joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ťažisko (fyzika)

Ťažisko alebo hmotný stred je pôsobisko tiažovej sily pôsobiacej na teleso. Distribúcie hmotnosti v priestore je pre túto distribúciu unikátny bod, v ktorom je vážený priemer relatívnych pozícií distribuovanej hmotnosti rovný nule, alebo bod, do ktorého ak umiestnime pôsobisko sily, sa bude pohybovať len translačným pohybom po vektorovej priamke tejto sily. V zjednodušenej predstave je to bod, ktorý sa pohybuje, ako keby v ňom bola sústredená celá hmotnosť sústavy a pôsobili v ňom všetky sily pôsobiace na sústavu. V homogénnom gravitačnom alebo zotrvačnom poli môžeme všetky gravitačné a zotrvačné sily pôsobiace na tuhé teleso nahradiť jedinou silou pôsobiacou v ťažisku.

Definícia 
Ťažisko  sústavy hmotných bodov je rovnaké ako vážený priemer ich polôh , kde váhou jednotlivých zložiek sú ich hmotnosti.

 

Kde  je celková hmotnosť sústavy.

Vlastnosti 

Poloha ťažiska závisí od rozloženia látky v telese. Ak teleso podoprieme na hrote ihly, musí byť ťažisko nad hrotom (alebo pod hrotom), inak teleso spadne. 
Najjednoduchší spôsob zistenia ťažiska je narysovanie uhlopriečok pri homogénnych pravidelných rovinných útvaroch. Univerzálny spôsob je útvar zavesiť na bezmomentový záves, napríklad na niť. Potom sa útvar sa natočí tak, že ťažisko sa bude nachádzať na polpriamke pod závesom, smerom dole (v smere gravitačného zrýchlenia). Ak zavesíme teleso na dve rôzne miesta mimo ťažiska, tieto polpriamky sa pretnú v ťažisku.

Pre plošné homogénne útvary (napr. polkruh) tvoriace rotáciou okolo priamky známe rotačné telesá (napr. guľu), vieme vypočítať polohu ťažiska využitím Guldinových viet.

Ťažisko zjednotenia niekoľkých sústav 
Ak máme n sústav hmotných bodov s celkovými hmotnosťami  a s ťažiskami , výsledné ťažisko zjednotenia týchto sústav má rovnakú polohu, ako poloha ťažiska sústavy n hmotných bodov nachádzajúcich sa v ťažiskách jednotlivých sústav majúcich hmotnosti zodpovedajúce celkovým hmotnostiam sústav. Táto dôležitá vlastnosť ťažiska plynie z vlastností váženého aritmetického priemeru a pomáha nám určiť polohy ťažísk zložitejších telies.

Pohyb ťažiska 
Poloha ťažiska spĺňa rovnicu:

 

Derivovaním oboch strán rovnice podľa času dostávame:

 

 

S využitím odvodených rovníc je možné odvodiť, že ťažisko sústavy sa pohybuje, ako keby v ňom bola sústredená celá hmotnosť sústavy a pôsobili v ňom všetky sily pôsobiace na sústavu. Odvodenie nájdete v článku o sile.

Kde  sú rýchlosti a zrýchlenia jednotlivých bodov a  je rýchlosť a zrýchlenie ťažiska.

Pôsobisko gravitačnej a zotrvačnej sily v homogénnom poli 
Na všetky body telesa pôsobia gravitačná aj zotrvačná sila v rovnakom smere a ich veľkosť je úmerná hmotnosti daného bodu. Ide teda o skladanie rovnobežných síl a pôsobisko výslednice dostaneme v bode: 

 

Kde . Keďže sú však sily pôsobiace na jednotlivé elementy tuhého telesa úmerné ich hmotnostiam, prejde rovnica do tvaru:

 

Čo je rovnica ťažiska. V homogénnom poli môžeme gravitačné a zotrvačné sily pôsobiace na jednotlivé elementy tuhého telesa nahradiť jednou silou, ktorej veľkosť bude úmerná celkovej hmotnosti telesa a pôsobisko bude mať v ťažisku.

Referencie 

Dynamika
Nevis Peak

Nevis Peak je neaktívny stratovulkán a zároveň aj najvyšší bod (985 m) ostrova Nevis, ležiaceho v Karibiku, ktorý je súčasťou štátu Svätý Krištof a Nevis. Sopka pokrýva prakticky celý ostrov, na vrchole sa nachádzajú dva krátery. Počas poslednej ľadovej doby bol ostrov spojený (hladina mora bola omnoho nižšie) pevninským mostom s ostrovmi Svätý Krištof, Saba a Sint Eustatius.

Svahy vulkánu sú pokryté uloženinami pyroklastických prúdov a sú tam umiestnené aj štyri lávové dómy - Madden's Mount a Buttles Mountain na severovýchodnom, Mount Lily na severozápadnom a Saddle na južnom svahu. Vek poslednej erupcie nie je známy, no na ostrove sa nachádzajú aktívne fumaroly (viaceré vznikli v roku 1953).

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Nevis Peak na Global Volcanism Program 

Sopky Svätého Krištofa a Nevisu
Sopky Karibiku
Stratovulkány
Pan Ki-mun

Pan Ki-mun (; * 13. jún 1944, Umsong,  provincia Čhungčhongbuk-do, Kórea) je juhokórejský diplomat a politik, ktorý od 1. januára 2007 nahradil Kofi Annana v úrade Generálneho tajomníka OSN.

Pan je bývalým ministrom zahraničných vecí Kórejskej republiky (od januára 2004 do novembra 2006). 13. októbra 2006 bol Valným zhromaždením OSN zvolený za 8. generálneho tajomníka OSN. Prísahu zložil 14. decembra 2006.

Rodina 
Pan Ki-mun je ženatý s Ju Sun-tchäk, s ktorou majú syna a dve dcéry.

Vzdelanie 
Pan Ki-mun študoval na Soulskej univerzite (서울대학교 /  Soul tähakkjo), na ktorej v roku 1970 získal titul bakalár medzinárodných vzťahov. Neskôr študoval na Harvardovej univerzite, na ktorej v roku 1985 získal titul magister v odbore verejná správa.

Počas štúdia na strednej škole v 60. rokoch vyhral súťaž v anglickom jazyku, ktorú organizoval americký Červený kríž. Nato sa stretol s prezidentom USA Johnom F. Kennedym. Hovorí plynulo po anglicky a trocha ovláda aj francúzštinu (v niektorých prameňoch sa uvádza aj nemčina a japončina).

Kariéra 

V máji 1970 bol prijatý na ministerstvo zahraničných vecí Kórejskej republiky a postupoval v spoločenskom rebríčku počas tzv. obdobia Jušin.

Jeho prvá zahraničná misia bola na kórejskom veľvyslanectve v Naí Dillí. Potom pracoval na ministerstve zahraničných vecí na oddelení pre záležitosti Spojených národov. V čase atentátu na vtedajšieho prezidenta Pak Čong-hi a sa stal prvým tajomníkom stálej pozorovateľskej misie Kórejskej republiky pri OSN v New Yorku (Kórejská republika sa spolu s KĽDR stala plnoprávnym členom OSN iba 17. septembra 1991). Dvakrát bol premiestnený na veľvyslanectvo Kórejskej republiky vo Washingtone. V 1995 roku bol menovaný na pozíciu námestníka ministra zahraničia pre plánovanie a medzinárodné organizácie. Potom v roku 1996 bol menovaný za poradcu prezidenta pre národnú bezpečnosť a dosiahol až pozíciu zástupcu ministra v roku 2000. Jeho posledné pôsobisko predtým, ako sa stal generálnym tajomníkom OSN, bolo na pozícii poradcu súčasného juhokórejského prezidenta  No Mu-hjona pre zahraničnú politiku. 

V čase keď pôsobil ako veľvyslanec v Rakúsku bol zvolený za predsedu prípravnej komisie na úplný zákaz jadrových skúšok v Severnej Kórei (rok 1999). Počas juhokórejského predsedníctva na 56. zasadaní Valného zhromaždenia OSN v roku 2001 pracoval ako šéf kancelárie predsedu Valného zhromaždenia.

Pan Ki-mun sa aktívne zapájal do problémov týkajúcich sa vnútro-kórejských vzťahov. V roku 1992 pracoval ako zástupca predsedu spoločnej komisie severu a juhu pre jadrovú kontrolu, po tom čo obe Kórey prijali spoločné vyhlásenie o denuklearizácii Kórejského polostrova. V septembri 2005 hral hlavnú úlohu v diplomatickom úsilí prijať spoločné vyhlásenie na vyriešenie severokórejského jadrového programu na 4. zasadaní 6-stranných rozhovorov v Pekingu.

Iné projekty 
 

Absolventi Harvard University
Politici Kórejskej republiky
Ministri zahraničných vecí Kórejskej republiky
Generálni tajomníci OSN
Diplomati Kórejskej republiky
Parenica

Parenica je tradičný slovenský polomäkký, nezrejúci, stredne tučný, parený ovčí syr s veľmi jemnou chuťou. Charakteristická je i svojím tvarom stočenej stuhy, typické slimákovito vinuté rolky obvykle vážia okolo 100 gramov. Má podobne ako oštiepok smotanovo až syrovo žltú farbu, povrch je po údení zlatožltý až žltohnedý. Slovenská parenica je chránené obchodné meno pod chráneným zemepisným označením EÚ.

Druhy pareníc 
 údené
 neúdené
 ochutené

Výroba pareníc 
Parenica je jemný ovčí syr, vyrobený z kysnutého ovčieho hrudkového syra.
Postup pri výrobe pareníc:

 ovčí syr sa nechá vykysnúť, pri teplote 20 – 25 °C vykysne za 24 – 40 hodín a tým sa stane za tepla tvárlivým,
 syrenina sa krája na tenké pásiky, ktoré sa miesia v miske s teplou vodou (63 – 65 °C),
 vymiesené kúsky sa stlačia do kusu, ktorý sa v dlani stlačí, postupne sa vyťahuje a po vytiahnutí sa skladá (vyťahovanie a skladanie sa 2 – 3-krát opakuje),
 poskladaný pás sa vytiahne do žliabku formovacej dosky a vyformuje sa,
 po vyformovaní sa pás vloží na 3 – 5 minút do slaného roztoku,
 vysolený pás sa preloží na polovicu a z oboch koncov sa zvinie do tvaru plného S,
 po previazaní syrovým povrázkom sa suší, utiera a mierne priúdi v studenom dyme.

Zloženie pareníc 
Parenica obsahuje asi 53 % sušiny, 20 – 25 % tuku v sušine, 22 – 25 % bielkovín a asi 4,5 % popolovín.

Chyby pri výrobe pareníc 
Najväčšou chybou tohto druhu syra je jeho krátka trvanlivosť (parenice kysnú a plesnivejú). Táto chyba je zväčša spôsobená nesprávnym údením, obzvlášť dlhším údením v teplom dyme. Správny spôsob výroby pareníc spočíva v rýchlejšom vysušení na povrchu a následnom silnejšom priúdení syra v prúdiacom chladnom dyme.

Referencie

Zdroje 
 Agroporadenstvo

Syry z ovčieho mlieka
Slovenské syry
Goldfinger (film)

Film Goldfinger je tretím zo série filmov James Bond. Je natočený podľa rovnomennej predlohy Iana Fleminga.

Zaujímavosti 
 V nemecku sa premietal ako "Muž so zlatými prstami". 
 Vo filme je aj niekoľko záberov pôvodne natočených pre film Srdečné pozdravy z Ruska. 
 Ian Fleming dal hlavnému zločincovi meno podľa maďarského architekta Ernoa Goldfingera. 
 Napriek tomu že mnoho scén sa odohráva v USA, Sean Connery ich počas natáčania nenavštívil ani raz. 
 Išlo o poslednú Bondovku na ktorej premiére sa zúčastnil Sean Connery - potom ako na nej bol napadnutý sa ich prestal zúčastňovať. 
 Titulnú pieseň naspievala Shirley Bassey. 
 Krátko pred premiérou Goldfingera jeho tvorca Ian Fleming zomrel na infarkt.

Vtipné citáty 
 James Bond: "Moja milá, sú veci, ktoré sa jednoducho nerobia. Napríklad piť Dom Perignon, ročník 53, pri teplote nad 38 stupňov Farenheita. To je rovnaký omyl ako počúvať Beatles bez klapiek na uši"
 (Goldfinger pomaly posúva laserový lúč k Bondovmu rozkroku):
 James Bond: "Očakávate, že prehovorím?"
 Goldfinger: "Nie! Očakávam, že zomriete, pán Bond"

Filmy z 1964
Filmy o Jamesovi Bondovi
William Anders

William Alison „Bill“ Anders (* 17. október 1933, Britský Hongkong) je bývalý americký astronaut, účastník prvého letu okolo Mesiaca v roku 1968 na kozmickej lodi Apollo 8.

Život

Škola a výcvik 
Anders študoval na námornej akadémii USA (U.S. Naval Academy), v roku 1962 získal titul inžiniera v odbore atómová fyzika na technologickom inštitúte amerického letectva (Air Force Institute of Technology). Medzi kozmonautov prišiel v tretej skupine iba o pár mesiacov neskôr v roku 1963 s bohatou praxou pilota. Bol zaradený do záložnej posádky Gemini 11.

Let do vesmíru 
Apollo 8 bola prvá pilotovaná loď k Mesiacu. Letel v trojici ako najmladší člen posádky spolu s Bormanom a Lovellom. Bol veliteľom lunárneho modulu, ktorý však vôbec nemali. Okolo Mesiaca obleteli 10 krát a po šiestich dňoch sa v poriadku vrátili na Zem, pristáli na hladine Tichého oceánu. 

 Apollo 8 ( 21. december 1968 – 27. december 1968 )

Po lete 
Zostal ešte krátko vo výcviku a bol zaradený do záložnej posádky Apolla 11. V septembri roku 1969 sa plukovník Anders rozhodol z letectva USA odísť. V rokoch 1969-1973 pracoval vo Washingtone v Národnej rade pre letectvo a kozmické lety (National Aeronautics and Space Council). V rokoch 1973-1976 bol riaditeľom Komisie pre atómovú energiu. V roku 1976 bol vymenovaný za veľvyslanca USA v Nórsku. Od októbra 1977 bol generálnym manažérom oddelenia atómovej energie v spoločnosti General Electric. (General Dynamics Corp., Nuclear Energy Products Div.). V roku 1989 bol zamestnaný v Textron, Inc. a v roku 2003 sa vrátil do NASA v Houstone už ako generál v zálohe. Je ženatý a má šesť detí.

Literatúra 
Sto hvězdných kapitánů, vydalo nakl. Práce r.1982, autor Milan Codr

Externé odkazy 
 Oficiálny životopis na stránkach NASA 
http://www.lib.cas.cz/space.40/ASTRON/USA/ANDE-WA.HTM 

Kozmonauti USA
Letci USA
Príslušníci United States Air Force
Program Apollo
Hongkonské osobnosti
Osobnosti NASA
Osobnosti USA nórskeho pôvodu
Mozzarella

Mozzarella je mäkký syr z talianskej Kampánie.

Mozzarella má tvar oválnej loptičky a uskladňuje sa v miskách alebo pevne uzavretých vreckách obsahujúcich srvátku. Mozzarela má snehobielu farbu a veľmi tenkú lesklú kôru. Štruktúra mladého syra je pomerne pružná a poddajná a dá sa celkom ľahko krájať. Ako syr zreje, stáva sa mäkkším a zintenzívňuje sa jeho chuť.

Mozzarella je syr vyrobený z takzvanej točenej sýreniny. Aby sa mlieko zrazilo, pridáva sa doň iniciačná kultúra a syridlo. Sýrenina sa pokrája na veľmi malé kúsky a nechá sa usadiť. Potom sa vytiahne zo srvátky a miesi sa v horúcej vode, až kým sa z nej nevytvorí hladká a lesklá masa. Z nej sa odkrajujú malé kúsky, formujú sa do loptičiek, namáčajú do slaného roztoku a balia.

Použitie 
Mozzarella sa najčastejšie pridáva na pizzu, cestoviny, mäso, do šalátov. Najznámejším predjedlom je šalát Caprese. Tento typicky letný šalát je jedným z najľahších šalátov, aké môže talianska kuchyňa ponúknuť.

Iné projekty

Referencie 

Syry z kravského mlieka
Talianske syry
ReLoad

ReLoad je siedmy album americkej thrash metalovej skupiny Metallica, vydaný v roku 1997. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 4,5 milióna kusov a celosvetový predaj prekročil 9 miliónovú métu.

Zoznam skladieb 
 „Fuel“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 4:29
 „The Memory Remains“ (Hetfield, Ulrich) – 4:39
 „Devil's Dance“ (Hetfield, Ulrich) – 5:19
 „The Unforgiven II“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 6:36
 „Better Than You“ (Hetfield, Ulrich) – 5:21
 „Slither“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 5:13
 „Carpe Diem Baby“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 6:12
 „Bad Seed“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 4:05
 „Where the Wild Things Are“ (Hetfield, Newsted, Ulrich) – 6:54
 „Prince Charming“ (Hetfield, Ulrich) – 6:05
 „Low Man's Lyric“ (Hetfield, Ulrich) – 7:37
 „Attitude“ (Hetfield, Ulrich) – 5:16
 „Fixxxer“ (Hammett, Hetfield, Ulrich) – 8:15

Zostava 
 James Hetfield - spev, rytmická gitara 
 Kirk Hammett - rytmická a sólová gitara
 Lars Ulrich - bicie 
 Jason Newsted - basová gitara

Hostia 
 Bernardo Bigalli - husle
 Marianne Faithfull - spev na „The Memory Remains“
 Jim McGillveray - perkusie
 David Miles - gajdy

Rebríčkové umiestnenia 

Album

Single

Ocenenia 
Ocenenie Grammy

Albumy Metallicy
Hudobné albumy z 1997
Soufrière (Svätý Vincent a Grenadíny)

Soufrière je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v severnej časti ostrova ostrov Svätý Vincent v Karibiku. Vrchol sopky je tvorený 1,6 km širokým kráterom, ktorého severovýchodná stena je porušená následkom erupcie v roku 1812. V kráteri sa nachádza vulkanické jazierko a v jeho strede menší vulkanický dóm, pochádzajúci z erupcie v roku 1979.

Je to najmladšie vulkanické centrum ostrova (staršie sopečné útvary sú Morne Garu, Grand Bonhomme a celá juhovýchodná časť ostrova). Historicky doložené erupcie Soufrière sú z rokov 1718, 1784, 1812, 1814, 1902, 1971 a 1979. Výbuchy v rokoch 1812, 1902 a 1979 boli veľmi veľké (objem vyvrhnutých produktov bol rádovo desiatky miliónov m3) a vyžiadali si aj obete na životoch (erupcia v roku 1902 usmrtila asi 1 600 obetí).

Freatická explózia, ktorá začala 6. mája 1902 sa odohrala len dva dni pred katastrofou na ostrove Martinik, keď správy o výbuchu Soufrière zapríčinili, že obyvatelia mesta Saint-Pierre nedbali na varovné signály sopky Pelée, neopustili mesto a na nasledujúci deň ich usmrtili početné pyroklastické prúdy, rútiace sa dole svahmi vulkánu.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkán Soufrière na Global Volcanism Program 

Sopky Svätého Vincenta a Grenadín
Sopky Karibiku
Stratovulkány
Aktívne sopky
Tisícovky
Skupina východoslovenských mohýl

Skupina východoslovenských mohýl  (alebo všeobecne mohyly východoslovenského typu) bola kultúrna skupina v mladom eneolite a na začiatku starej doby bronzovej (teda podľa konvenčného datovania okolo 2 000 pred Kr., podľa novšieho datovania okolo 2 300 pred Kr.) vo vrchovinách východného Slovenska. Patrí do epišnúrového komplexu. Pomenoval ju slovenský archeológ Vojtech Budinský-Krička.

Bol to roľnícko-pastiersky ľud, príslušníci východnej vetvy kultúry so šnúrovou keramikou. Prišli zo severu (od Dnestra a Sanu) a usadili sa na málo úrodných pôdach. Ich sídla sa nenašli, archeológovia však objavili početné mohylové hroby v Ondavskej (Giraltovce, Kožany, Kurima, Brestov, Hankovce) a v Šarišskej vrchovine (Veľký Šariš-Kanaš). Obyvatelia tejto kultúry však osídlili aj južné oblasti Poľska, západné oblasti Ukrajiny (v okolí mesta Sambor) a taktiež oblasti v Sedmohradsku. Niektorí bádatelia ich považujú za prvých Indoeurópanov.

Ich jediným archeologickým prejavom sú mohylové pohrebiská. Na jednom pohrebisku je spravidla 10 – 15 mohýl, na celom východnom Slovensku sa odhaduje asi 2 000 mohýl z tohto obdobia, ktoré vytvárajú pohrebiská dlhé aj niekoľko kilometrov. Najväčšia koncentrácia je v okrese Svidník. Mohyly mali priemer 5 – 22 metrov a boli vysoké 50 – 80 centimetrov. Zhotovovali sa z hliny, výnimku tvorí kamenná mohyla v Šapinci. Pochovávanie bolo birituálne, t. j. kostrové aj žiarové (tento zvyk prebrali pravdepodobne od obyvateľov skupiny Nyírség-Zatín). V kostrových hroboch ležia mŕtvi na boku v skrčenej polohe, zriedkavejšie v polohe naznak. V niektorých hroboch sa však nenašli žiadne stopy po pochovávaní, môže teda ísť o symbolické hroby. Vybavenie hrobov a milodary sú veľmi skromné (ide väčšinou o keramiku a kamenné nástroje), čo poukazuje na relatívne sociálne nediferencovanú spoločnosť.

Medzi archeologické nálezy patria hlavne keramické črepy, celé nádoby sú vzácne. Keramika je zdobená predovšetkým odtlačkami šnúry, menej časté sú jamky, vpichy alebo výčnelky. Keramika je iba nahrubo opracovaná, no menšie nádoby majú dôslednejšiu povrchovú úpravu. Okrem keramiky sa našli aj zlomky kamenných nástrojov (mlat, sekerka, nôž) vyrobené z jaspisu, pazúrika, bridlice, kremenca a menej často z obsidiánu.

Literatúra
 Dvořák, Pavel: Stopy dávnej minulosti 1. Slovensko v praveku. Budmerice 2002, s. 179 – 186.
 Točík, Anton (Ed.): Slovensko v mladšej dobe kamennej. Bratislava 1970, s. 229 – 231.
 Budinský-Krička, Vojtech: Východoslovenské mohyly. Slovenská archeológia 17. 1967, s. 277 – 388.

Externé odkazy
 http://www.vecernik.po.sk/clanky.php?id=8681 Východoslovenské mohyly z konca kamennej doby
 http://www.hankovce.sk/historia.php (mohyly pri Hankovciach, foto)

Archeologické kultúry na Slovensku
Archeologické kultúry na Ukrajine
Archeologické kultúry z bronzovej doby
Eneolit
Nitrianska kultúra

Nitrianska kultúra alebo nitrianska skupina bola kultúra/skupina v starej bronzovej dobe (konkrétne cca 1900 – cca 1600 pred Kr. podľa konvenčného datovania, ale 2200 – 1900 pred Kr. podľa novšieho datovania) pôvodne v Ponitrí, neskôr tiež v okolí Trnavy, na Záhorí a na východnej Morave.

Vyvinula sa z kultúry Chlopice-Veselé, asi pod vplyvom skupiny Kosihy-Čaka, kultúry zvoncovitých pohárov a pod vplyvmi z Podkarpatskej Rusi.

Rozlišujú sa 2 fázy/stupne:
stará – prevládajú medené šperky v tvare vŕbového listu (vzťah s mierzanowickou kultúrou v Poľsku)
mladá – prevládajú drôtené šperky, terčovité zdobené ihlice, cyperské a početné kostené ihlice

Typické sú pre ňu rozsiahle pohrebiská, a to kostrové. Dodnes poznáme asi 20 pohrebísk (Abrahám, Branč, Tvrdošovce, Výčapy-Opatovce, Holešov). Ženské hroby sú bohatšie vybavené ako mužské.

Archeologické kultúry na Slovensku
Archeologické kultúry v Česku
Archeologické kultúry z bronzovej doby
Koštianska kultúra

Koštianska kultúra alebo koštianska skupina bola kultúra/skupina v starej bronzovej dobe (konkrétne cca 1850 – cca 1 500 pred Kr. podľa konvenčného datovania, ale podľa novšieho datovania zrejme o stáročia skôr) na východnom Slovensku (Východoslovenská nížina, Košická kotlina a Spiš). Patrí do epišnúrového komplexu. Pomenovaná je podľa Koštian, dnes miestnej časti Valalík pri Košiciach.

Sú pre ňu typické rozsiahle kostrové pohrebiská (Perín, Košice, Čaňa, Valaliky-Všechsvätých, Dúbravka, Lastovce, Žehra – Dreveník, Spišské Tomášovce). Pochovávanie je kostrové. Nachádzame tu aj sibinské náušnice a najstaršie bronzové sekerky v strednej Európe. Keramika je spočiatku šnúrová.

Vyvinula sa zo skupiny Nyírség-Zatín.

Rozlišujú sa dve fázy:
stará (Košice) – charakterizovaná medenou industriou tvaru vŕbového listu
mladá – s prvkami otomanskej kultúry
klasická fáza (Čaňa, Košťany, Valaliky)
koštiansko-otomanská fáza (koštiansko-otomanský horizont; Čaňa a Nižná Myšľa)

Zdroje 
 koštianska kultúra. In: 
 koštianska skupina. In: Encyklopédia Slovenska.

Externé odkazy 
 http://www.donau-archaeologie.de/doku.php/kulturen/kost_any Die Košt´any-Kultur (nemecky)
 http://www.podtatranske-noviny.sk/clanok?page=93&article=27037 Prvé sídlisko koštianskej kultúry na Slovensku

Archeologické kultúry na Slovensku
Archeologické kultúry z bronzovej doby
Skupina Kosihy-Čaka

Skupina Kosihy-Čaka (v Maďarsku nazývaná skupina Makó-Čaka alebo skupina Makó)  bola skupina vučedolského okruhu v mladom eneolite na južnom západnom a strednom Slovensku a v časti Maďarska. 

Pochovávalo sa prevažne spopolnením. Bohato je zastúpená keramika, najmä vučedolského typu. Nálezy medi sú veľmi zriedkavé. 

Náleziská na Slovensku: 
 sídliská so zemľankami Čaka, Šurany-Nitriansky Hrádok (Zámeček), Nové Zámky 
 jednotlivé hroby (Čaka, Ivanka pri Dunaji, Šaľa, Dedinka).

Externé odkazy 
 http://www.muni.cz/research/publications/959132
 http://p2pottery.com/slovak/kosihy.html

Archeologické kultúry v Maďarsku
Archeologické kultúry na Slovensku
Archeologické kultúry
Eneolit
Rennes

Rennes (po bretónsky Roazhon) je mesto v severozápadnom Francúzsku, najvýznamnejšie mesto v regióne Bretónsku a sídlo prefektúry departement Ille-et-Vilaine. Rozkladá sa na pahorku, sútoku riek Ille a Vilaine. 

Žije v ňom približne 209 000 obyvateľov. Rennes je ôsme univerzitné mesto vo Francúzsku (60 000 študentov)

Dejiny 
História mesta siaha až do keltskej doby, keď existovalo pod menom Condate (sútok). Neskôr bolo hlavným mestom Bretónskeho kniežatsva.

Doprava 
Mesto je spojené s Parížom vysokorýchlostnou železničnou traťou TGV. Rennes má tiež jednu metro linku (podzemná železnica VAL). Používa ju denne okolo 140 000 cestujúcich.

Vzdelávanie 
 Paris School of Business
 Rennes School of Business

Partnerské mestá 
  Alma-Ata, Kazachstan, 1991
  Brno, Česko, 1965
  Cork, Írsko, 1982
  Erlangen, Nemecko, 1964
  Exeter,Spojené kráľovstvo, 1957
  Ťi-nan, Čína, 1985
  Leuven, Belgicko, 1980
  Plateau Dogon, Mali, 1995
  Poznaň, Poľsko, 1998
  Rochester,New York, USA, 1958.
  Sendai, Japonsko, 1967
  Sétif, Alžírsko, 1982
  Sibiu, Rumunsko, 1999

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Mestá v Bretónsku
Obce v departemente Ille-et-Vilaine
Burgas (mesto)

Burgas (, ) je mesto vo východnom Bulharsku, na brehu Čierneho mora. Nachádza sa na 42° 30' sev. šírky a 27° 28' vých. dĺžky, nadmorská výška  nad morom. S počtom obyvateľov 207 925 to je štvrté najväčšie mesto v krajine. Starostom je Dimitar Nikolov. V meste je významný prístav, medzinárodné letisko, výroba motorov, lodenice. Sú tu aj sanatóriá a je to rekreačné stredisko.

Dejiny 
Dnešný Burgas založili starí Gréci, pod názvom Pyrgos (Veža). Stalo sa tak hlavne vďaka tomu, že toto miesto je strategicky veľmi významné. Sídlila tu vojenská posádka a bol tu i významný prístav. V 14. storočí Osmanská ríša postavila vojenskú pevnosť; v 17. storočí tu už žilo 3 000 ľudí a mesto dostalo konečne svoj dnešný názov. Väčšina obyvateľov boli stále Gréci. Moderný prístav vznikol v rokoch 1894 – 1903, vďaka nemu sa rozvinul obchod a mesto sa stalo centrom celej oblasti. V roku 1903 dostavali železnicu, vznikli nové závody na spracovanie ropy a neskôr i výrobu chemických látok. V dvadsiatych rokoch minulého storočia sa grécke obyvateľstvo odsťahovalo do Grécka, počas Grécko-bulharskej výmeny obyvateľstva. Burgas potom osídlili Slovania (Bulhari) z Grécka. Následne tu bolo založených i niekoľko univerzít a zóna voľného obchodu. Po páde socializmu sa tu výraznejšie rozvíjala turistika. V Burgase je medzinárodné letisko.

Konzuláty 
Mesto má konzuláty z týchto krajín:
  Turecko, generálny konzulát
  Bielorusko, honorárny konzulát
  Rumunsko, honorárny konzulát
  Rusko, honorárny konzulát
  Ukrajina, honorárny konzulát
  India, honorárny konzulát

Partnerské mestá

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 http://www.bulgariancoast.com/bourgas

Mestá v Bulharsku
Burgas (oblasť)
Prístavné mestá v Bulharsku
Prístavné mestá Čierneho mora
Qualibou

Qualibou je názov v súčasnosti neaktívnej kaldery s rozmermi 3,5 × , ktorá sa nachádza na juhozápadnom okraji ostrova Svätá Lucia. Vek kaldery je 39 000 – 32 000 rokov a na jej okraji sa nachádzajú dva morofologicky výrazné lávové dómy pochádzajúce ešte z predkladerového štádia vulkanizmu – Grand Piton a Petit Piton, oba zaradené do zoznamu lokalít svetového dedičstva UNESCO.

Jediná aktivita v oblasti bola zaznamenaná v roku 1766, išlo o menšiu freatickú erupciu v geotermálnej zóne Sulfur Springs, ktorá vyvrhla tenkú popolovú vrstvu, pokrývajúcu širšie okolie. V roku 1990 bolo zaznamenané mierne zemetrasenie vulkanického pôvodu, s centrom asi  juhovýchodne od kaldery.

Celá vulkanická oblasť, zahŕňajúca kalderu Qualibou, geotermálne zóny, ako aj staršie sopečné útvary v okolí kaldery sa zvykne nazývať aj Soufrière Volcanic Centre.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu – kaldera Qualibou na Global Volcanism Program 

Sopky Svätej Lucie
Sopky Karibiku
Kaldery
Javier Pérez de Cuéllar

Javier Pérez de Cuéllar Guerra (* 19. január 1920, Lima, Peru † 4. marec 2020, tamže) bol peruánsky diplomat, politik a v rokoch 1982 až 1991 5. generálny tajomník OSN.

Kariéra 
V roku 1940 vstúpil do peruánskeho ministerstva zahraničia, v roku 1944 do diplomatickej služby. Následne slúžil ako tajomník peruánskych ambasád vo Francúzsku, Spojenom kráľovstve, Bolívii a Brazílii. Neskôr slúžil ako veľvyslanec Peru vo Švajčiarsku, Sovietskom zväze, Poľsku a Venezuele.

Bol člen peruánskej delegácie na prvom Valnom zhromaždení OSN v roku 1946. V roku 1966 bol menovaný zástupcom ministra zahraničia. Bol členom peruánskej delegácie pri OSN v období od 25. valného zhromaždenia do 30. valného zhromaždenia. Roku 1971 sa stal stálym predstaviteľom Peru pri OSN. V rokoch 1973 a 1974 slúžil ako prezident Bezpečnostnej rady OSN. V septembri roku 1975 bol menovaný špeciálnym predstaviteľom generálneho tajomníka na Cypre, kde bol až do roku 1977, kedy sa vrátil ku zahraničnej službe Peru. Vo februári roku 1979 bol menovaný zástupcom generálneho tajomníka pre špeciálne politické záležitosti a v roku 1981 bol menovaný osobným predstaviteľom generálneho tajomníka pre záležitosti týkajúce sa Afganistanu.

V decembri roku 1981 bol zvolený za generálneho tajomníka OSN. Termín mu bol predĺžený o druhé funkčné obdobie v roku 1986. Počas svojej funkcie generálneho tajomníka viedol rokovanie medzi Veľkou Britániou a Argentínou po Falklandskej vojne. Úspešne taktiež rokoval o mieri v Iránsko-irackej vojne v roku 1988, rokoval o nezávislosti Namíbie a o mieri v konflikte v Západnej Sahare medzi Marokom a Frontom Polisario. Jeho druhý termín skončil 31. decembra 1991, odmietol kandidovať na tretí termín.

V roku 1995 neúspešne kandidoval na prezidenta Peru. Od roku 2000 bol do roku 2001 ministrom zahraničia Peru.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Official U.N.S.G. biography

Generálni tajomníci OSN
Ministri zahraničia Peru
Peruánski diplomati
Stáli predstavitelia Peru pri OSN
Veľvyslanci Peru vo Švajčiarsku
Veľvyslanci Peru v Sovietskom zväze
Veľvyslanci Peru v Poľsku
Veľvyslanci Peru vo Venezuele
Osobnosti z Limy
Storoční ľudia
Diskografia skupiny Metallica

Diskografia americkej heavy metalovej kapely Metallica.

Diskografia

Štúdiové albumy 

(Všetky predaje albumov sú uvedené na základe predajov v USA. Spolu s celosvetovým predajom, Metallica predala viac ako 120 miliónov albumov) RIAA Total Sales 

Mimo USA a Kanady diela Metallicy vydáva Vertigo/Universal.

Demá

Tribute albumy 
 Plays Metallica by Four Cellos by Apocalyptica
 Matenlos a todos
 Metalic Assault
 Moskvallica
 Die Krupps
 The Four Horsemen
 The Ultimate
 Say Your Prayers, Little One The String Quartet Tribute to Metallica
 The Scorched Earth Orchestra plays Metallica's Master of Puppets (The Orchestral Tribute)
 Transilvania 666
 A Punk Tribute
 Metallic Attack
 Dream Theater - Master Of Puppets
 Fade to Bluegrass: The Bluegrass Tribute to Metallica
 Fade to Bluegrass: The Bluegrass Tribute to Metallica, Vol. 2
 Metal Militia
 An Industrial Tribute
 Blackest Album 1, 2, and 3
 Hip-Hop Tribute to Metallica
 Beatallica
 Master of Puppets: Remastered
 Bif Naked - Nothing Else Matters

DVD a videá

Spolupráca & individuálné skladby 
 august 1988 - Twist of Cain a Possession, James Hetfield nahral vokály pre album Danzig kapely Danzig
 október 1996 - Man Or Ash, James Hetfield s kapelou Corrosion of Conformity na album Wiseblood
 júl 1997 - For Whom the Bell Tolls (The Irony of It All) (s DJ Spookym), pre soundtrack Spawn soundtrack
 júl 1997 - Satan, Kirk Hammett (s kapelou Orbital), pre soundtrack Spawn
 jún 1999 - Hell Isn't Good, James Hetfield s kapelou DVDA pre film South Park: Bigger, Longer & Uncut
 máj 2000 - I Disappear, pre soundtrack Mission: Impossible 2
 október 2002 - Drivin' Rain, pôvodný basgitarista Jason Newsted s Gov't Mule na The Deep End, Volume 2
 január 2003 - We Did It Again s Ja Rulom & Swizz Beatz pre soundtrack Biker Boyz
 február 2003 - 53rd & 3rd, na We're a Happy Family: A Tribute To Ramones (Cretin Hop, Commando, Today Your Love, Tomorrow the World, Now I Wanna Sniff Some Glue & We're a Happy Family boli tiež nahraté, ale neboli použité na tribute album ale namiesto toho ako B-strany rôznych singlov z albumu St. Anger)
 august 2003 - Don't You Think This Outlaw Bit's Done Gone Out of Hand, James Hetfield na albume I've Always Been Crazy: A Tribute to Waylon Jennings
 november 2005 - Trinity, Kirk Hammett s Robertom Randolphom a Santanom na Santanovom albume All That I Am

Single v rebríčkoch 

Metallica
Metallica
Chasechemuej

Chasechemuej bol posledným egyptským faraónom druhej dynastie. Vládol pravdepodobne v rokoch 2734/2684–2707/2657 pred Kr.

O tomto panovníkovi sa veľa nevie. Viedol niekoľko dôležitých vojenských výprav, vrátane vojny proti Dolnému Egyptu. Postavil aj niekoľko známych stavieb, pozostatky niektorých z nich dodnes existujú. Tiež vybudoval pevnosti v Nechene (Hierakonpolis) a v Abdžu (Abydos).

Chasechemuej sa väčšinou považuje za nástupcu faraóna Peribsena, časť egyptológov sa však domnieva, že medzi nimi vládol ešte ďalší panovník. Podobne predpokladajú, že Chasechemuej a spomínaný „ďalší“ faraón boli v skutočnosti jednou osobou. Neznámy si totiž mohol zmeniť svoje meno na Chasechemuej, keď opäť zjednotil Horný a Dolný Egypt po občianskej vojne medzi prívržencami boha Hora a Sutecha. Možné je však aj to, že Chasechemuej porazil Peribsena potom sa vrátil do Núbie (dnes Sudán), kde potlačil povstanie.

Niektorí egyptológovia sa domnievajú, že zjednotiteľom Horného a Dolného Egypta pod vládu jedného faraóna bol v skutočnosti až Chasechemuej, nie Narmer či Meni.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Chasechemuej 

2. dynastia Egypta
Faraóni
Kick ’em Jenny

Kick 'em Jenny je názov aktívnej sopky, nachádzajúcej sa asi  od severného pobrežia Grenady približne 185 m pod hladinou Karibského mora. Základňa vulkánu sa nachádza 1 300 m pod hladinou mora. Spolu s ďalším podmorským vulkánom Kick 'em Jack, podmorským lávovým dómom, popolovými depozitmi a lávovými prúdmi na ostrove Ile de Caille tvorí väčší vulkanický komplex. Od roku 1939 bolo zaznamnaných viacero erupcií explozívneho chrakteru, ktoré je občas počuť na pobreží Grenady.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Kick 'em Jenny na Global Volcanism Program 

Sopky Grenady
Sopky Karibiku
Aktívne sopky
Saint Catherine

(Mount) Saint Catherine (doslova Hora svätej Kataríny) je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na karibskom ostrove Grenada. S výškou 840 m je to zároveň najvyšší vrch ostrova. Sopka, nachádzajúca sa v severnej časti Grenady je najmladšia z pätice pliocénno-pleistocénnych vulkanických centier.

Vek poslednej erupcie nie je známy, ale troskové kužele, nachádzajúce sa blízko dediny Radix nie sú staršie ako 1 000 rokov. Na viacerých lokalitách masívu Saint Catherine sa nachádzajú aktívne fumaroly.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - Saint Catherine na Global Volcanism Program 

Sopky Grenady
Sopky Karibiku
Stratovulkány
Christoph Demantius

Christoph Demantius (* 15. december 1567, Liberec – † 20. apríl 1643, Freiberg, Nemecko) bol nemecký hudobný skladateľ, hudobný teoretik, spisovateľ a básnik. Bol Monteverdiho súčasníkom, pôsobil v čase neskorej renesancie a raného baroka.

Narodil sa v Liberci (nem. Reichenberg), kde pravdepodobne získal prvé hudobné vzdelanie. Na začiatku deväťdesiatych rokov 16. storočia v Budyšíne napísal školskú učebnicu a roku 1593 získal titul na Univerzite vo Wittenbergu. 

V roku 1594 sa presťahoval do Lipska a v roku 1597 sa stal učiteľom v Žitave (Zittau), kde pravdepodobne učil mladého Melchiora Francka. Jeho ďalším miestom bolo povolanie kantora pri freibergskej katedrále, kde strávil zvyšok života. Na tomto pôsobisku zasiahla do jeho života tridsaťročná vojna počas ktorej zahynuli takmer všetky jeho deti zo štyroch manželstiev.

Demantius bol veľmi plodným autorom, hoci sa do dnešných čias mnohé jeho diela nezachovali. Štylisticky bol nasledovníkom di Lassa. Ako hudobný teoretik sa stal známym vytvorením prvého slovníka hudobných pojmov v nemčine.

Referencie

Zdroj 

Nemeckí hudobní skladatelia
Nemeckí pedagógovia
Osobnosti z Liberca
Tadeusz Rydzyk

P. Tadeusz Rydzyk (* 3. máj 1945, Olkusz) je poľský katolícky kňaz, redemptorista, mediálny podnikateľ, zakladateľ a riaditeľ Radia Maryja. Má prezývku Otec riaditeľ (Ojciec Dyrektor).

Do jeho takzvaného mediálneho impéria patria:
Radio Maryja - rozhlasová stanica (vysiela od decembra 1991)
TV Trwam - televízna stanica, vysiela od roku 2003, majiteľom je vroclavská spoločnosť Lux Veritatis, riaditeľom Tadeusz Rydzyk
Nasz Dziennik - noviny „Náš denník“, vychádzajú od roku 1998, iniciátorom je Tadeusz Rydzyk, formálnym majiteľom je však varšavská spoločnosť Spes s. r. o., podľa rôznych odhadov noviny dosahujú predaj 60-100 tisíc výtlačkov
Wyższa Szkoła Kultury Społecznej i Medialnej w Toruniu (Vysoká škola sociálnej a mediálnej kultúry v Toruni) - rektorom je Tadeusz Rydzyk, študuje na nej niekoľko stoviek ľudí.

Externé odkazy 
 Rydzyk24.net - stránka, ktorá vznikla na základe magisterskej práce Pawła Migasa, po poľsky
 Štruktúra „mediálneho impéria“ Tadeusze Rydzyka - po poľsky (z Rydzyk24.net)
 oficiálne stránky Radia Maryja 

Narodenia v 1945
Poľskí rímskokatolícki kňazi
Poľskí podnikatelia
Poľskí pedagógovia
Ska-pra šupina

Ska-pra šupina je bratislavská hudobná skupina, žánrovo najbližšie k ska. 

Patrí medzi typické festivalové kapely, ktorých hlavným cieľom je zabaviť publikum svižnou, chytľavou tanečnou hudbou a vtipnými textami.

História skupiny 
Ska-pra šupina začínala ako typická KVG kapela.Zakladatelia Skaprošky-Vladimír-spev a Norík-basa zakladajú združenie okolo roku 1993 pod názvom 4 NON NORETY.Až v roku 1994 po príchode Hula ,Čyčyho a Saši dostáva kapela názov SKA PRA ŠUPINA /vysvetlenie názvu-  kedy na skúške zoskupenia jeden z načúvajúch priateľov,BESY-(CANDY CORE-hudobná skupina) - držiac v ruke priesvitné plektrum-trsátko, prehlásil: „Ale veď to je taká z kapra šupina!/

Vývoj kapely bol pozvoľný a nenáhlivý, vzhľadom na to, že spoločné muzicírovanie bolo pre členov zoskupenia skôr koníčkom, než cestou k masovej publicite. V duchu filozofie "Kopírovanie zachraňuje hudbu"  

V danom období v kapele vzniká teória konečného fiaska. Jej ústrednou myšlienkou je hraničná udalosť, v tomto prípade fiasko, po ktorej kapela už nebude hrávať.Došlo k tomu v roku 2005. Podľa vlastných slov: 
Je to však len zdanlivý negativizmus. Vedomie, že nie je potrebné "naháňať kšefty (dobre platené vystúpenia, najlepšie 2-3 krát za deň)", "starať sa o image", "obháňať redaktorov bulvárneho zrna", "presadzovať sa v zmysle obchodu"... je v konečnom dôsledku príjemné, ale aj motivujúce. (zdroj:  www.facebook.com/ skaprasupina.            Tam hľadaj viac o skupine  je to verejné.

V súčasnosti sa skupina zaoberá koncertovaním.

Zloženie kapely 
Rok-1994-95: Vladimír-spev,sem tam basa,Saša-sax,Norik-basa sem tam spev,Čyčy-gitka a vocal,Hulo-buben
Rok1996: Vladimír-spev,sem tam basa,Smejo-fagot,Norik-basa sem tam spev,Čyčy-gitka a vokal,Hulo-buben
Rok 1997:Vladimír-spev,sem tam basa,Deduch-sax,Norik-basa sem tam spev,Čyčy-gitka a vokal,Hulo-buben
Rok 1997-2000:Vladimír-spev,sem tam basa,Miško-spev a perkusie,Norik-basa sem tam spev,Čyčy-gitka a vokal,Hulo-buben,Hrebbié-klávesy a sax.
Rok 2004: Gabika-sax , Jásir Andrejevič-sax (paradoxne konzervatorista), Hulo-buben ,Čyčy-gitka a vokal,Jankuu-basa, Vladimir-spev,Hrebbie-klavír.

Diskografia 
1994 -Anča Malinová (demo)
1995 -Posedíme zadumáme (demo)
1996 - hudba pre divadlo Skrat k predstaveniu Kat a blázon.
1997 -Američania Idú (demo)
1997 -Amálka ja sa zbláznim(film -Eva Borušovičová)
1998 -Vrndžala Gundžala  (demo)
1999 -Zblíži a poteší CD
2001 -Hore na Mire (live nahrávka) CD
2004 -Good-bye underground (BMG) CD

Použité zdroje 
Facebook. Facebook

Slovenské ska hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1994
Mariánsky stĺp

Mariánsky stĺp môže byť:
 všeobecne: sochárske dielo, pozri mariánsky stĺp (všeobecne)
 špecificky:
 Mariánsky stĺp (Nitra)
 Mariánsky stĺp na Františkánskom námestí (Bratislava)
 Mariánsky stĺp (Olomouc)

Pozri aj 
 Stĺp Panny Márie a Najsvätejšej Trojice
Želiezovská skupina

Želiezovská skupina bola kultúrna skupina v neolite (cca 5000 – 4700 pred Kr. [prípadne pred 5000 pred Kr.] podľa novšieho datovania, resp. 4300 – 3900 pred Kr. podľa staršieho datovania) na juhozápadnom Slovensku, v západnom Maďarsku, v priľahlom Rakúsku, na južnej Morave, v južnom a juhovýchodnom Poľsku a na Spiši.

Pomenoval ju H. Mitscha-Märheim podľa nálezov vo Veľkom Peseku, ktorý je dnes časťou obce Sikenica (ktorá bola časťou Želiezoviec v rokoch 1986 – 1992). Archív vykopávok bol po objavení uložený v Želiezovciach.

Je priamym pokračovaním kultúry so západnou lineárnou keramikou (s podielom juhovýchodných vplyvov) a niekedy sa klasifikuje ako posledná fáza kultúry s lineárnou keramikou.

Delí sa na 4 chronologické stupne. V prvom vidno transformáciu techniky a tematiky výzdoby mladej lineárnej keramiky. V ďalších dvoch sa skupina vyhraňuje ako svojrázny útvar. V poslednej fáze (prelengyel) badať v želiezovskej skupine impulzy na vznik lengyelskej kultúry, dokazuje to napríklad hrob v Dvoroch nad Žitavou.

Dnes je známych vyše 1000 katastrov s lokalitami (väčšinou sídliskami) želiezovskej skupiny. Najvýznamenšie náleziská na Slovensku: Dvory nad Žitavou, Horné Lefantovce, Iža, Patince, Štúrovo, Šarovce, Sikenica.

Lineárna keramika želiezovskej skupiny sa vyznačuje tým, že má ornament rytý a maľovaný (červený, občas žltý) a lineárna ornamentika je veľmi bohatá. Tvar jej nádob bol väčšinou hruškovitý. Z tohto obdobia pochádzajú aj prvé vŕtané kamenné nástroje a obilné zásobné jamy. Nositelia želiezovskej skupiny budovali rozľahlé osady s veľkými kolovými domami (Štúrovo, Šarovce, Dvory nad Žitavou). Sídliská sú pri vodných tokoch v nížinatých úrodných oblastiach na terasách sprašových svahov a na pieskových dunách. Početné sú nálezy importov (vinčianska kultúra, szakálhátska skupina, bukovohorská kultúra a pod.)

Externé odkazy 

Archeologické kultúry v Česku
Archeologické kultúry v Maďarsku
Archeologické kultúry na Slovensku
Archeologické kultúry z neolitu
Canon EOS 400D

EOS 400D, nazývaný aj Digital Rebel XTi v Severnej Amerike a EOS Kiss Digital X v Japonsku, je spotrebiteľská digitálna zrkadlovka uvedená spoločnosťou Canon 24. augusta 2006. Je to nástupca populárneho modelu Canon EOS 350D, s rozšírením na 10,1 megapixelový CMOS senzor, väčšou vyrovnávaciou pamäťou na rýchle fotenie, integrovaným vibračným čistiacim systémom senzora, presnejším 9-bodovým samozaostrovacím systémom prevzatým z EOS 30D, vylepšeným úchytom a väčším 2,5-palcovým LCD displeyom s 230 000 pixelmi a väčším pozerateľným uhlom, ktorý nahradil horný stavový displej. 400D používa DIGIC II obrazový procesor, ktorý je použitý aj v 350D.

Ohlasy 
Recenzie boli veľmi pozitívne, aj keď niektorí kritici preferovali Nikon D80 namiesto tohto fotoaparátu (pozri nižšie).

Referencie (v angličtine)

Externé odkazy (v angličtine) 
 Canon
 Manuals and Software downloads

Recenzie (v angličtine) 
 Digital Photography Review
 Steve's Digicams
 Canon review roundup (or a review of the reviews) by Mark Levison

400D
Canon EOS 5D

EOS 5D je 12,8 megapixelová digitálna zrkadlovka vyrábaná spoločnosťou Canon. EOS 5D bola ohlásená firmou Canon 22. augusta 2005 a radí sa nad EOS 30D, ale pod EOS 1D Mark II N v rade digitálnych zrkadloviek Canon EOS.

EOS 5D je významná tým, že je to prvá digitálna zrkadlovka s veľkosťou senzora ako celé políčko filmu (36 × ), ktorá má štandardné rozmery tela (na rozdiel od väčšieho a ťažsieho "profesionálneho" tela fotoaparátu). Je taktiež významná aj svojou cenou, okolo 3000 amerických dolárov alebo 2000 britských libier, ktorá nastavuje nový významný nízky cenový bod pre celopolíčkové digitálne zrkadlovky.

Údaje 

 35,8 ×  celo-políčkový CMOS senzor
 12,8 megapixelov efektívne (13,3 megapixelov spolu)
 Max. rozlíšenie 4368 × 2912
 Žiadny FOV crop (1.0×)
 DIGIC II obrazový procesor
 Canon EF objímka (nepoužiteľný s objímkou EF-S)
 9-bodové samozaostrovanie (plus 6 "neviditeľných pomocných samozaostrovacích bodov" počas priebežného zaostrovania)
 100 – 1600 ISO ekvivalent v 1/3 krokoch (ISO môže byť rozšírene na L: 50 alebo H: 3200 s uživateľskými funkciami)
 30 až 1/8000 s rýchlosť uzávierky a bulb
 1/200 s X-sync
 TTL 35 zone SPC metering: evaluative, center-weighted, partial, spot
 Kompenzácia expozície -2 EV až +2 EV v 1/3 EV alebo 1/2 EV krokoch
 Auto vyváženie bielej (plus 8 pozícií a manuálne nastavenie)
 'Picture Style' obrazové parametre
 Eye-level pentaprism viewfinder with approx. 96% coverage
 230 000 pixelový 2,5 palcový () farebný TFT liquid-crystal monitor
 E-TTL II mód blesku
 3 snímky za sekundu priebežné snímanie (JPEG: max. 60 snímok, RAW: max. 17 snímok)
 Rozmery (ŠxVxH): 152 × 113 ×  (6,0 x 4,4 x 2,9 in)
 Hmotnosť (len telo): 895 g
 Doplnkový BG-E4 battery grip, ktorý poskytuje dodatočné tlačidlo spúšte a riadiace koliečko a môže pojať dve Li-Ion batérie alebo články AA.

Pozri aj 
 Canon EOS
 Zoznam digitálnych fotoaparátov Canon EOS
 Objímka Canon EF

Externé odkazy (v angličtine) 
 A List Of Canon EOS 5D Reviews
 Canon EOS 5D Product Page, Sample Images, Specifications
 Canon U.S.A.
 Digital Photography Review EOS 5D Review article
 Fred Miranda Review EOS 5D

5d
Canon EOS D30

Canon EOS D30 je už nevyrábaná 3,1 megapixelová digitálna zrkadlovka, pôvodne ohlásená firmou Canon 17. mája 2000. EOS D30 bola prvá "doma vyrobená" digitálna zrkadlovka spoločnosti Canon, postavená od základov ako digitálna zrkadlovka.
EOS D30 sa nachádza v poloprofesionálnej rade digitálnych zrkadloviek, ktoré Canon vyrába. Jej nástupcami sú D60, 10D, 20D a 30D.

Údaje 

 22.7 x 15.1 mm CMOS sensor (APS-C)
 3.1 megapixel effective (3.3 megapixel total)
 Max resolution 2160 x 1440
 FOV crop (1.6x)
 Canon EF lens mount (excludes EF-S)
 3-point auto focus 
 100, 200, 400, 800, 1600 ISO speed equivalent 
 30 to 1/4000 s shutter speed and bulb
 TTL 35 zone SPC metering: evaluative, center weighted, partial
 Exposure compensation -2 EV to +2 EV in 1/3 EV or 1/2 EV steps
 Auto White Balance (plus 5 positions & manual preset)
 Eye-level pentaprism viewfinder 
 1.8 in (46 mm) color TFT liquid-crystal monitor
 E-TTL flash mode
 Built-in Flash
 3 frames per second continuous shooting (max. 8 frames)
 Dimensions (WxHxD): 150 x 107 x 75 mm
 Weight (body only): 780 g
 Optional BG-ED3 battery grip

Pozri aj 
 Canon EOS rodina fotoaparátov, filmových aj digitálnych
 List of Canon EOS digital cameras

Externé odkazy (v angličtine) 
 Canon U.S.A. 
 D30 information on Canon's Museum 
 Digital Photography Review EOS D30 Review article 

D30
Canon EOS 20D

Canon EOS 20D je 8,2-megapixelová poloprofesionálna digitálna zrkadlovka, pôvodne ohlásená spoločnosťou Canon 19. augusta 2004 pri doporučenej maloobchodnej cene 1 499 amerických dolárov. Je to nástupca modelu Canon EOS 10D. Vie používať EF a EF-S objektívy; používa senzor veľkosti APS-C, takže nepotrebuje väčší obrazový kruh potrebný pri 35 mm filmových fotoaparátoch.

Pozri aj 
 Canon EOS
 Canon EOS 20Da (a variant of the 20D made especially for astrophotography.)
 Canon EOS 30D
 Objímka Canon EF
 Objímka Canon EF-S
 Zoznam digitálnych fotoaparátov Canon EOS

Externé odkazy 
 Canon EOS 20D Specifications
   Canon EOS 20D vs EOS 5D

20D
Canon EOS 30D

Canon EOS 30D je 8,2-megapixelová poloprofesionálna digitálna zrkadlovka, pôvodne ohlásená 20. februára 2006. Je to nástupca modelu Canon EOS 20D. Používa EF a EF-S objektívy, a podobne ako jej predchodca, používa senzor veľkosti APS-C, takže nepotrebuje väčší obrazový kruh, ktorý je potrebný pre 35 mm filmové a "celopolíčkové" digitálne fotoaparáty.

Pozri aj 
 Canon EOS
 Zoznam digitálnych fotoaparátov Canon EOS
 Objímka Canon EF
 Objímka Canon EF-S

Iné projekty

Externé odkazy 
 Canon's Official 30D Product Page 
 DigitalCameraInfo Canon 30D review 
 Digital Photography Canon 30D Product Announcement 
 A summary page of Canon EOS 30D related information 
 New Features On The EOS 30D Compared With The EOS 20D 
 Canon EOS 30D at a glance: An in-depth look at the EOS 30D  

30D
Objímka Canon EF

Objímka objektívu EF je srdcom rady Canon EOS fotoaparátov vyrábaných spoločnosťou Canon Inc..
Na rozdiel od predchodcu EF, objímky FD, používa EF bajonetový spôsob uchytenia namiesto breech-lock uchytenia u FD. EF znamená "Electro-Focus" (elektro-zaostrovanie): automatické zaostrovanie objektívov EF je zabezpečené elektrickým motorom zabudovaným v objektíve. Všetká komunikácia medzi fotoaparátom a objektívom sa deje cez elektrické kontakty; nie sú medzi nimi žiadne mechanické páčky ani planžery.

História 

Keď bola EF objímka predstavená v roku 1987, mala najväčší priemer úchytu 54 mm (vnútorný) spomedzi všetkých 35 mm zrkadloviek, ktorý umožnil, aby pre EOS systém mohli byť navrhnuté objektívy s vysokou svetelnosťou.

Ďalší výrobcovia EF objektívov 
Okrem firmy Canon vyrábajú objektívy kompatibilné s EOS elektronikou aj firmy Sigma, Tamron a Tokina. Výrobcovia týchto objektívov použili reverzné inžinierstvo na elektroniku a komunikáciu objímky EF. Používanie týchto objektívov nie je podporované firmou Canon. Napriek tomu mnoho používateľov siaha po týchto objektívoch, pretože sú často lacnejšie a niekedy lepšie než alternatívy od Canonu.

Príbuzné technológie 
S uvedením EOS 300D a neskôr 20D, Canon uviedol aj variáciu na štandard objímky EF nazvaný EF-S.

Zoznam objektívov EF 
Nasleduje zoznam EF objektívov vyrobených firmou Canon.
Označenia "I", "II", "III", atď. za ohniskovou vzdialenosťou indikujú najnovšie generačné číslo pre ten model.

Objektívy EF sú zoskupené nižsie podľa ich ohniskových vzdialeností:
 Zoom: for zoom lenses that have a range of focal lengths
 Prime: for prime lenses that have a single focal length

Zoom

Prime

Pozri aj 
 Canon FD
 Objímka Canon EF-S

Poznámky 
  W.J. Markerink maintains an excellent article on Camera Mounts & Registers which gives much more detail about flange focal distances and lens compatibility.

Referencie 
 Markerink, Willem-Jan. Camera Mounts & Registers.  Retrieved on November 6, 2005.

Externé odkazy 
 EFLens.com Home of the Canon EF Lens
 Canon EF Lens Review
 EF/EF-S lens chart
 Canon Camera Museum
 Manual lenses with EOS cameras
 Using Manual Focus Lenses on EOS Bodies
 A resource page for all current Canon EF/EF-S lenses

 
Objímky objektívov
Objímka Canon EF-S

Objímka objektívov EF-S je odvodená z objímky EF a vytvorená pre podmnožinu Canon digitálnych zrkadloviek s obrazovými senzormi veľkosti APS-C.

"S" v EF-S znamená "short back focus", čo znamená, že zadný element objektívu je bližšie k obrazovému senzoru než pri normálnych 35 mm zrkadlovkách. Najväčšou výhodou je, že to umožňuje výrobu menších a lacnejších širokouhlých objektívov. Objektívy navrhnuté špeciálne pre senzory veľkosti APS-C sú často opticky navrhnuté, aby poskytli užší svetelný kruh, ktorý sa zhoduje so senzorom.

Zoznam EF-S objektívov 

Objímka EF-S je relatívne nová v ponuke od Canonu, takže výber dostupných objektívov je limitovaný v porovnaní s plným rozsahom EF, ale je spätne kompatibilná s objímkou EF a môže tak stále plne akceptovať všetky EF objektívy.

Referencie (v angličtine) 

 EF/EF-S lens chart
 Canon Camera Museum

Pozri aj 

 Objímka Canon FD
 Objímka Canon EF

Externé odkazy (v angličtine) 
 EFLens.com Home of the Canon EF Lens
 Canon EF-S Lens Review

 
Objímky objektívov

de:EF-Bajonett#EF-S-Bajonett