joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
War Pigs

„War Pigs“ je úvodná skladba najpredávanejšieho štúdiového albumu Paranoid (1970) britskej Heavy metalovej formácie Black Sabbath. Témou skladby je vojna a absurdita postoja mocných, ktorí vstúpia do nej bez ohľadu na slabých, ktorých posielajú za seba na smrť. Pre túto tému je niekedy zaraďovaná aj do kategórie protest songov. 

Spolu s piesňami „Paranoid“ a „Iron Man“ patrí „War Pigs“ medzi najčastejšie vydávané tituly na väčšine koncertných a kompilačných albumov skupiny Black Sabbath. Záver skladby je melodickejší ako jej ostatné časti a jeho pôvodný názov bol „Luke's Wall“.

„War Pigs“ mal byť aj názvom celého albumu, na ktorom vyšla táto skladba, no nahrávacia spoločnosť sa obávala ohlasov zo strany zástancov vojny vo Vietname.

V priebehu rokov od vydania skladby sa na hudobnej scéne objavilo viacero jej coververzií od rôznych hudobníkov a skupín ako sú napríklad Sacred Reich, Raymond Watts, Faith No More, The Dresden Dolls, Cat Power, Peaches, Gov't Mule, Reef, Cake, The Flaming Lips, Tesla, ale aj bluegrassová skupina Hayseed Dixie, či raper Kano, ktorý použil gitarové party skladby vo svojej piesni "I Don't Know Why", coververziu skladby nahrala na svoj koncertný album (Live from New York) aj funk/ brassová kapela z New Orleansu, Bonerama...

Externé odkazy 
 War Pigs - text piesne. Oficiálna stránka skupiny

Piesne Black Sabbath
Piesne z 1970
Paranoid (album)

Paranoid je druhý štúdiový album skupiny Black Sabbath. Najznámejšie skladby sú „War Pigs“, Paranoid“ a „Iron Man“. 

Album je hodnotený ako jeden z najlepších, ak nie vôbec najlepší album v histórii skupiny. Je to ich jediný album, ktorý sa umiestnil na prvom mieste v rebríčku v UK. Prekonal vtedy Bridge Over Troubled Water od Simona & Garfunkla. Na prvom mieste sa udržal jeden týždeň.

Paranoid sa umiestnil na 130. mieste v rebríčku časopisu Rolling Stone The 500 Greatest Albums of All Time. Album sa tiež umiestnila na 6. mieste v rebríčku časopisu Guitar World 100 Najlepších gitarových albumov. Pieseň „Iron Man“ sa umiestnila na prvom mieste v programe stanice VH1 40 najlepších metalových piesní. V rebríčku IGN Music´s Top 25 Metal Albums sa umiestnil na druhom mieste hneď za albumom Master of Puppets od skupiny Metallica.

Album sa mal pôvodne volať War Pigs, ale kvôli citlivosti témy vietnamskej vojny sa názov zmenil na Paranoid. Na obale albumu sa zachovala vizualizácia pôvodného nápadu.

Album bol nahrávaný v Londýne. Titulná pieseň bola nahraná dodatočne na predĺženie albumu v jednom starom kostole.

Zoznam skladieb 
 „War Pigs“ - 7:55
 „Paranoid“ - 2:47
 „Planet Caravan“ - 4:24
 „Iron Man“ - 5:53
 „Electric Funeral“ - 4:47
 „Hand of Doom“ - 7:07
 „Rat Salad“ - 2:29
 „Fairies Wear Boots/Jack the Stripper“ - 6:13

Zostava 
 Ozzy Osbourne - spev
 Tony Iommi - sólová gitara
 Geezer Butler - basgitara
 Bill Ward - bicie

Referencie

Externé odkazy 
 Paranoid

big pig

Albumy Black Sabbath
Hudobné albumy z 1970
Master of Reality

Master of Reality je tretí štúdiový album skupiny Black Sabbath. Najznámejšie skladby sú „Sweet Leaf“ a „Children of The Grave“.

Album sa zaoberal hlavne drogami, vojnou a náboženstvom.

V rebríčku britských albumov sa umiestnil na 5. mieste. V rebríčku Bilboard, ktorý je oficiálnym rebríčkom v U.S.A. sa Master of Reality umiestnil na 8. mieste. V rebríčku 500 najlepších albumov časopisu Rolling Stone sa album umiestnil na 298. mieste.

Na tomto albume začal Tony používať špeciálne akordy, kvôli svojim poraneným prstom.

Je to posledný album produkovaný Rodgerom Bainom.

Zoznam skladieb 
 „Sweet Leaf“ - 5:02
 „After Forever“ - 5:25
 „Embryo“ - 0:20
 „Children of The Grave“ - 5:23
 „Orchid“ - 1:30
 „Lord of This World“ - 5:24
 „Solitude“ - 5:02
 „Into The Void“ - 6:12

Zostava 
 Ozzy Osbourne - spev
 Tony Iommi - sólová gitara
 Geezer Butler - basgitara
 Bill Ward - bicie

Externé odkazy 
 Master of Reality

Albumy Black Sabbath
Hudobné albumy z 1971
Reinhard Divis

Reinhard Divis (* 4. júl 1975, Viedeň, Rakúsko) je bývalý rakúsky hokejový brankár. Divis bol prvým rakúskym hokejistom, ktorý nastúpil v NHL.

Profesionálna kariéra 
Divisova kariéra začala v klube VEU Feldkirch. Pôsobil tu až do roku 1998, potom prestúpil do Švédska, kde hrával za Leksands IF.V roku 2000 ho draftoval klub St. Louis Blues. Na začiatku dostával viac príležitostí v AHL, v drese St. Louis odohral len zopár zápasov, pôsobil skôr ako brankárska dvojka. V NHL odohral za St. Louis spolu 28 zápasov s priemerom 3,31 gólov na zápas. Divis reprezentoval Rakúsko na viacerých vrcholových podujatiach, aj na ZOH 1998 a 2002.

Externé odkazy 
 

Rakúski hokejisti
Hráči St. Louis Blues
Hráči Peoria Rivermen (AHL)
Hráči Leksands IF
Hráči Färjestad BK
Brankári v NHL
Účastníci MS v hokeji 1996
Účastníci MS v hokeji 1998
Účastníci MS v hokeji 1999
Účastníci MS v hokeji 2000
Účastníci MS v hokeji 2001
Účastníci MS v hokeji 2004
Účastníci MS v hokeji 2007
Osobnosti z Viedne
Brankári St. Louis Blues
Friedrich Gulda

Friedrich Gulda (* 16. máj 1930, Viedeň, Rakúsko – † 27. január 2000, Steinbach am Attersee) bol rakúsky klavirista a hudobný skladateľ.

Narodil sa v rodine učiteľa. Hre na klavír sa začal učiť v siedmich rokoch na Wiener Volkskonservatorium. Od roku 1942 študoval na Wiener Musikakademie) hru na klavír a hudobnú teóriu u Bruna Seidlhofera a Josepha Marxa.
V 16 rokoch získal prvú cenu na medzinárodnej súťaži v Ženeve a začal koncertné turné po svete. Z Viedne pochádzali ďalší dvaja vynikajúci klaviristi tej doby: Jörg Demus a Paul Badura-Skoda. Vyslúžili si názov „Viedenská trojka“.

Preslávil sa najmä ako interpret diel Ludwiga van Beethovena, ale na svojich koncertoch hral i skladby Johanna Sebastiana Bacha, Wolfganga Amadea Mozarta, Franza Schuberta, Fryderyka Chopina, Claude Debussyho a Maurice Ravela.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Diskografia
 Zoznam literatúry
 Životopis 
 Diskografia

Rakúski hudobní skladatelia
Rakúski klaviristi
Osobnosti z Viedne
Zoznam hraničných priechodov na Slovensku

Slovensko je od 21. decembra 2007 súčasťou schengenského priestoru. Nachádza sa na vonkajšej hranici EÚ, takže hraničné kontroly na štátnych hraniciach sa realizujú len na hraničných priechodoch na Ukrajinu. V rokoch 1993 až 2007 boli hraničné kontroly vykonávané aj na hraničných priechodoch s Rakúskom, Poľskom, Českom a Maďarskom.

Hraničné priechody 
Zoznam hraničných priechodov podľa článku 2 ods. 8 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES)
č. 562/2006 z 15. marca 2006, ktorým sa ustanovuje kódex Spoločenstva o pravidlách upravujúcich pohyb
osôb cez hranice (Kódex schengenských hraníc).

Pozemné hranice

Slovensko – Ukrajina 
 Čierna nad Tisou – Čop (železnica)
 Ubľa – Malyj Bereznyj
 Veľké Slemence – Mali Selmenci (pre peších a cyklistov, občanov Ukrajiny a štátov EHP)
 Vyšné Nemecké – Užhorod
 Maťovské Vojkovce – Pavlovo (železnica; iba nákladná preprava)

Vzdušné hranice 
 Letisko Bratislava
 Letisko Košice
 Letisko Poprad
 Letisko Sliač

Aerodrómy 
 Nitra
 Piešťany
 Prievidza
 Sliač
 Žilina

Hraničné priechody na schengenskej hranici 
Priechody sú zoradené v smere hodinových ručičiek, od Ukrajiny južným smerom, následne západnou a severnou hranicou.

Maďarsko 

Slovensko má s Maďarskom štátnu hranicu v dĺžke , na ktorej sa nachádza 24 cestných a 9 železničných priechodov. Zoradené sú v smere od východu na západ.

Rakúsko 

S Rakúskom má Slovensko štátnu hranicu v dĺžke , pričom okrem územia v okolí Bratislavy je tvorená riekou Morava. Hranicou vedie 5 cestných a 2 železničné priechody.

Česko 

Slovensko má s Českom štátnu hranicu v dĺžke , na ktorej sa nachádza 17 cestných a 7 železničných priechodov. Zoradené sú od juhu na sever.

Poľsko 

Hranica s Poľskom z veľkej časti kopíruje karpatský hrebeň na severe Slovenska. Hranica má dĺžku  a prechádza ňou 18 cestných a 3 železničné priechody. Zoradené sú od západu na východ.

Iné projekty

Zdroje 
 Zoznam hraničných priechodov v Úradnom vestníku EÚ C 134 z 31.5.2008, strana 16
 Turistická mapa
 

Hraničné priechody
Hraničné priechody
 Hraničné priechody
Cch’-si (mesto)

Cch’-si (, ) je mesto pri meste Ning-po v čínskej provincii Če-tiang. Je známe bitkou v roku 1862 medzi cisárskymi jednotkami dynastie Čching, vedenými americkým dobrodruhom Frederickom Townsendom Wardom, a povstalcami tchajpchingského povstania. Pozri bitka pri Cch’-si.

Mestá v Číne
Seppuku

Seppuku je rituálna samovražda, ktorú spáchal samuraj v prípade porušenia kódexu bušidó.

Následkom seppuku boli stiahnuté všetky obvinenia voči dotyčnému samurajovi. Vzhľadom na to, že seppuku spôsobovala zranenia nezlúčiteľné so životom, dochádzalo následne aj k jeho úmrtiu.

Postup 
 samuraj si najskôr rituálnym krátkym mečom spôsobil poranenie brucha
 pomocník samovraždy následne samovrahovi sťal hlavu
 dôležité pritom bolo to, aby telo spadlo dopredu

Iné projekty

Externé odkazy 
 / Seppuku, slávna scéna z japonského historického filmu Seppuku od  Masaki Kobajašiho, z roku 1962

Japonsko
Samovraždy
Japonské výrazy
Vietove vzťahy

Vietove vzťahy (iné názvy: Vietove formuly, Vietove vzorce, zovšeobecnená Vietova veta, súvis medzi koreňmi a koeficientmi algebrickej rovnice) sú vzorce na vyjadrenie súvisu medzi koreňmi polynómu a jeho koeficientmi.

Všeobecný prípad 
Vietove vzťahy znejú:

Ak je daný polynóm 

a x1, x2, ... xn sú jeho korene (nulové body), potom:

Príklad: Kvadratická rovnica 
Ak je daná všeobecná kvadratická rovnica , potom:

Algebra

Externé odkazy 
 Vietove vzťahy
Juho Kusti Paasikivi

Juho Kusti Paasikivi (* 27. november 1870, Koski, Fínsko - † 14. december 1956, Helsinki), rodným menom Johan Gustaf Hellstén (pofínčil si ho v roku 1887) bol fínsky právnik, diplomat a politik, predseda vlády (1918 a 19441946) a siedmy prezident Fínska (19461956). V rokoch 19311936 bol veľvyslancom vo Švédsku, pred a po Zimnej vojne viedol rokovanie so Sovietskym zväzom.

Juho Kusti Paasikivi bol „snáď najväčší škandinávsky politik 20. storočia.“

Vyznamenania 
 Veľký kríž Radu bielej ruže (Fínsko)
 Veľký kríž Radu fínskeho leva (Fínsko)
 Veľký kríž Radu kríža slobody (Fínsko)
 Veľký kríž Radu islandského sokola (Island) 
 Rytier Radu Serafínov (Švédsko)
 Rad polárnej hviezdy (Švédsko)
 Veľký kríž Radu sv. Olafa (Nórsko)
 Rad slona (Dánsko)
 Rad Lenina (ZSSR)
 Rad svätej Anny (Rusko)
 Železný kríž (Prusko)
 Rad čestnej légie (Francúzsko)
 Rad svätého Stanislava (Poľsko)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fínsko - Juho Paasikivi a Urho Kekkonen 

Fínski právnici
Prezidenti Fínska
Predsedovia vlády Fínska
Nositelia Radu čestnej légie
Osobnosti na fínskych poštových známkach
Švédski diplomati
Veľvyslanci Fínska vo Švédsku
IrfanView

IrfanView je freeware prehliadač obrázkov pre Windows. Dajú sa  na ňom pozerať, konvertovať a upravovať obrázky a prehrávať video. Nedisponuje však takými prostriedkami ako napr. Photoshop či GIMP. IrfanView bol navrhnutý ako jednoduchý program, ktorý sa vyznačuje rýchlosťou, ľahkou ovládateľnosťou a veľkým množstvom podporovaných formátov. Prvýkrát bol IrfanView k dispozícii v roku 1996.

Program je pomenovaný podľa tvorcu, menom Irfan Skiljan z Bosny a Hercegoviny. IrfanView je kompatibilný so všetkými najnovším verziami Windows. Taktiež podporuje formáty súborov BMP, GIF, JPG, PNG, PNGOUT, TIFF, Flash, Vorbis, MPEG, MP3, MIDI a textové súbory

Program je dosť kompaktný, má menej ako 1200 kB, ale dá sa stiahnuť niekoľko MB pluginov, ktoré poskytujú podporu snáď všetkých možných formátov, vylepšenie prezerania obrázkov a rozšírené možnosti konvertovania. V IrfanView sa dajú vyrábať aj šetriče obrazovky a slideshows zo sád obrázkov a možnosťou pridania MP3 zvuku. Tieto šetriče sa dajú uložiť ako tzv. „stand alone“, takže sa dajú spustiť aj na počítačoch, ktoré nemajú IrfanView. Dá sa využiť aj na výrobu ikon, keďže obrázky sa dajú skonvertovať do formátu .ico. Ďalej sa dajú ukladať obrázky zo skenera cez IrfanView vďaka podpore TWAIN. Taktiež sa dajú zaznamenávať screenshoty.

Základnými nástrojmi pre úpravu obrázkov v IrfanView sú: zmena veľkosti, otáčanie obrázkov, úprava jasu, kontrastu, gama levelu, farebne filtre veľa ďalších. Veľa z týchto operácií sa dá aplikovať aj pre viaceré obrázky jednorazovo.

Funkcia Thumbnail 
Rýchlo ukáže ukážky obrázkov, kde sa dajú usporadúvať. Dá sa vybrať aj veľkosť zobrazovaných miniatúr od 50x50 px až po 600x600 px. V tomto móde IrfanView sa dajú jednotlivé alebo skupiny obrázkov otvoriť aj v inom programe napr. Adobe Photoshop, a taktiež sa dajú kopírovať, mazať či presúvať.

Logo/maskot 
Maskotom a logom IrfanViewu je mačka zabitá na ceste. Skoršie verzie loga mali pod telom mačky aj cestu.

Licencia 
Freeware, vzťahujú sa na ňu autorské práva, a preto jediná oficiálna verzia je tá, ktorá je ponúkaná na oficiálne webovej stránke.

Pozri aj 
XnView
FastStone Image Viewer

Iné projekty

Externé odkazy 
webstránka IrfanView
fórum v angličtine venovené IrfanView 
Tutorial
Tutorial II

Freeware
Grafický softvér
Tilocálar

Tilocálar je spoločný názov pre dvojicu neaktívnych bazaltovo-andezitových stratovulkánov (Tilocálar Norte - 3 040 m a Tilocálar Sur - 3 116 m), nachádzajúcich sa v regióne Antofagasta, v severnej časti Čile. Vývoj komplexu prebiehal spoločne na konci pleistocénu a začiatku holocénu.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - stratovulkanický komplex Tilocálar na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Stratovulkány
Trojtisícovky v Čile
Banské (rozlišovacia stránka)

Banské môže označovať:

 obec v okrese Vranov nad Topľou, pozri Banské
 osadu obce Klokočov  okrese Čadca, pozri Banské (Klokočov)
 vrch (531,1 m n. m.) v Malých Karpatoch, pozri Banské (vrch v Malých Karpatoch)
 prítok Lúžňanky v povodí Revúcej, pozri Banské (prítok Lúžňanky)
Široká

Široká môže byť:

 miestna časť obce Oravský Podzámok, pozri Široká (Oravský Podzámok)
 osada obce Benkovce, pozri Široká (Benkovce)
 skrátený názov obce Zemplínska Široká
 vrch (2 210,3 m n. m.) vo Vysokých Tatrách, pozri Široká (vrch vo Vysokých Tatrách)
 vrch (1 890 m n. m.) v Západných Tatrách, pozri Široká (vrch v Západných Tatrách)
 potok vo Veľkej Fatre, pozri Široká (prítok Teplice)
Otto Frisch

Otto Robert Frisch (* 1. október 1904, Viedeň, Rakúsko-Uhorsko – † 22. september 1979, Cambridge) bol britský fyzik rakúskeho pôvodu. Spolu so svojou tetou, Lisou Meitnerovou, ako prví popísali štiepenie atómového jadra.

Život 
Narodil sa  a študoval vo Viedni. Po nástupe Hitlera k moci odišiel v roku 1933 z Hamburgu do Veľkej Británie a odtiaľ v roku 1934 na Inštitút teoretickej fyziky do Kodane. V decembri 1939 na krátky čas navštívil svoju tetu Lisu Meitnerovú v Štokholme, ktorá ho informovala o pokuse Otta Hahna a Fritza Strassmanna, ktorý napokon správne vysvetlili práve Meitnerová s Frischom.

Po okupácii Dánska nacistickým Nemeckom na začiatku druhej svetovej vojny sa Frisch vrátil do Británie a v rokoch 1943 až 1945 sa zúčastnil Projektu Manhattan v USA ako zástupca britskej misie. Frisch pracoval na metóde separácie U-235 a na stanovení kritického množstva uránu, pomocou ktorého by bola uskutočniteľná reťazová reakcia. 

V rokoch 1947-1971 bol profesorom na Cambridgeskej univerzite.

Dielo (výber) 
Products of Fission of the Uranium Nucleus. in: Nature. 143, 1939, S. 471f. ( Lisou Meitnerovou)
Meet the Atom.
Progress in Nuclear Physics. 4 Bände. 1950-1955. 1947
Atomic Physics Today. 1961
Die Elementarteilchen der Physik. Westdeutscher Verlag, Köln/Opladen 1963
Working with Atoms. 1965
Profession in Nuclear Physics. 1950-65 (Hg.)
What Little I Remember. 1979 
 dt. Ausgabe: Woran ich mich erinnere. Physik und Physiker meiner Zeit. Wissenschaftliche Verlagsgesellschaft, Stuttgart 1981, ISBN 3-8047-0614-2

Externé odkazy 
 Annotated bibliography for Otto Frisch from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues
 Los Alamos National Laboratory on the British mission 
 Oral History interview transcript with Otto Robert Frisch 8 May 1963, American Institute of Physics, Niels Bohr Library and Archives
 Oral History interview transcript with Otto Robert Frisch 3 May 1967, American Institute of Physics, Niels Bohr Library and Archives

Narodenia v 1904
Úmrtia v 1979
Rakúski fyzici
Anglickí fyzici
Projekt Manhattan
Členovia Kráľovskej spoločnosti
1. Baseballový klub Slávia UPJŠ Košice

1. Baseballový klub Slávia UPJŠ Košice alebo tiež SEALS Košice je slovenský bejzbalový klub z Košíc.

Športové úspechy 

 1995kadeti: 2. miesto
 1996muži: 3. miesto 
 1997juniori: 2. miesto
 1997kadeti: 2. miesto
 2006muži: 1. miesto
 2008juniori:- 2. miesto
 2008kadeti: 3. miesto
 2008žiaci: 3. miesto
 2011muži: 3. miesto
 2012muži: 3. miesto 
 2014muži: 3. miesto

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka klubu
 Facebook fanpage klubu

Šport v Košiciach
Slovenské bejzbalové kluby
Aerosól

Aerosól alebo aerodisperzia je zmes častíc pevnej alebo kvapalnej látky v plynnej látke. Veľkosť častíc je od 10 nm do 100 μm.

Aerosóly majú pestré využitie, napríklad na postreky proti škodcom, ako spôsob nanášania farieb, v medicíne ako inhalačné zmesi, vo vojenskej technike ako aerosólová munícia na rozptyl dráždivých či jedovatých látok, prípadne maskovacieho dymu a pod.

Rozdelenie 
 hmla - kvapôčky kvapalnej látky rozptýlené v plyne
 dym - čiastočky pevnej látky rozptýlené v plyne, napr. popolček vo vzduchu (do veľkosti pevných častíc 0,01 mm); prach - pevné častice veľkosti nad 0,01 mm
 smog - kvapôčky kvapalnej látky a čiastočky pevnej látky rozptýlené v plyne
Aerosóly sú i oblaky, napr. cirus (kryštáliky ľadu vo vzduchu) alebo kumulus (kvapôčky vody vo vzduchu).

Zdroje 
 
 
 What Are Aerosols? NASA 

Fyzikálna chémia
Opel

Adam Opel AG (Opel) je nemecký výrobca automobilov, ktorý v roku 1862 založil Adam Opel. Opel vyrába automobily od roku 1899 a akciovou spoločnosťou (Aktiengesellschaft) je od roku 1929. Spoločnosť sídli v Rüsselsheime v Hesensku v Nemecku. Jej modely sú preznačované a predávané v iných krajinách a iných kontinentoch, ako Vauxhall v Spojenom kráľovstve, Holden v Ázii a Austrálii a, predtým, Saturn v USA a Kanade.

V roku 2010 oznámil Opel, že mieni investovať okolo 11 miliárd eur do ďalších piatich rokov. Jedna miliarda z toho je záväzne určená na vývoj inovatívnych a palivovo úsporných motorov a prevodoviek.

Dejiny 

Dejiny dnes už medzinárodne známej automobilky začali v roku 1862, kedy sa Adam Opel, predtým výrobca kolies, rozhodol zahájiť výrobu vozidiel. V roku 1899 získal továreň, v ktorej všetko začalo. Veľkou mierou pomáhali i synovia Adama Opela.
V továrni, ktorú získali od jedného Francúza nevydržali veľmi dlho a už v roku 1902 rozbehli výrobu automobilov v Darracq (Francúzsko).

V roku 1902 uviedol Opel na automobilový trh svoje prvé vozidlo – model Opel 10/12 PS. Opel sa držal na vyšších priečkach v predajnosti veľmi dlho a to aj napriek ťažkej dobe. Pre ľudí bol tento automobil nielen obyčajný sen, ale aj realita. Ľuďom veľmi imponoval fakt, že autá tejto značky boli na svoju dobu veľmi luxusné za prijateľnú cenu. Bola to najpredávanejšia značka v Nemecku.

V roku 1929 sa spojili so spoločnosťou General Motors Corporation (GM). K tomuto rozhodnutiu dospeli bratia Opelovci potom, čo sa automobilka po 1. svetovej vojne dostala do menšej krízy. Pohroma bola prekonaná a Opel sa mohol rozvíjať.

V roku 2009 sa materská spoločnosť americký General Motors dostal na pokraj bankrotu a preto sa Nemecká vláda dohodla na prevzatie Opla s konzorciom kanadsko-rakúskeho výrobcu autodielov Magna International, ruskej banky Sberbank a ruského výrobca nákladných áut GAZ. Nakoniec však automobilka predaná nebola a zostala majetkom koncernu General Motors.

V roku 2017 automobilku Opel a Vauxhall odkúpil koncern PSA Peugeot Citroen a  banka BNP Paribas. PSA sa tak stalo druhým najvačším predajcom automobilov v Európe. Koncern GM zároveň získal možnosť nákupu 4,9% akcií koncernu PSA.

Modely

Súčasné modely

Osobné automobily

Úžitkové automobily

OPC modely 

Opel vyrába vysokovýkonné varianty svojich automobilov pomocou dcérskej spoločnosti OPC GmbH.

Staršie modely 
 Ascona
 Calibra
 Commodore
 Frontera
 GT
 Kadett
 Kapitän
 Manta
 Monza
 Olympia
 Omega
 Rekord
 Senator
 Sintra
 Speedster
 Vectra

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Opel International oficiálna

Zdroj 

 
Nemecké automobilky
Organizácie založené v 1862
Groupe PSA
Výrobcovia nákladných automobilov
Výrobcovia bicyklov
Výrobcovia motocyklov
Lyman Briggs

Lyman James Briggs (* 7. máj 1874, Assyria, Michigan, USA† 25. marec 1963) bol americký fyzik a pedológ. V rokoch 1933 až 1945 bol riaditeľom amerického Úradu pre normalizáciu. Predsedal aj tajnému Uránovému výboru, ktorý neskôr prerástol do Projektu Manhattan a do skonštruovania atómových zbraní.

Život 
Lyman Briggs ukončil štúdium fyziky v roku 1895 na University of Michigan. Na jeseň v roku 1895 nastúpil na doktorantské štúdium fyziky na Johns Hopkins University. Jeho prvým zamestnaním bolo miesto na Úrade pôd pri Ministerstve poľnohospodárstva USA. Pri svojich výskumoch sa zameriaval na retenciu vody v pôde a stal sa jedným zo spoluzakladateľov nového vedného oboru, pôdnej fyziky. 

V roku 1917 bol na základe mobilizácie prebiehajúcej z dôvodu prvej svetovej vojny zamestnaný v Ústave pre normalizáciu pri Ministerstve obchodu. V roku 1933 sa stal v poradí tretím riaditeľom ústavu a v októbri roku 1939 ho prezident Franklin D. Roosevelt požiadal, aby vytvoril tajný Uránový výbor. Úlohou Uránového výboru bolo zistiť, či je možné získať energiu zo štiepenia uránu. Až do roku 1941 prebiehali výskumy pod záštitou Úradu pre normalizáciu, kde boli skúmané najmä metódy separácie a čistenia izotopov uránu. 

Lyman Briggs zomrel vo veku 88 rokov.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Lyman Briggs College of Science at Michigan State
Lyman James Briggs, namesake of Lyman Briggs College of Science
The Lyman Briggs Sundial
The Earth Inductor Compass
NIST Proves It: The Ball Does Curve
Introduction—The Bat Missile Exhibit, NIST Virtual Museum
 Information from NIST
Biography (by a grandson)
Annotated bibliography for Lyman Briggs from the Alsos Digital Library for Nuclear Issues
National Academy of Sciences Biographical Memoir

Fyzici USA
Pedológovia USA
Osobnosti z Michiganu
El Negrillar

El Negrillar je názov skupiny troskových kužeľov a lávových prúdov prevažne andezitového zloženia, nachádzajúca sa v severnej časti Čile v regióne Antofagasta, asi 20 km severne od stratovulkánu Socompa. O jeho aktivite nie je žiaden historický záznam.

Externé odkazy 
 www.volcano.si.edu - vulkanický komplex El Negrillar na Global Volcanism Program 

Sopky Čile
Troskové kužele
Päť týždňov v balóne

Päť týždňov v balóne () je román od Julesa Verneho, ktorý napísal v roku 1863.

V prvom príbehu Julesa Verna chce sangvinický doktor s jeho skeptickým škótskym priateľom Kennedym a verným sluhom Joeom prejsť svojim originálnym balónom väčšiu časť Afriky a tým potvrdiť, prebádať a zhrnúť prieskumy Afriky od predchádzajúcich cestovateľov (David Livingstone). Z Anglicka ich odvezie loď cez Mys dobrej nádeje na Zanzibar. Koniec trasy v Afrike bude niekde v juhozápadnej Sahare. Skvelý príbeh s hocijakými skúškami a s "balónovými" dobrodružstvami.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Elektronická verzia knihy z roku 1966; vydavateľ knižnej verzie Hayes Barton Press (books.google.com) 

Knihy z 1863
Knihy Julesa Verna
Sfilmované knihy
Cesta do stredu Zeme

Cesta do stredu Zeme () je vedecko-fantastický román Julesa Verna z roku 1864.

Obsah 

Príbeh rozpráva v prvej osobe mladý synovec známeho profesora mineralógie prof. Lidenbrocka. Začína nájdením záhadného papierika zo starej knihy, ktorý je popísaný poprehadzovanými runami. Synovec list dešifruje a nájde trasu do stredu Zeme, chce ho zničiť, no nakoniec ho strýko presvedčí. Z Hamburgu idú do Kodane, potom loďou cez Severné more na Island a zo sopky v Snaeffelse po cestách veľkého S.S s islandským sprievodcom Hansom. Príbeh je možno trochu "nepestrý" ale romantický a "prekrásny". Zároveň sú v ňom logické úvahy o "chladnej" Zemi, ktoré hypotetizujú krásne fakty o našej planéte.

Iné projekty 

Knihy Julesa Verna
Knihy z 1864
Sfilmované knihy
APS-C

Advanced Photo System type-C (APS-C) je formát fotografického digitálneho snímača resp. políčka filmu, definovaný veľkosťou približne 24 x 16 mm. 
Vzniká predelením bežného, tzv. 35mm filmu, na ktorý sa vedľa seba fotia políčka s veľkosťou 36 x 24 mm, na políčka ,,na výšku´´ 16 x 24 mm. Tak sa na film zmestí viac políčok.
V kamerách sa tento formát nazýva Super35.

Označenie objektívov pre formát APS-C 

Snímače formátu APS-C sú rozšírené v digitálnych fotoaparátoch - kompaktných (s objektívom zabudovaným, bez možnosti výmeny), zrkadlovkách a tzv. bezzrkadlovkách.
Rôzne firmy vyrábajú výmenné objektívy pre fotoaparáty so snímačmi APS-C, každá ich označuje po svojom:

 Canon EF-S
 Nikon DX formát
 Pentax DA
 Sony DT
 Sigma DC
 Tamron Di II
 Tokina DX

Konverzné faktory 

Každý objektív má svoju ohniskovú vzdialenosť, udávanú v milimetroch, podľa ktorej vieme predpokladať, alebo presne vypočítať, aký široký, alebo aký úzky záber, premietne na 36 x 24 mm veľký snímač, resp. filmové políčko.

Keď je za objektívom snímač inej veľkosti, pre jednotnú predstavu o novovzniknutom uhle záberu, používame faktor výrezu, inak konverzný faktor.

Vypočítava sa delením uhlopriečky políčka 36 x 24 mm (po anglicky "full frame", Nikon FX) uhlopriečkou nového formátu.
Full frame a k nemu priradená ohnisková vzdialenosť je etalón vo fotografii. 
Keď fotíme na iný formát ako je full frame, môžeme vynásobiť ohniskovú vzdialenosť napísanú na objektíve faktorom výrezu. Tým získame ekvivalentný, všeobecne zrozumiteľný údaj o uhle šírky záberu.
Príklad: Natáčam na APS-C cez 100mm objektív, s rovnakou šírkou záberu, ako kameraman vedľa mňa na full frame cez 150 mm objektív.

Keďže na zobrazenie políčka "full frame" treba veľké objektívy, vo vreckovom fotoaparáte full frame snímač a väčšie nenájdete.

Snímače približne formátu APS-C dávajú výrobcovia do malých aj väčších, kompaktných, zrkadlových aj bezzrkadlových digitálnych fotoaparátov. Presnejšie faktory výrezu u výrobcov fotoaparátov sú nasledovné:

 1.6× — Canon (EOS 30D, EOS 60D, EOS 70D, EOS 90D, EOS 7D, EOS 7D Mark II, EOS 400D,EOS 450D ... EOS800D, Powershot G1X Mark III)
 1.5× - NIKON DX (D90, D300, D500,D5100, D7000, D7100, D3100...) PENTAX (K70, K5) FUJIFILM (X) SONY (A6000)

Objektívy pre APS-C 

Objektívy určené pre formát APS-C, ako napríklad modelová rada Canon EF-S, sú typicky menšie a ľahšie ako pre full frame, a umiestňujú zadnú časť objektívu bližšie k snímaču. Podľa výrobcu nie sú kompatibilné s telami "full frame" zrkadloviek (EOS 6D, EOS 5D, EOS 1D X), pretože používajú zrkadlo plného rozmeru  ktoré by udieralo do ich zadnej časti. Ich účelom  nie je osvietiť väčšie políčko, väčšinou na full frame fotia s tmavými okrajmi.

Pozri aj 
 Advanced Photo System
 Four Thirds System

Externé odkazy (v angličtine) 
 The Future of Digital — Full Frame or APS-C?
 Focal length multiplier
 Digital crop explained

Fotografia
Canon EOS-1D Mark II

EOS 1D Mark II je profesionálna 8,2 megapixelová digitálna zrkadlovka (DSLR) vyrábaná spoločnosťou Canon. EOS 1D Mark II je nástupca modelu EOS 1D.

Tento fotoaparát použil režisér Tim Burton na natočenie veľkej časti filmu Corpse Bride z roku 2005.

22. augusta 2005 Canon ohlásil nástupcu modelu EOS 1D Mark II. Nový Canon EOS-1D Mark II N používa rovnaký 8,2 megapixelový CMOS senzor, obrazový procesor DIGIC II a rýchlosť fotenia 8,5 snímiek/s ako jeho predchodca. Hlavné zmeny sú nový 2,5 palcový LCD monitor so širokým pozeracím uhlom, vylepšená charakteristika bufferovania, nové 'Picture Style' obrazové parametre a schopnosť zapisovať rôzne formáty fotky súčasne na SD a CF karty.

Pozri aj 
 Canon EOS
 Objímka Canon EF

Iné projekty

Externé odkazy (v angličtine) 
 Canon EOS-1D Mark II stránka na Canon USA

1D Mark II
Fares-Mátodá

Fares-Mátodá () je jeden z obývaných ostrovov na atole Gáfu Dálu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1723 (jún 2006), dĺžka ostrova 1360 m, šírka 507 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 442,3 km.

Externé odkazy 
Informácie ministerstva pre rozvoj o Fares - anglicky

Ostrovy atolu Gáfu Dálu
Ivo Andrić

Ivo Andrić (; * 9. október 1892, Dolac, Rakúsko-Uhorsko† 13. marec 1975, Belehrad, Juhoslávia) bol srbský románopisec, poviedkár, a nositeľ Nobelovej ceny (1961). Jeho novela Most na Drine sa zaoberá životom v Bosne pod nadvládou Osmanskej ríše.

Životopis 
Narodil sa v rodine srbského pôvodu v dedine Dolac blízko Travnika v dnešnej Bosne a Hercegovine (vtedy súčasť Rakúsko-Uhorska). Pôvodne pomenovaný ako Ivan, stal sa známym zdrobneninou Ivo. Keď mal Andrić dva roky, jeho otec zomrel. Pretože jeho matka bola príliš chudobná na to, aby ho  podporovala, bol zverený rodine jeho matky vo východobosnianskom meste Višegrad na rieke Drina. Tam videl osmanský most, ktorý neskôr preslávil v románe Most na Drine.

Navštevoval sarajevské gymnázium a neskôr študoval na univerzite v Záhrebe, Viedni, Krakove a Grazi.

V novovytvorenom Kráľovstve Srbov, Chorvátov a Slovincov sa stal  štátnym zamestnancom na ministerstve zahraničných vecí, neskôr bol diplomatom a veľvyslancom v Nemecku. Ako veľvyslanec skončil v roku 1941 po nemeckej invázii do Juhoslávie. Počas Druhej svetovej vojny žil v Belehrade, dokončujúc tri zo svojich slávnych noviel, ktoré boli zverejnené v roku 1945, vrátane novely Most na Drine.

Po smrti manželky v roku 1968 sa stiahol z verejného života. Ako čas plynul, bol stále viac chorý a napokon zomrel 13. marca 1975 v Belehrade.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Andric at NobelPrize.org
 The Swedish Academy secretary Anders Oesterling presentation speech
 Books of Ivo Andric
 Ivo Andrić Foundation

Srbskí spisovatelia
Osobnosti na bankovkách
Osobnosti na brazílskych poštových známkach
Marek Krejčí

Marek Krejčí (* 20. november 1980, Bratislava – † 26. máj 2007, Maitenbeth) bol slovenský futbalový útočník.

Kariéra
Na Slovensku hral v Interi, Trnave a Petržalke, odkiaľ v lete 2004 prestúpil do Wackeru Burghausen. V Nemeckej druhej lige vsietil v 87 zápasoch 26 gólov.

Reprezentácia 
Nastúpil na jeden zápas 31. marca - na priateľský zápas s Rakúskom, ktorý sa skončil 1:1.

Smrť
Marek prišiel o život pri autonehode pri nemeckom meste Maitenbeth. So svojím autom zišiel z cesty a narazil do stromu. Na mieste bol mŕtvy.

Externé odkazy 
 Profil na stránke sv-wacker.de
 isand.sk

Narodenia v 1980
Úmrtia v 2007
Hráči FK Inter Bratislava
Hráči FC Spartak Trnava
Hráči Győri ETO FC
Hráči FC Petržalka 1898
Hráči SV Wacker Burghausen
Slovenskí futbalisti
Úmrtia pri športe
Aston Martin

Aston Martin Lagonda Limited je výrobca luxusných športových automobilov so sídlom v Anglickom Gaydone. Automobilku založili Robert Bamford a Lionel Martin v roku 1914. Vyrábala športové autá, no do sériovej výroby sa dostali až v roku 1921. Automobilka bola zrušená v roku 1972, ale v roku 1975 bola značka obnovená a od roku 1988 patrila do koncernu Ford.Dnes má znovu britského majiteľa - Prodrive.

História

Modely

Súčasné modely 
 DB 7 Volante
Tento 2-dverový 4-miestny model s motorom vpredu a s pohonom zadnej nápravy sa vyrábal od roku 1993 (v prevedení kabriolet do roku 2001. Má radový 6-valcový motor s rozvodom DOHC a výkonom 250 kW / 340k, s objemom 3,239 l. Točivý moment tohto modelu je 490 Nm pri 3000 ot/min. Maximálna rýchlosť má hodnotu 266 km/h a akcelerácia z 0 na 100 km/h za 5,7 s.

 DB 7 Vantage
Tento novší model DB 7 sa vyrába od roku 1999. Opäť je to 4-miestne 2-dverové kupé s motorom vpredu a s pohonom zadných kolies. Vidlicový 12-valec s rozvodom DOHC a objemom 6 l vytiahne 266 km/h, má výkon 420 k pri 6000 ot/min. Z 0 na 100 km/h zrýchli za 5,1 s.

 Vanquish V12
Toto 2-miestne 2-dverové kupé sa vyrába od roku 2001. Vidlicový 12-valec s objemom 6 l a s výkonom 466 koní pri 6800 ot/min zvládne rýchlosť až 315 km/h. Akceleráciu na stovku zvláda za 5,6 s a na 200 za 17,4 s.

 DB 9

Opäť 2-dverové 4-miestne kupé s motorom vpredu a s pohonom zadných kolies, vyrába sa od roku 2003 (od roku 2004 aj ako kabriolet).Motor je vidlicový 12-valec s rozvodom DOHC, objemom 6 l a s výkonom 457 koní pri 5750 ot/min.Maximálka je 300 km/h a akcelerácia na stovku za 5,1 s.

 DBR 9
Dvojdverové jednomiestne kupé s motorom vpredu a s pohonom zadných kolies je stavané na pretekárske výkony. Vidlicový 12-valec s rozvodom DOHC, objemom 6 l a s výkonom 600 koní spolupracuje so 6-stupňovou sekvenčnou prevodovkou. Vyrába sa od roku 2004.

 DB AR1
Dvojdverový dvojmiestny roadster s motorom vpredu a s pohonom zadných kolies sa vyrábal od roku 2003. Vyrobilo sa len 99 kusov tohoto auta. Motor je vidlicový 12-valec s objemom 6 l,rozvodom DOHC, výkonom 420 koní pri 6000 ot/min a s točivým momentom 542 Nm pri 5000 ot/min.

Iné projekty 
.

Externé odkazy 
 oficiálna stránka

Automobilky Spojeného kráľovstva
Ford
Drak sa vracia

Drak sa vracia je naturisticko-psychologická románová novela od Dobroslava Chrobáka.

Hlavné postavy 
 Drak (Martin Lepiš Madlušovie) - je ešte ako malý chlapec nájdený hrnčiarom Lepišom opustený v lese
 Eva Jariabková - je vydatá, no svojho manžela Šimona neľúbi, miluje Draka
 Šimon - manžel Evy, nemajú však citový vzťah, jediná ich spoločná téma je práca na gazdovstve

Kompozícia: 12 kapitol + epilóg

Dej 

Dej sa začína tým, že Šimon prichádza domov a oznámi Eve, že Drak sa vrátil do dediny. Eva myslí na Draka, spomína si na chvíle, ako sa spoznali, ako Draka milovala, ako ho dedinčania zbili a ako utiekol. Šimon si myslí, že Eva hneď v prvú noc pôjde navštíviť Draka, ale nestalo sa tak a Šimon sa cíti uvoľnený. 

Drak bol sirotou, našiel ho starý Lepiš Madlušovie pri ceste a urobil si z neho pomocníka. Pretože neprichádzal do kontaktu s inými ľuďmi, Drak odmalička myslí zastaraným spôsobom. Keď starý hrnčiar Madlušovie umiera, dedinčania mu pripisujú jeho smrť. S Drakom spájajú aj ďalšie udalosti, ako napríklad: suchotu, neúrodnosť, smrť dedinčanky na poli a preto dedina sa obáva, že to všetko sa bude opakovať, keďže Drak sa vrátil. 

V horách vypukli požiare pre suchoty, dedinská črieda dobytku nachádzajúca sa v horách, nemá čo žrať a tak richtár potrebuje pomoc. Drak dobrovoľne prichádza s návrhom, že on zachráni čriedu. Muži rozhodnú, že s ním má ísť aj Šimon. 

Spolu zachránia stádo, ale keď Šimon začne podozrievať Draka, že predal čriedu Poliakom, zbehne do dediny a podpáli Drakovu vyžiháreň. Drak, ale nakoniec prichádza spolu so stádom a so svojou Zoškou. Šimon si uvedomí, že urobil veľkú chybu a pýta si od Draka odpustenie, ale on je veľkorysý a tvrdí, že aj on ublížil Šimonovi tým, že opustil Evu, keď otehotnela. Keď vidí Draka s inou ženou - Zoškou, Eva si uvedomí, že nemala čakať na Draka, ale mala si ceniť Šimona.

V epilógu sa dozvedáme, že vlastne novela je rozprávkou. Eva je rozprávačom a v epilógu dorozpráva príbeh svojmu vnúčikovi:
"-Potom? Potom už nebolo nič. Mali sa radi a žili spolu šťastne, kým nepomreli... Spi syn môj!"

Knihy z 1943
Slovenské knihy
Dobroslav Chrobák
Edubuntu

Edubuntu je jedna z oficiálnych derivácii Linuxovej distribúcie Ubuntu. Používa jadro rovnaké ako pôvodné Ubuntu, ale pridáva nástroje pre vzdelávanie, a taktiež grafickú tému vhodnú pre deti. Prvá stabilná verzia, Breezy Badger, vyšla v októbri 2005 pod označením 5.10. 

Edubuntu má 6-mesačný vývojový cyklus, identický s ostatnými deriváciami. Jeho veľkou výhodou je možnosť použitia na školách a vo vzdelávacích zariadeniach - a to tak na bežných školských počítačoch, ako aj na školskom serveri. Edubuntu používa grafické rozhranie Gnome, a všetky aplikácie, ktoré sú známe z Ubuntu.

Inštalácia Edubuntu

Pomocou CD 
Bezplatné stiahnutie Edubuntu

Zaslanie cez ShipIt program

Kúpenie CD cez slovenské stránky Linuxos.sk alebo Ubuntu.kayle.sk

Pomocou repozitárov

Pozri aj 
 Zoznam distribúcií Linuxu

Externé odkazy

Oficiálne zdroje 
 Ubuntu Linux domovská stránka
 Edubuntu Linux domovská stránka
 Canonical Ltd domovská stránka (sponzor Ubuntu vývoja)

Neoficiálne zdroje 
 Slovenský manuál na Ubuntu Linux

Distribúcie Linuxu
Slobodný softvér
Ubuntu Studio

Ubuntu Studio je jedna z oficiálnych derivácií Linuxovej distribúcie Ubuntu. Používa jadro v zásade rovnaké ako pôvodné Ubuntu, je však skompilované s prepínačmi "low latency", čo znamená, že systém si na svoju prácu rezervuje menej prostriedkov a viac ponecháva aplikáciám. To napomáha, aby aj na pomalších počítačoch zvukové aplikácie (vyžadujúce synchronizáciu v reálnom čase) "nezakolísali". Pridáva takisto množstvo aplikácií pre prácu s audiom, grafikou a videom. Prvá stabilná verzia, Feisty Fawn, vyšla 11. mája 2007 pod označením 7.04. Ubuntu Studio a vyšla o niekoľko dní neskôr ako ostatné derivácie.

Ubuntu Studio má 6-mesačný vývojový cyklus, identický s ostatnými deriváciami. Jeho veľkou výhodou je zameranie pre hudobníkov a multimediálnych nadšencov, čo je pomerne ojedinelé vo svete slobodného softvéru.

Inštalácia Ubuntu Studio

Pomocou DVD 
Bezplatné stiahnutie Ubuntu Studio

Zaslanie cez ShipIt program nie je možné, na rozdiel od iných oficiálnych derivácií

Kúpenie CD cez slovenské stránky Linuxos.sk alebo Ubuntu.kayle.sk

Pomocou repozitárov

Verzie

LTS (long time support, čiže verzia s dlhodobou podporou) 
Ubuntu Studio má LTS vydanie.

Aktuálna verzia 
Aktuálna verzia je 20.04 LTS. Verzia bola vydaná 23. apríla 2020.

Balíky

Audio 
 Ardour

 Audacity
 Hydrogen
 JACK
 JAMin
 LilyPond
 Mixxx
 MusE
 Rosegarden
 TiMidity++

Video 
 CinePaint
 PiTiVi
 Kino
 Stopmotion

Grafika 
 Agave
 Blender
 Enblend
 FontForge
 GIMP
 Inkscape
 Scribus
 Synfig

Prehľad

Pozri aj 
 Ubuntu
 Kubuntu
 Edubuntu
 Xubuntu

Referencie

Externé odkazy

Oficiálne zdroje 
 Ubuntu Linux domovská stránka
 Ubuntu Studio domovská stránka
 Canonical Ltd domovská stránka (sponzor Ubuntu vývoja)

Neoficiálne zdroje 
 Slovenský manuál na Ubuntu Linux

Distribúcie Linuxu
Slobodný softvér
Ochudobnený urán

Ochudobnený urán (skr. DU - z angl. depleted uranium) je urán, v ktorom je podiel izotopu 235U (škodlivá zložka) znížený na 0,23 % (v porovnaní s prírodným uránom, v ktorom sa 235U (škodlivá zložka) nachádza v množstve 0,7 %). Ochudobnený urán je odpadový produkt v procese obohacovania prírodnej uránovej rudy na použitie v jadrových reaktoroch a v jadrových zbraniach. 

Ochudobnený urán sa používa najmä na výplne tankov, guľometov lietadiel A-10, alebo do hrotov balistických zbraní. DU používa často aj na vyváženie v leteckom priemysle a ako vhodná ochrana pred röntgenovým žiarením v nemocniciach, ako aj na výrobu kontajnerov na transport rádioaktívnych zdrojov. Hlavnou príčinou prečo sa DU ako kov používa je jeho vysoká hustota. V prípade zbraní ich DU činí extrémne tvrdými a schopnými preniknúť do väčšej hĺbky. Okrem toho jeho použitie je veľmi lacné a tento materiál je dostupný vo veľkých množstvách. DU ako kov má hustotu 19,07 g/cm³ (1,7 krát väčšia hustota ako olovo). Kovový DU reaguje chemicky rovnakým spôsobom ako kovový urán so všetkými nekovovými prvkami, s ktorými vytvára kovové zmesi. V práškovej forme sa DU spontánne odparuje pri teplote 600-700 °C. Škodlivé účinky na zdravie môžu byť spôsobené predovšetkým inhaláciou uránu a jeho chemickou toxicitou (prenikanie do tela). Chemická toxicita môže spôsobovať poškodenie obličiek.

Urán (chemický prvok)
Zoznam filmových článkov/3

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto kategorizácie. Obsahuje 3 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.

3- 
3-iron

30 
30 prípadov majora Zemana

32 
322 (film)

Zoznamy filmových článkov
Ján Baláž

Ján Baláž (* 24. august 1951, Nitra) je slovenský gitarista, spevák a skladateľ. Je jedným zo zakladajúcich členov skupiny Modus. Od roku 1981 spolu s Jožom Rážom a Vašom Patejdlom patrí k základnej zostave kapely Elán.

Ján Baláž od 7 rokov navštevoval ľudovú školu umenia, odbor husle, od 14 rokov sa učil hrať na gitaru. Ovláda aj hru na trúbku a pištoľový trombón. V 17 rokoch bol spoluzakladateľom skupiny Modus, v roku 2014 obnovil pôsobenie v tejto skupine.

Diskografia

So skupinou Elán 
pozri článok: Elán, diskografia

Filmografia
 Rabaka
 Fontána pre Zuzanu
 Fontána pre Zuzanu 2
 Fontána pre Zuzanu 3

Externé odkazy 
 Elán
 Jano Baláž
 Modus

Slovenskí popoví gitaristi
Slovenskí popoví speváci
Slovenskí rockoví gitaristi
Slovenskí rockoví speváci
Modus (hudobná skupina)
Elán (skupina)
Osobnosti z Nitry
Heker

Heker (iné názvy: od r. 2020 aj, v rokoch 2003-2020 len: haker<ref name=K0  - slovenská výslovnosť: [heker], staršie aj [haker], od r. 2003 nespisovne, predtým spisovne: hacker - slovenská výslovnosť [heker] alebo [haker]; angl. hacker) môže znamenať:
 počítačový špecialista či programátor s detailnými znalosťami fungovania systému; dokáže s ním výborne pracovať a najmä si ho upraviť podľa svojich potrieb
 počítačový pirát, cracker, t. j. osoba prenikajúca do cudzích počítačov či databáz (cez sieť) bez toho, aby mala prístupové práva - pozri cracking (počítačová bezpečnosť)

V prvom význame „hacking“ znamená vlastne len spôsob, akým sa dajú rýchlo a rafinovane riešiť problémy. Ako blízke synonymum hakera v tomto význame sa v angličtine používa aj slovo geek. V druhom význame, teda na označenie počítačových zločincov a narušiteľov počítačových sietí, sa výraz používa najmä v masmédiách.

Dejiny 
Pôvodní hekeri z veľkej časti prispeli k zrodu počítačovej siete Internet či hnutiu slobodného softvéru, ako napr. GNU.

Názory 
Inak vníma termín heker Richard Stallman alebo Eric S. Raymond, alebo Loyd Blankenship, ktorý si hovoril „Mentor“. Ten v roku 1986 spísal The Conscience of a Hacker. V ňom sa okrem iného píše:
… Áno, som zločinec. Mojím zločinom je zvedavosť. Mojím zločinom je posudzovanie ľudí podľa toho, čo hovoria a čo si myslia, a nie podľa toho, ako vyzerajú. Môj zločin je to, že som šikovnejší ako vy, čo je vec, ktorú mi nikdy neodpustíte. Som heker a toto je môj manifest. Môžete zastaviť jednotlivcov, ale nemôžete nás zastaviť všetkých…

Ďalej v ňom kritizuje spoločnosti a firmy, ktoré si nechávajú platiť za služby, ktoré by inak mohli byť zadarmo (telefón, pripojenie do Internetu). Opisuje v ňom aj svoj vzťah ku kyberpriestoru. Hlavnej kritike však podrobuje podľa neho skostnatenú a prehnitú ľudskú spoločnosť, ktorá je slepá a ide jej len o vlastný krátkodobý prospech.

Zdroje 

 Heslo Hacker v The Jargon File
 Bruce Sterling: Zátah na hackery (The Hacker Crackdown)
 Clifford Stoll: Kukaččí vejce (The Cuckoo's Egg)

Externé odkazy 
 Challenges to entertain your mind and progress in the computer security (Hacker-Challenge)
 Vysvetlenie pojmu hacker v slovníku Jargon File na Security-Portal.cz
 Hackerský manifest
 Challenges to entertain your mind and progress in the computer security (Hacker-Challenge), angličtina

Počítačová terminológia
Zamoskvoreckaja

Zamoskvoreckaja () je v poradí druhá trasa moskovského metra. Je vedená zo severozápadu na juhovýchod mesta. Jej celková dĺžka je 37 km a je na nej 20 staníc. Cesta z jednej konečnej stanice do druhej trvá približne 53 minút. Priemerná rýchlosť súpravy je 42 km/hod. Na mape je trasa značená tmavozelenou farbou.

História výstavby 
Prvý úsek tejto trasy (Sokol – Teatraľnaja) bol spustený do prevádzky v roku 1938 a vytvoril základ druhej trasy moskovského metra. Stanica Majakovskaja získala v roku 1939 ocenenie Grand Prix na Medzinárodnej výstave v New Yorku. Druhý úsek (Teatraľnaja – Avtozavodskaja ) bol otvorený v roku 1943 počas II. svetovej vojny. Tento úsek prechádza 2-krát popod rieku Moskva. V roku 1964 bol uvedený do prevádzky úsek Sokol – Rečnoj vokzal a trasa dosiahla svoj konečný bod na severozápade. V roku 1969 bol dokončený úsek Avtozavodskaja – Kachovskaja, pričom trasa prekročila rieku Moskva pomocou mostnej konštrukcie. 

V roku 1979 bola otvorená stanica Tverskaja (pôvodný názov Gorkovskaja) medzi stanicami Majakovskaja a Teatraľnaja vybudovaná počas prevádzky trasy. V 1984 bola trasa predĺžená zo stanice Kaširskaja do stanice Orechovo a v roku 1985 do stanice Krasnogvardejskaja, kde v súčasnosti končí. Úsek Kaširskaja – Kachovskaja od roku 1995 tvorí trasu Kachovskaja.

Prítomnosť a budúci rozvoj 
Trasu obsluhujú dve depá: od roku 1938 depo Sokol a od roku 1969 aj depo Zamoskvoreckoje. Na trase v súčasnosti premávajú osemvozňové súpravy 81-717/714. Južná časť trasy je značne preťažená, najmä v špičke, nakoľko depo Zamoskvoreckoje nie je schopné zabezpečiť dostatok vozňových súprav v tomto úseku. Situáciu vyrieši až ukončenie výstavby depa Bratejevo.

V súčasnosti prebieha rekonštrukcia staníc na prvých úsekoch trasy. Hydroizolácia týchto staníc už neplní svoju funkciu a do staníc preniká spodná voda. Konštrukcia staníc nie je ohrozená, ale priesaky vody negatívne ovplyvňujú ich vzhľad. Postupne sa rekonštruujú stanice Belorusskaja, Majakovskaja, Teatraľnaja, a Novokuzneckaja.

Na južnom konci trasy je rozostavaná stanica Bratejevo (predpokladaný termín otvorenia, rok 2008) a spolu s ňou sa stavia aj depo. V budúcnosti sa počíta s predĺžením trasy na sever (stanice Belomorskaja a Ulica Dybenko).

Stanice 
 Rečnoj vokzal (Речной вокзал)
 Vodnyj stadion (Водный стадион)
 Vojkovskaja (Войковская)
 Sokol (Сокол)
 Aeroport (Аэропорт)
 Dinamo (Динамо)
 Belorusskaja (Белорусская) (prestup na linku 5)
 Majakovskaja (Маяковская)
 Tverskaja (Тверская) (prestup na linky 7 a 9)
 Teatraľnaja (Театральная) (prestup na linky 3 a 1)
 Novokuzneckaja (Новокузнецкая) (prestup na linky 6 a 8)
 Paveleckaja (Павелецкая) (prestup na linku 5)
 Avtozavodskaja (Автозаводская)
 Kolomenskaja (Коломенская)
 Kaširskaja (Каширская) (prestup na linku 11)
 Kantemirovskaja (Кантемировская)
 Caricyno (Царицыно)
 Orechovo (Орехово)
 Domodedovskaja (Домодедовская)
 Krasnogvardejskaja (Красногвардейская)

Iné projekty 

Moskovské metro
Biblioteka imeni Lenina (stanica moskovského metra)

Biblioteka imeni Lenina (; doslova "Leninova knižnica") je jedna zo staníc moskovského metra.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fotografie stanice na metro.ru
 Fotografie a informáciee o stanici na metro.molot.ru
 Popis stanice na mymetro.ru
 Fotogaléria stanice na metrowalks.ru
 Fotografie stanice na news.metro.ru

Stanice moskovského metra
James Tobin

James Tobin (* 5. marec 1918, Champaign, Illinois, USA – † 11. marec 2002, New Haven, Connecticut) bol americký ekonóm. 

Rozvinul Keynesové ekonomické teórie. Zaoberal sa makroekonomikou a štátnymi zásahmi do ekonomiky. Jeho akademická práca zahŕňa prínos k štúdiu investícií, monetárnej a fiškálnej politike a finančným trhom. Známa je jeho "Tobinova daň", ktorú formuloval, aby sa predchádzalo špekuláciám na devízovom trhu. Za hlavnú poruchu súčasnej trhovej ekonomiky vidí neúplnú zamestnanosť.

V roku 1981 získal Cenu Švédskej ríšskej banky za ekonomické vedy na pamiatku Alfreda Nobela.

Publikácie
 
 
 Tobin, James (1956).  "The Interest-Elasticity of Transactions Demand for Cash," Review of Economics and Statistics, 38(3), pp 241–247.
 
 Tobin, James (1961).  "Money, Capital, and Other Stores of Value,"  American Economic Review, 51(2), pp. 26–37. Reprinted in Tobin, 1987, Essays in Economics, v. 1, pp. 217–27. MIT Press.
 
 Tobin, James (1970).   "Money and Income: Post Hoc Ergo Propter Hoc?" Quarterly Journal of Economics, 84(2), pp. 301–317.
 Tobin, James and William C. Brainard (1977a). "Asset Markets and the Cost of Capital". In Richard Nelson and Bela Balassa, eds., Economic Progress: Private Values and Public Policy (Essays in Honor of William Fellner), Amsterdam: North-Holland, 235-62.
 
 Tobin, James (1992).  “money,”  The New Palgrave Dictionary of Finance and Money, v. 2, pp. 770–79 & in The New Palgrave Dictionary of Economics. 2008, 2nd Edition. Table of Contents and Abstract. Reprinted in Tobin (1996), Essays in Economics, v. 4, pp.  139–63. MIT Press.
 Tobin, James, Essays in Economics,  MIT Press:v. 1 (1987), Macroeconomics. Scroll to chapter-preview. Dostupné onlinev. 3 (1987).  Theory and Policy (in 1989 paperback as Policies for Prosperity: Essays in a Keynesian Mode). Dostupné onlinev. 4 (1996). National and International. Dostupné online
 Tobin, James, with Stephen S. Golub (1998).  Money, Credit, and Capital. Irwin/McGraw-Hill. TOC.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil na Nobelprize.org 
 Biografia na Nobelprize.org 

Ekonómovia USA
Nositelia Ceny Švédskej banky za ekonómiu na pamiatku Alfreda Nobela
Členovia American Philosophical Society
Osobnosti z Illinoisu