V2+, Cr2+, Mn2+, Fe2+, Co2+, Ni2+, Cu2+),
 prvky 12. skupiny (Zn2+, Cd2+, Hg2+) a
 ťažké kovy 14. skupiny (Sn2+, Pb2+).

Referencie

Zdroj
Ritorov dom

Ritorov dom (), známy aj ako Ritorov dom s kúpeľmi vo dvore (), prípadne len ako „Ritora“ () je meštiansky dom z druhej polovice 18. storočia, nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

Lokalita 
Ritorov dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv a tzv. Trojpahorčia vo vrcholovej časti pahorku Džambaz tepe na križovatke ulíc „Todor Samodumov“ (, doslova ulica Todora Samodumova) a „Car Ivajlo“ (, doslova ulica cára Ivajla).

Dejiny a súčasnosť 
Dom bol postavený v druhej polovici 18. storočia pre potreby rodiny Ritora Dimitrakiho, ktorá sa do Plovdivu presťahovala z Istanbulu.

Po čase pobytu v Plovdive sa Ritor Dimitraki s rodinou presťahoval začiatkom 19. storočia naspäť do Istanbulu a dom zveril do správy svojho priateľa, veľmajstra pláteníckeho cechu, Konstantina Mitkoglua. S jeho pomocou dom aj neskôr predal. Kupcom bol hadži Pavel Paničerec.

Dnes sa v budove nachádza luxusná reštaurácia.

Charakteristika 
Ritorov dom je jedným z najväčších asymetrických domov z 18. storočia ležiacich v architektonicko-historickej rezervácii Starý Plovdiv. Ide o dvojposchodovú budovu s pôdorysom v tvare bulharského znaku „Г“.

Časti fasády, ktoré sa nachádzajú vo dvore areálu, sú v prízemnej časti budovy obkolesené po celej dĺžke podlubným koridorom so stĺpmi. Nad koridorom sa nachádza priestranná dláždená presklená lodžia. Stropy v interiéri sú po okrajoch zdobené výzdobou z latiek typickou pre plovdivské ranoobrodenecké domy.

Okolo budovy sa nachádza priestranný dláždený dvor obkolesený vysokou stenou. V juhovýchodnom uhle dvora sa nachádzajú prístavby, konkrétne: kuchyňa, práčovňa a turecké kúpele.

Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany 
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu

Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č.4 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany bola uvedená architektonicko-umelecká hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je Kăšta na Ritora s baňata v dvora (, doslova Ritorov dom s kúpeľmi vo dvore).

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Stavby v Plovdive
Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Džambaz tepe
Jennifer Coolidgeová

Jennifer Audrey Coolidge (* 28. august 1961, Boston, Massachusetts, USA) je americká herečka a komička.

Detstvo a mladosť 
Coolidgeová sa narodila v Bostone, ako jedna zo štyroch detí, má brata Andrewa a dve sestry Elizabeth a Susannah. Ako dieťa hrávala na klarinete a chodila tri letá do orchestrového tábora. Navštevovala Norwell High School, Cambridge School of Weston a univerzitné štúdium na Emerson College v Bostone a Americkú akadémiu dramatických umení v New Yorku. Počas pobytu v New Yorku pracovala ako čašníčka v reštaurácii po boku Sandry Bullock.

Kariéra 
Coolidgeová je známa svojimi vedľajšími úlohami v niekoľkých komediálnych filmoch a hosťujúcimi úlohami v televíznych seriáloch. Prvýkrát sa objavila v televíznom seriály Seinfeld. Tiež sa venovala aj dabingu, nahovorila postavu Slečny Kremzerovej, v opakovanej úlohe v King of the Hill.

V roku 1999 stvárnila rolu Jeanine Stiflerovej alebo „Stiflerovej mamy“ vo filme Prci, prci, prcičky . Film bol kasovým trhákom a celosvetový úspechom. V roku 2001 si zopakovala svoju úlohu v pokračovaní. V rovnakom roku, stvárnila aj vedľajšiu úlohu vo filme Pravá blondínka. 

V roku 2004 mala vedľajšiu úlohu v romantickej komédii Moderná popoluška, kde hrala márnivú, do seba zahľadenú nevlastnú matku Hilary Duff. Film sa stal miernym kasovým trhákom napriek negatívnym kritickým recenziám.

Coolidgeová bola zvažovaná, do role Lynette Scavo v televíznom seriály, Zúfalé manželky, ale nakoniec rolu získala Felicity Huffman. V rokoch 2004 až 2006 hrala v komediálnom seriáli, televízie NBC, Joey ako agentka Joeyho Tribbianiho, Roberta „Bobbie“ Morganstern. 

V roku 2009 si zahrala v dráme Zlý poliš a o rok neskôr, si znovu zahrala s Hilary Duff, v romantickej komédii Príbeh o hľadaní lásky. V rokoch 2011 až 2017 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu 2 baby na mizine.

V októbri 2020 bola Coolidgeová obsadená do jednej z úloh v televíznom seriály Biely lotos, ktorý mal premiéru v roku 2021. Jej herecký výkon v televíznom seriály bol veľmi pozitívne prijatý. Získala tiež za svoj herecký výkon niekoľko nominácii na herecké ocenenia.

Súkromný život 
Coolidgeová chodila s komikom Chrisom Kattanom. Jej charitatívna práca a aktivizmus zahŕňajú podporu pomoci ľuďom pri AIDS a je zástankyňou práv zvierat. Je tiež známa svojou podporou LGBT+ komunity a je všeobecne považovaná za gay ikonu.

Iné projekty

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Dabingové herečky USA
Aktivisti USA
Aktivisti za ľudské práva
Aktivisti za práva zvierat
Osobnosti z Bostonu (Massachusetts)
Murray Bartlett

Murray Bartlett (* 20. marec 1971, Sydney, Austrália) je austrálsky herec.

Detstvo a mladosť 
Narodil sa v Sydney a vyrastal v Perthe. V roku 1991 absolvoval herectvo na austrálskom Národnom inštitúte dramatického umenia (NIDA), v rovnakom čase ako herečka Cate Blanchett.

Kariéra 
Bartlett sa niekoľko rokov venoval hereckej kariére v Austrálii. V roku 2000 sa Bartlett presťahoval do Spojených štátov. Bol obsadený ako hosťujúca hviezda v seriáli HBO Sex v meste, v roku 2002.

V rokoch 2014 až 2015 hral jednu z hlavných postáv, v komediálno-dramatickom seriáli HBO, Hľadanie. V roku 2019 sa pripojil k hereckému obsadeniu ako Elliot Page, Laura Linney, Olympia Dukakis a Christopher Larkin v televíznom seriály Výstredná spoločnosť. V roku 2021 bol obsadený do televízneho seriálu Biely lotos, kde získal pozitívne ohlasy na jeho herecký výkon a získal tiež niekoľko nominácii na herecké ocenenia. O rok neskôr, hral v televíznom seriály Physical.

Súkromný život 
Bartlett sa otvorene priznal k homosexuálnej orientácii a v súčasnosti (2022) žije v meste Princeton, v štáte Massachusetts.

Iné projekty

Zdroj 

Austrálski filmoví herci
Austrálski televízni herci
Osobnosti zo Sydney
Beáta – anglická verzia

V roku 1988 vydalo vydalo hudobné vydavateľstvo Opus v exportnej anglickej verzii s prekladom od českého textára Vladimíra Čorta debutový štúdiový album slovenskej speváčky Beáty Dubasovej, Beáta.

Zoznam skladieb

Výroba albumu 
 Beáta Dubasová – spev, vokály
 Vašo Patejdl – klávesové nástroje, elektronické bicie, vokály, aranžmány
 Juraj Burian – akustická gitara, elektrická gitara
 Zoran Michalčák – aranžmány (3), vokály
 Michal Dúžek – basová gitara (7, 9)
 Michal Lazar, Božena Marienková, E. Bullová, Ivan Minárik, Richard Stanke, Stanislav Beňačka, T. Görcs – vokály
Produkcia
 Július Kinček – zodpovedný redaktor
 Jozef Krajčovič – nahrávanie
 Gustáv Šoral – nahrávanie
 Peter Smolinský – nahrávanie
 Martin Burlas – nahrávanie
 Rastislav Martinický – technik nahrávania
 Roman Spišiak – sprievodný text na albume (preklad: Silvia Červenčiková)
 Fedor Nemec – fotografie
 Róbert Němeček  – dizajn obalu

Referencie 

albumy Beáty Dubasovej
Hudobné albumy z 1988
Išla myška briežkom

Išla myška briežkom je názov štúdiového albumu s detskými pesničkami, ktoré spolu nahrali: Laco Lučenič, Beáta Dubasová a Kopytovci. V roku 1996 tento album vydalo hudobné vydavateľstvo Musica.

Detský album, ktorý naspievala Beáta Dubasová, Laco Lučenič a Marcel Nemec so Sávom Popovičom zo skupiny Kopytovci, otextovali osvedčení autori básničiek pre deti: Daniel Hevier, Štefan Moravčík a Ján Andel. Okrem naspievaných verzií sú na albume karaoke nahrávky, pre deti, ktoré by si chceli pesničky zaspievať samé.

Zoznam skladieb 

* nasledujú pesničky 14-26, ktorými sú inštrumentálne verzie predošlých nahrávok bez spevu

Výroba albumu 
 Beáta Dubasová – spev
 Kopytovci (Marcel Nemec, Sáva Popovič) – spev, rep
 Laco Lučenič – spev, sitar a ďalšie nástroje
 Jozef Krajčovič – zvuková réžia, mixovanie
 Juraj Maxon – ilustrácie
 Dejan Nukic – dizajn

Referencie 

Albumy Beáty Dubasovej
Albumy Laca Lučeniča
Hudobné albumy z 1996
Detské hudobné albumy
Tipos extraliga 2022/2023

Tipos extraliga 2022/2023 je 30. sezónou najvyššej klubovej súťaže v ľadovom hokeji na Slovensku. Riadiacim orgánom súťaže je Slovenský zväz ľadového hokeja.

Extraligové kluby 
V sezóne 2022/2023 v nej bude hrať 12 regulárnych družstiev. Po šiestich sezónach sa bude opäť priamo zostupovať do nižšej súťaže.

Základnej časť

Play-off

Pavúk

Predkolo (Kvalifikácia o Play-off) 
Predkolo hrali tímy nasledovne: 7. miesto – 10. miesto a 8. miesto – 9. miesto.

Predkolo sa bude hrať na 3 víťazstvá.

Štvrťfinále 
Štvrťfinále sa bude hrať na 4 víťazstvá.

Semifinále 
Semifinále sa bude hrať na 4 víťazstvá.

Finále 
Finále sa bude hrať na 4 víťazstvá.

Konečné poradie 

Ľadový hokej v 2021
Ľadový hokej v 2022
Sezóny slovenskej hokejovej ligy
Nicola Girasoli

Mons. Nicola Girasoli (* 21. júl 1957, Ruvo di Puglia) je prelát rímskokatolíckej cirkvi, ktorý je od júna 2022 apoštolským nunciom na Slovensku. V rokoch 2017 až 2022 bol apoštolským nunciom v Peru od roku 2006 do roku 2011 pôsobil ako nuncius v Zambii a Malawi a od roku 2011 ako nuncius v Antilách a niekoľkých ďalších karibských krajinách do roku 2017. V roku  2006 sa stal arcibiskupom.

Život 
Girasoli, narodený v Ruvo di Puglia, za kňaza bol vysvätený 15. júna 1980 pápežom Jánom Pavlom II. Získal doktorát z kanonického práva. Aby sa pripravil na diplomatickú kariéru, vstúpil v roku 1981 na Pápežskú cirkevnú akadémiu. Do diplomatických služieb Svätej stolice vstúpil 1. mája 1985. Medzi jeho úlohy patrili vyslania v Indonézii, Austrálii, Maďarsku, Belgicku, Spojených štátoch amerických a Argentíne, ako aj práca v sekcii pre všeobecné záležitosti Štátneho sekretariátu Vatikánu. 24. januára 2006 ho pápež Benedikt XVI. vymenoval za nuncia v Zambii a Malawi a za titulárneho arcibiskupa v Egnazia Appula. Biskupskú konsekráciu prijal 11. marca od kardinála Angela Sodana, spoluzasvätiteľmi boli arcibiskup Robert Sarah a biskup Luigi Martella. Dňa 29. októbra 2011 bol vymenovaný za apoštolského delegáta na Antily a nuncia v Antiguu a Barbudu, Bahamy, Dominiku, Jamajku, Grenadu, Svätý Krištof a Nevis, Svätú Luciu, Svätý Vincent a Grenadíny, Surinam a Guyanu.  21. decembra 2011 sa stal aj nunciom v Trinidade a Tobagu a na Barbadose. Pápež František ho 16. júna 2017 vymenoval za nuncia v Peru.  V máji 2018 bol spomenutý ako možný kandidát na obsadenie pozície náhradníka pre všeobecné záležitosti na Štátnom sekretariáte, pretože sa považoval za „veľmi blízky pápežovi Františkovi a súhlasil s kardinálom Pietrom Parolinom“, štátnym sekretárom.  Pápež František ho 2. júla 2022 vymenoval za nuncia na Slovensku. Okrem taliančiny hovorí anglicky, francúzsky a španielsky. Niekoľko rokov sa venoval štúdiu práv menšín a písal na túto tému.

26. augusta 2022 ho prijala prezidentka Zuzana Čaputová.

Diela 
Bastarsi  (po taliansky) 1985
Significato ecclesiale dei beni temporali della Chiesa: studio dei documenti conciliari e del libro V del Codice di Diritto Canonico  (po taliansky) 1990 
Compromise and Minority Rights. (po anglicky) 1996 
National Minorities: Who Are They? (po anglicky) 1996
Il primo cielo: perchè Dante non pubblicò il Paradiso (po taliansky) 1995

Referencie

Iné projekty

Zdroj 

Apoštolský nuncius na Slovensku
Apoštolský nuncius v Zambii
Apoštolský nuncius v Malawi
Apoštolský nuncius v Peru
Apoštolský nuncius v Antigue a Barbude
Apoštolský nuncius na Bahamách
Apoštolský nuncius v Dominike
Apoštolský nuncius na Jamajke
Apoštolský nuncius v Grenade
Apoštolský nuncius na Svätom Krištofe a Nevise
Apoštolský nuncius na Svätej Lucii
Apoštolský nuncius v Svätom Vincente a Grenadínach‎
Apoštolský nuncius v Suriname
Apoštolský nuncius v Guyane
Apoštolský nuncius v Trinidade a Tobagu
Apoštolský nuncius v Barbadose
Talianski rímskokatolícki arcibiskupi
Mestská hromadná doprava v Lučenci

Mestská hromadná doprava v Lučenci označuje sieť liniek mestskej hromadnej dopravy v Lučenci, ktorú prevádzkuje akciová spoločnosť SAD Lučenec a tvorí ju päť autobusových liniek. Linky premávajú v čase cca 04:00 - 22:30. Autobusové linky jazdia v pracovných dňoch každých najviac 30 minút, večer a cez voľné dni každých najviac 30 - 60 minút.

Linky

Vozidlový park 

MHD v Lučenci tvorí 7 vozidiel, čiže dva Iveco Daily, dva Irisbus Crossway LE Line 12M, jeden Iveco Crossway LE Line 10,8M a dve autobusy Iveco Crealis 12M.

Referencie 

Lučenec
Doprava v Lučenci
Vasil Grivna

Ing. Vasil Grivna (* 10. september 1958) je slovenský diplomat. Od júla 2022 je veľvyslanec Slovenska v Bulharsku. Pôsobil tiež ako veľvyslanec v Poľsku a na Ukrajine.

Životopis 
V rokoch 1977 až 1982 študoval na Oddelení medzinárodných ekonomických vzťahov Fakulty medzinárodných vzťahov a medzinárodného práva Kyjevskej štátnej univerzity.

Od augusta 1982 do apríla 1984 pracoval v Exico, a.s., obchodná skupina kožušiny v Prahe, v období 1. októbra 1982 až 30. septembra 1983 však vykonával prezenčnú vojenskú službu.

Od 15. apríla 1984 pracoval pre Federálne ministerstvo zahraničných vecí, do 30. septembra 1990 bol pracovník 1.teritoriálneho odboru. Od 1. októbra 1990 bol 3. tajomník veľvyslanectva ČSFR v Rusku, od 1. januára 1993 prešiel na rovnakú funkciu na slovenskom veľvyslanectve v Rusku. Následne bol v období 1. júl 1994 až 14. február 1995 pracovníkom 4. odboru na Ministerstve zahraničných vecí SR. Od 15. februára 1995 do 31. decembra 1998 bol riaditeľom Politického odboru E MZV, v období 1. januára 1999 až 14. marca 1999 bol riaditeľ 3. teritoriálneho odboru MZV.

Veľvyslanec na Ukrajine 
Od 15. marca 1999 do 31. januára 2005 bol Vasil Grivna veľvyslancom Slovenska na Ukrajine. Jeho predchodcom bol v rokoch 1995 až 1996 Jozef Migaš a nástupcom v rokoch 2005 až 2009 Urban Rusnák.

Po návrate pracoval vo februári 2005 ako pracovník Analytického odboru MZV SR. Následne bol generálnym riaditeľom na MZV SR, 1. marca 200531. augusta 2008 Sekcie vonkajšej komunikácie a 1. septembra 2008 31. novembra 2010 Sekcie verejnej diplomacie a služieb občanom. Následne bol pracovníkom 2. teritorálneho odboru.

Veľvyslanec v Poľsku 
V období 22. februára 2011 až 31. júla 2015 bol veľvyslancom Slovenska v Poľsku. Jeho predchodcom bol v rokoch 2005 až 2010 František Ružička a nástupcom v rokoch 2015 až 2020 Dušan Krištofík.

Po návrate z Poľska bol od 1. augusta 2015 pracovníkom Politickej sekcie MZVEZ, následne bol od 24. septembra riaditeľom Odboru generálnej inšpekcie na MZVEZ.

Veľvyslanec v Bulharsku 
11. júla 2022 bol prezidentkou Zuzanou Čaputovou vymenovaný za veľvyslanca Slovenska v Bulharsku, funkciu dezignovaného veľvyslanca vykonáva od 15. júla 2022. Jeho predchodcom bol v rokoch 2017 až 2022 Manuel Korček.

Referencie

Externé odkazy 
 Profil na stránke veľvyslanectva

Absolventi Kyjevskej štátnej univerzity
Slovenskí diplomati
Veľvyslanci Slovenska na Ukrajine
Veľvyslanci Slovenska v Poľsku
Veľvyslanci Slovenska v Bulharsku
Hem A

Hem A je druh hemu, čo je koordinačný komplex pozostávajúci z makrocyklického ligandu, patriaceho medzi porfyrín, ktorý cheluje atóm železa. Hem A je biomolekula, ktorá je prirodzene produkovaná mnohými organizmami. V roztoku má dichroicku zeleno-červenú farbu. Štruktúrne je podobný hemu B, ktorý je súčasťou hemoglobínu, červeného farbiva v krvi.

Vzťah k ostatným hemom 
Hem A sa líši od hemu B v tom, že metylová skupina na uhlíku 8 v kruhu je oxidovaná na formylovú skupinu a na vinylovú skupinu na uhlíku 2 je naviazaná hydroxyfarnezylová skupina, ktorá patrí medzi izoprenoidy. Hem A sa podobá na hem O, keďže obe majú farnezylovú skupinu na uhlíku 2, ale hem O nemá formylovú skupinu na uhlíku 8, namiesto ktorej má metylovú skupinu. Správna štruktúra hemu A, určená pomocou meraní NMR a IR spektroskopií, zistená pre redukované podobnu komplexu (s FeII), bola prvýkrát publikovaná v roku 1975. Štrutkúra bola potom potvrdená syntézou dimetylesteru hemu A bez atómu železa.

História 
Hem A ako prvý izoloval nemecký biochemik Otto Warburg v roku 1951. Warburg takisto ukázal, že je to aktívna zložka integrálneho membránového metaloproteínu cytochróm c oxidázy.

Stereochémia 
Poslednou otázkou v štruktúre hemu A bolo presné geometrické usporiadanie na prvom uhlíku na pozícii 3 v kruhu I, teda uhlíku viazanom na hydroxylovú skupinu. V roku 2005 bolo ukázané, že konfigurácia tohto chirálneho uhlíku je S.

Podobne ako hem B, aj hem A je často naviazaný na apoproteín pomocou koordinačnej väzby medzi atómom železa a bočnými reťazcami zachovaných aminokyselín. V enzýme respiračného reťazca, cytochróm c oxidáze (CCO), je piatym ligandom hemu A, ktorý tvorí reakčné miesto pre kyslík, histidylová skupina. Tento ligand (histidín) sa takisto bežne nachádza aj v iných hemoproteínoch, ako sú hemoglobín a myoglobín.

Ako kofaktor 
Príkladom metaloproteínu, ktorý viaže hem A, je cytochróm c oxidáza (CCO). Táto zložitá bielkovina obsahuje hem A na dvoch rôznych miestach, každý s inou finkciou. Jednotlivé miesta sú označované ako cytochróm a a cytochróm a3. Atóm železa v heme A v cytochróme a je hexakoordinovaný, teda viazaný na 6 ďalších atómov. V molekule cytochrómu a3 ja niekedy viazaný na 5 iných atómov (pentakoordinácia), čo necháva voľné šieste väzbové miesto, kam sa môže viazať molekula kyslíku (O2). Okrem toho tento enzým viaže tri ióny mede, horčík, zinok a niekoľko iónov sodíka a draslíka. Predpokladá sa, že tieto dve hemové skupiny si vymieňajú elektróny medzi sebou, iónmi mede a proteínom cytochrómom c poblíž.

Predpokladá sa, že formylová skupina a izoprenoidový bočný reťazec majú v CCO dôležitú úlohu v zachovávaní energie pri redukcii kyslíka. CCO je podľa všetkého zodpovedaná za zachovávanie energie redukcie dikyslíku tým, že pumpuje protóny do intermembránového priestoru mitochondrie. Tento predpoklad bol publikovaný skupinou S. Yoshikawovej.

Referencie

Pozri aj 
 Hem (chémia)
 Hemoproteín

Zdroj 

Tetrapyroly
Kofaktory
Micheláda v Nimes

Micheláde ( francúzska výslovnosť: [ miʃəlad ] ) je názov, ktorý dali masakru katolíkov a to vrátane 18 katolíckych kňazov a mníchov ktorých protestantskí predstavitelia prevratu v Nîmes na Michaelmas (29. septembra) 1567, po vypuknutí druhej náboženskej vojny vo Francúzku. Po neúspechu tzv. Prekvapenia v Meaux masaker predstavoval jeden z najväčších nevojenských masakrov protestantov počas občianskych vojen.  

V noci 30. septembra skupiny vojakov odobrali niektorých väzňov z ich rôznych zadržiavacích miest v súlade so zoznamami, ktoré zostavilo vedenie výboru. Rôzni väzni boli odvedení na nádvorie biskupského paláca, v ktorom bola studňa a tam boli zabití mečmi, dýkami a pištoľami, pričom časť ich zakrvavených tiel vyhodili do studne. Svedkovia tvrdili, že d'Estenet a L'Hermite boli medzi tými, ktorí vykonávali prácu zabíjania, a že muži z nižšej triedy ako aristokratické súdne vedenie, ktoré vypracovalo príkazy na zabíjanie. Väčšina z 37 známych obetí by boli kňazi pri 18 popravách, pričom len 2 z 8 zatknutých konzulov boli popravení a 1 zo 7 zatknutých sudcov Présidial, keď sa predtým pokúsil utiecť. Popravených by bolo 6 remeselníkov a 6 nižších právnikov. Celkovo sa odhaduje cez 100 obetí masakru v Nimes.

Číslami možno povedať, že k násiliu došlo z veľkej časti medzi elitou, vďaka čomu bolo pravdepodobné, že všetky obete mali mená, ktoré by si svedkovia neskôr vybavili a boli dostatočne pozoruhodné na to, aby im venovali pozornosť. Podľa historika Allana A. Tulchina v samotnom meste Paríž zomrelo pri masakre svätého Bartolomeja 2 000 až 4 000 ľudí s populáciou 250 000 – 300 000 (údaje o masakre pochádzajú z Arlette Jouanna, La France du XVIe siècle [Paríž, 1996], 472; pre obyvateľstvo Paríža porov. tamže, 33, a Filip Benedikt, ed., Cities and Social Change in Early Modern France [Londýn, 1989], 9), kým Nimes malo 10 000 – 12 000 obyvateľov; ak sa použijú stredné body rozsahov, 1,1 % populácie zomrelo v Svätého Bartolomeja v porovnaní s 0,9 % v Michelade.
Fontána Demetra

Fontána „Demetra“ (, doslova Fontána „Démétér“) je fontána z konca 19. storočia, nachádzajúca sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

Lokalita 
Fontána sa nachádza v centrálnej časti Plovdivu v parku Car Simeonova gradina v blízkosti hlavného vchodu.

Dejiny a súčasnosť 
Fontánu zhotovil taliansky sochár Arnaldo Zocchi v roku 1892. Zhotovená bola na základe objednávky rakúskeho cisára Františka Jozefa I. a mala slúžiť ako svadobný dar pre knieža Ferdinanda I. Knieža fontánu pri príležitosti konania Prvej bulharskej poľnohospodársko-priemyselnej výstavy () podaroval Plovdivu, aby skrášlila časť novovybudovaného parku Car Simeonova gradina pri hlavnom vchode na výstavu. Fontána sa tak už od jeho otvorenia stala súčasťou parku Car Simeonova gradina. Odhalená bola spoločne s otvorením výstavy 1. augusta 1892.

V druhej polovici 20. a na začiatku 21. storočia bola fontána približne 50 rokov nefunkčná. V roku 2015 však prešla reštauráciou, v rámci ktorej bola jej funkčnosť obnovená.

Charakteristika 
Fontána je dielom významného talianskeho sochára Arnalda Zocchiho.

Fontána pozostáva z ozdobnej nádrže nad ktorou je socha bohyne Démétér, ktorá drží amforu naplnenú strapcami hrozna. Architektonickým prevedením fontána napodobňuje barokový sloh.

Zaujímavosti 
 S projektom fontány sochár Arnaldo Zocchi získal prvé miesto na súťaži v Belgicku.
 Plovdivská fontána „Demetra“ má vo svete dve kópie, jedna sa nachádza vo Švajčiarsku a druhá v Spojených štátoch.
 Sochy Arnalda Zocchiho možno v Bulharsku okrem Plovdivu nájsť taktiež v Sofii, v Sevlieve, v Ruse, v Loveči, v Oriachove a v Drjanovskom monastieri.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Stavby v Plovdive
Fontány v Bulharsku
Architektúra z 1892
Kăštata s medaľona

„Kăštata s medaľona“ (, doslova „Dom s medailónom“) je  dom zo začiatku 20. storočia, nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.

Lokalita 
Dom doktora Stojana Čomakova dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na ulici „Šesti septemvri“ (, doslova bulvár Šiesteho septembra).
.

Charakteristika a dejiny 
Budova bola postavená v roku 1908 v secesnom architektonickom slohu s barokovými elementami.

Autorom projektu bol významný architekt Penčo Kojčev. Budova býva považovaná za jednu z najkrajších secesných stavieb v Plovdive. Fasáda budovy je zdobená rastlinnými a geometrickými motívmi ako aj veľkým množstvom ornamentálnej výzdoby napríklad vo forme pilastrov, vlysov, alebo erbov nad oknami. Najvýznamnejším ozdobným prvkom je však plastika ženskej tváre v medailóne pod kupolou na hlavnom priečelí v rohu budovy, podľa ktorej budova získala svoj zaužívaný názov. Vo vnútornom dvore budovy sa v minulosti nachádzala fontána, bola však demontovaná v období socializmu a jej ďalší osud nie je známy.

Budova bola majetkom plovdivského lekárnika Charitona Kueva, ktorý dal len o niečo neskôr v rokoch 19091910 postaviť neďaleko „Domu s medailónom“ taktiež secesnú budovu lekárne „Marica“, ktorá bola neskôr zbúraná.

Vďaka svojej masívnej tehlovej konštrukcii budova prestála zemetrasenie v roku 1928. V 30. rokoch 20. storočia ju kúpil bohatý kupec Aris Gurbeťan, no v roku 1944 bola znárodnená. V 70. rokoch 20. storočia bola budova využívaná ako sídlo plovdivského advokátskeho kolégia. V 80. rokoch 20. storočia prešla rekonštrukciou pri ktorej bol vybudovaný z jednej strany prízemnej časti budovy priechod v podobe kolonády.

Po roku 1989 bola budova v reštitúcii vrátená do súkromného vlastníctva. V roku 2015 prebehla na budove reštaurácia.

Zaujímavosti 
 Majiteľ budovy, lekárnik Chariton Kuev, bol v roku 1919 krátky čas starostom Plovdivu.
 Architekt Penčo Kojčev, ktorý budovu naprojektoval je tiež autorom budovy Súdneho paláca v Sofii.
 Dom s medailónom bol súčasťou bloku pozostávajúceho z viacerých budov, ktoré boli postavené v rokoch 19051925. Väčšina z nich bola zbúraná v 70. rokoch 20. storočia, pričom jednou z nich bola aj emblematická secesná lekáreň „Marica“.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

Stavby v Plovdive
Kultúrne pamiatky v Bulharsku
Secesné stavby v Bulharsku‎
Architektúra z 1908
Tibor Glenda

Ing. Tibor Glenda (* 22. júl 1955) je bývalý slovenský politik a podnikateľ.

Život

Podnikateľská činnosť 
Glenda začal v roku 1991 podnikať v oblasti predaja a servisu kopírovacej techniky. 17. septembra 1991 spolu s Jaroslavom Juríkom v Nitre založil REVIS, verejnú obchodnú spoločnosť, ktorú 7. mája 1992 pretransformovali na REVIS spol. s r.o., Glenda a Jurík pôsobili ako konatelia novej spoločnosti, pričom 9. novembra 1995 rozhodli o jej likvidácii (11. septembra 1998 bola vymazaná z obchodného registra). Od 1. januára 1996 do 2. októbra 2007 bol držiteľom živnostenského oprávnenia na podnikanie v oblasti maloobchodu kopírovacej a kancelárskej techniky, montáže a opravy kancelárskej a reprodukčnej techniky, kopírovacích a fotografických služieb s viacerými prevádzkarňami v meste Nitra. V júli 2006 spolu so svojou manželkou Danielou, rod. Plevovou ako konateľkou založil spoločnosť REVIS-SERVIS spol. s r.o., ktorá sa venuje predaju, prenájmu a servisu tlačiarní, multifunkčných zariadení a kopírovacích strojov, predajom tonerov a spotrebného materiálu do tlačiarní, multifunkčných zariadení a kopírovacích strojov a predajom kancelárskych potrieb.

Okrem svojho podnikania v maloobchode kancelárskej techniky Glenda od 12. marca 2003 do 31. júla 2006 pôsobil ako konateľ nitrianského mestského podniku Službyt Nitra, s.r.o.

Politická činnosť 
Glenda pôsobil ako predseda krajskej organizácie strany SMER – sociálna demokracia (SMER-SD) a v rokoch 20062020 bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky (SR) za SMER-SD.

Referencie 

Osobnosti z Alekšiniec
Slovenskí politici
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Poslanci NR SR (2010 – 2012)
Poslanci NR SR (2012 – 2016)
Poslanci NR SR (2016 – 2020)