joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rekonštrukcionizmus

Rekonštrukcionismus je náboženský smer, ktorý sa snaží nadviazať na predkresťanské náboženstvá a obnoviť ich praktizovanie v súčasnom svete. Člení sa na mnoho smerov, ktoré spolu v skutočnosti, okrem základnej myšlienky rekonštrukcionizmu, nemajú nič spoločného, preto sa o rekonštrukcionizme dá len ťažko hovoriť ako o jednotnom smere, ale ide skôr o súhrnne označenie niekoľkých náboženských smerov, ktoré majú spoločné (hore uvedené) znaky.

U obnovovaných náboženstiev ide niekedy pozorovať odklon od pôvodnej podoby daného náboženstva (polyteizmus) a v menšej či väčšej miere sa v prejavujú prvky pluralizmu, henoteizmu či monolatrie.

Podoby rekonštrukcionismu 
 Kemetský (egyptský) rekonštrukcionismus
 Kemetizmus
 Keltský (galský) rekonštrukcionismus
 Druidizmus
 Slovanský rekonštrukcionismus
 Slovianstvo
 Germánský rekonštrukcionismus
 Asatru
 Helénský (grécky) rekonštrukcionismus
Najvyšší rada etnických Grékú (Ύπατο Συμβούλιο των Ελλήνων Εθνικών)
 Rímský rekonštrukcionismus
Nova Roma
 Kanaánský rekonštrukcionismus
Iglesia del Pueblo Guanche

Pozri aj 
 Pohanstvo
 Novopohanstvo
 Pohanská federácia

Zdroj 

Náboženstvo a teológia
Novopohanstvo
Colorado (album)

Colorado je tretí štúdiový  album českej rockovej skupiny Kabát, ktorý 7. septembra 1994 vydalo hudobné vydavateľstvo Monitor EMI.

Zoznam skladieb 
 "Rohypnol po tetě" - 4:33 
 "Centryfuga" - 3:48    
 "Nejsem z USA" - 3:48    
 "S čerti nejsou žerty" - 4:04    
 "Starej bar" - 4:06    
 "Colorado" - 2:19    
 "Ou jipi jé" - 4:24    
 "Moje holka je Batman" - 4:05   
 "Kdyby ženský nebyly" - 3:24   
 "Sem klidnej" - 3:21   
 "Až pro mě přijdou" - 3:04   
 "Jak ti šlapou Kabáti" - 3:08

Hudobné albumy z 1994
Albumy skupiny Kabát
Pac-Man

Pac-Man je japonská plošinová počítačová hra vyvinutá spoločnosťou Namco. Prvýkrát bola uvedená v Japonsku 22. mája 1980. Veľmi skoro sa stala populárnou, neskôr až kultovou hrou. Stala sa symbolom všetkých počítačových hier, predlohou pre mnoho mutácií, populárnych piesní či pre televízny seriál. Pac-Man vo svojej dobe vytvoril úplne nový typ hry, pretože v dobe vzniku Pac-Mana bola väčšina hier typu "strieľačky", alebo sa podobali Pongu (prvá primitívna hra na TV).

Jeho tvorca Toru Iwatani tvrdil, že väčšina hier bola príliš násilná, preto chcel urobiť hru, ktorá by násilie postrádala a bola by prijateľná aj pre ženy.

Princíp hry 
Hráč ovláda žlté koliesko s ústami a okom, Pac-Mana, v bludisku vyplnenom bodkami tzv. pac-dotmi, ktoré má Pac-Man za úlohu všetky zjesť. Tým postupuje do ďalšieho levelu (opäť v rovnakom bludisku). V bludisku sa tiež pohybujú štyria farební duchovia, ktorí sa poväčšine snažia Pac-Mana dobehnúť (každý svojím vlastným spôsobom). Na začiatku hry je v bludisku iba červený duch a ostatní sú zavretí v akomsi domčeku uprostred obrazovky, postupne sa však do bludiska dostanú všetci. Keď Pac-Mana ktorýkoľvek z nich chytí, hráč stráca jeden z troch životov a začína znova uprostred bludiska, ale bodky, ktoré už zjedol, sa znova neobjavujú. Na obranu proti duchom sú v každej úrovni štyri väčšie bodky, ktoré môže Pac-Man zjesť – duchovia potom na chvíľu zmodrajú a Pac-Man môže pre zmenu naháňať ich (a pri kontakte ich zjesť). Po zjedení ducha z neho zostanú len oči, ktoré sa vrátia doprostred bludiska, a tam sa duch obnoví. Vpravo a vľavo na hracej ploche sú vchody do tunela, ktorými môže Pac-Man aj duchovia prechádzať z jednej strany na druhú (t. z. keď vojdú na jednej strane, objaví sa na strane opačnej).

V mieste, odkiaľ Pac-Man začína hrať, sa občas objavuje ovocie, ktoré mu pridá body. Za každú zjedenú bodku je desať bodov, za prvého ducha je 200 bodov, za druhého ducha 400 bodov, za tretieho 800 a za posledného 1600. Za 10000 bodov dostane hráč život navyše.

Referencie

Iné projekty 

Arkády
Počítačové hry z 1980
Počítačové hry
ŠK Futura Humenné

ŠK Futura Humenné bol slovenský futbalový klub. Zanikol v roku 2015.

Klub bol založený v roku 1903 ako HAC Humenné (Homonnai Athlétikai Club).

V rokoch 1993 - 2000 hralo Humenné v najvyššej Slovenskej futbalovej lige, vtedajšej Mars Superlige, z ktorej bolo vyradené v dôsledku skracovania ligy na 10 tímov.

Pod vtedajším názvom FC Chemlon Humenné vyhral klub v roku 1996 Slovenský pohár vo finále proti Spartaku Trnava (2-1; hralo sa vo Vranove nad Topľou). Následne klub zdolal v 1. kole Pohára víťazov pohárov albánsky celok Flamurtari Vlora (po víťazstvách 1-0 doma a 2-0 vonku). V 2. kole sa stretli s gréckym klubom AEK Atény v dvoch zaujímavých zápasoch (vonku prehra 0-1, doma prehra 1-2), po ktorých postupoval favorit. Humenné sa v domácom zápase ujalo vedenia už v 19 sekunde zápasu gólom legendy klubu Pavla Diňu, no ani kvalitný výkon vo zvyšku zápasu nestačil domácim na postup.

V dôsledku finančných problémov bol klub v júli 2009 preradený do 2. ligy (tretej najvyššej futbalovej súťaže).

V roku 2011 došlo k rapídnym zmenám, klub prevzali nové osoby po bývalom vedení a momentálne prebieha konsolidácia kádra, čo sa týka A-tímu ako aj mládeže. Došlo taktiež k zmene realizačných tímov jednotlivých družstiev. Novým majiteľom sa stal Michal Paraska a manažérom Martin Friga. A-Tím momentálne hráva najvyššiu regionálnu súťaž na Východnom Slovensku.

Úspechy 
 Víťaz Slovenského pohára: 1996
 Účasť v Pohári víťazov pohárov: 1996/97

Klubové mená 

 1903 - Homonnai Atlétikai Club
 1919 - Humenský atletický klub Humenné (HAC Humenné)
 1949 - Sokol Československé spojené závody Humenné (Sokol ČSSZ Humenné)
 1953 - Tatran Humenné
 1960 - Chemko Humenné
 1965 - Lokomotíva Chemlon Združené Závody Humenné (LCHZZ)
 1973 - TJ Chemlon Humenné
 1991 - Futbalový Club Chemlon Humenné (FC Chemlon Humenné)
 1998 - Humenský Futbalový Club Humenné (HFC Humenné)
 2006 - 1. HFC Humenné
 2012 - ŠK Futura Humenné

Zostava 
Aktuálne k sezóne 2011-12
Brankári
  Peter Pillár 
  Radoslav Balint

Obrancovia
  Pavol Bezeg
  Dominik Dysko
  Michal Paraska (kapitán) 
  Martin Hreško 
  Peter Šuľak 

Záložníci
  Ruslan Ljubarskij (tréner)
  Peter Jurov 
  Cyril Vasiľ
  Dávid Legdan
  René Koromház
  Jakub Karnaj

Útočníci
  Vladimír Voroňák
  Tomáš Sima
  Stanislav Karnaj
  Pavol Šuľak

Známi hráči 
 Juraj Buček
 Ján Mucha ml.
 Marián Čišovský
 Ivan Žiak
 Jaroslav Sovič
 Peter Dzúrik
 Ruslan Ljubarskij
 Pavol Diňa
 František Hanc
 Milan Sciranka
 Pavol Piatka
 Radovan Krása
 Ľubomír Mati
 Ivailo Jončev
 Marek Lukáč
 Michal Černega

Štatistiky 
Umiestnenia v Mars superlige:
 1993/94 - 10. miesto
 1994/95 - 11. miesto
 1995/96 -  5. miesto
 1996/97 - 11. miesto
 1997/98 -  9. miesto
 1998/99 - 10. miesto
 1999/00 - 12. miesto (zostup)

Aktuálne umiestnenie v súťažiach:
 2011/12 - 1. miesto (Majstrovstvá regiónu Východ)
 2012/13 - 12. miesto (3. liga Východ)
 2013/14 - 10. miesto (3. liga Východ)

Referencie

Externé odkazy 
 Oficial web page
 Fan website

Humenné
Šport v Humennom
Futbalové kluby založené v 1903
Antonín Hajn

PhDr. Antonín Hajn (* 24. júl 1868, Solnice – † 26. marec 1949) bol český novinár a politik.

Život
Hajn bol syn tesára. Absolvoval gymnázium v Chrudime a neskôr vyštudoval dejiny na filozofickej fakulte Pražskej univerzity (dnes Karlova univerzita). V roku 1901 bol promovaný na doktora filozofie. V roku 1893 bol zatknutý a postavený pred súd pre velezradu spolu s ďalšími troma zakladateľmi anarchistického spolku pokrokovej študentskej mládeže Omladina (Karel Stanislav Sokol, Dr. Alois Rašín a Josef Škába) a odsúdený na 18 mesiacov žalára.

Od roku 1897 bol členom Radikálnej pokrokovej strany a začal vydávať stranícky týždenník, a neskôr denník Samostatnost. V rokoch 1905-09 redigoval aj stranícky časopis Pokroková revue. V rokoch 1908-1912 bol predsedom České strany štátoprávne pokrokovej, nástupkyne predchádzajúcej strany. V rokoch 1907-1911 bol členom rakúsko-uhorskej Ríšskej rady a v Čechách poslancom zemského snemu.

Počas prvej svetovej vojny bol činný v domácom odboji. V období vzniku Česko-Slovenska bol od 14. novembra 1918 do 15. apríla 1920 členom Revolučného národného zhromaždenia. Poslancom zostal aj v neskorších čs. parlamentoch, až do roku 1935.

Jeho brat, Alois Hajn, bol členom pokrokového hnutia mládeže, novinárom a členom Sociálno-demokratickej strany.

Osobnosť
Hajn bol jednou z významných osobností reformných Čiech konca 19. storočia. Zaujímal sa najmä o sociálne otázky. Bol jedným z vodcov študentského hnutia a neskôr radikálneho pokrokového hnutia.

Masaryk o Hajnovi
Tomáš Garrigue Masaryk nepriamo pripisuje Hajnovi zásluhy o zakreslenie dnešných slovenských hraníc:

Když jsem roku čtrnáct chtěl jet za hranice, to už jsem docela rozhodně počítal se Slovenskem. Ale abych měl jaksi plnou moc v tomto směru něco dělat, chtěl jsem vědět, co tomu říkají jiní poslanci a politikové, a sondoval jsem u nich. Mluvil jsem s Antonínem Hajnem za státoprávníky; Hajn byl hned a plně při věci a řekl mi, že má u generálního štábu známeho důstojníka, který by nám mohl nakreslit mapu příštího Slovenska z hlediska národnostního, strategického a tak. Opravdu mi pak přinesl mapu, na které byly nakřesleny příští hranice plavajzem; a naše dnešní hranice se kryjí skoro přesně s těmi na té mapě. (Karel Čapek - Hovory s T.G. Masarykem, Čs. spisovatel, Praha 1969, strana 104)

Narodenia v 1868
Úmrtia v 1949
Českí filozofi
Českí politici
Amsterdamské kanály

Amsterdamské kanály tvorí viac než sto kilometrov kanálov („gracht“), približne 90 ostrovov a 1500 mostov, ktoré zabezpečili mestu prezývku "Benátky severu". 

Tri hlavné kanály: Herengracht, Prinsengracht a Keizersgracht boli vykopané v 17. storočí počas holandského "Zlatého veku". Tieto kanály vytvárajú koncentrické polkruhy okolo mesta, ktoré sa nazývajú "grachtengordel" (tzv. „kanálový opasok“). Pozdĺž kanálov sa nachádza vyše 1550 pamätihodností a významných budov.

V roku 2010 boli zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Významné kanály

Singel 
Singel obkolesoval mesto už v stredoveku. Od roku 1480 do roku 1585 slúžil ako vodná priekopa chrániaca mesto. Na konci 16. storočia sa Amsterdam začal ďalej rozširovať aj za hranice Singlu. Kanál vedie od jazera IJ, neďaleko stanice Amsterdam Centraal  až na námestie Muntplein, kde sa vlieva do rieky Amstel. V súčasnosti je prvým a najvnútornejším z polkruhových kanálov, ktoré obchádzajú centrum mesta.

Keizersgracht 
Keizersgracht (doslova „Cisárov kanál“) je tretí a najširší z kanálov v centre Amsterdamu. Nachádza sa medzi Herengracht a Prinsengracht. Pomenovali ho na počesť Maximiliána I., cisára Svätej ríše rímskej.

Prinsengracht 
Prinsengracht (doslova „Princov kanál“) je štvrtý a zároveň najdlhší z hlavných amsterdamských kanálov. Väčšina domov pozdĺž kanálu bola vybudovaná počas tzv. zlatého veku Amsterdamu. Mosty prechádzajúce ponad kanál sa nespájajú s ulicami na strane mestskej štvrte Jordaan. 

Medzi turisticky príťažlivé budovy nachádzajúce sa popri kanále patria: kostol Noordkerk, trh Noordermarkt, Dom Anny Frankovej, Westerkerk, najvyšší kostol v Amsterdame; a Homomonument.

Referencie

Literatúra 
 Stichting Atelier voor Restauratie en Research van Schilderijen (ITAAR/ARRS): De Gouden Bocht van Amsterdam. Amsterdam 2006, ISBN 90-810694-1-1
 Bakker, J. Kloters, Vincent van Rossem, W. Vroom u. a. (Hrsg.): Amsterdam in de Tweede Gouden Eeuw. Uitgeverij Thot, Bussum 2000.
 Geert Mak: Een kleine geschiedenis van Amsterdam. Uitgeverij Olympus, Amsterdam 1999, ISBN 90-254-9972-4

Iné projekty

Externé odkazy 
 Studio Koning. Fotos über Grachten in Amsterdam
 50 Fotos über die Geschichte von Amsterdam vom Jahre 1200 bis 2004
 Panorama der Kanäle von Amsterdam
 Videoaufnahme der Van Noordtkade – Van Noordtgracht

Lokality Svetového dedičstva v Holandsku
Stavby v Holandsku
Amsterdam
Chortycia

Chortycia (ukrajinsky Хортиця) je najväčší ostrov na rieke Dneper. Nachádza sa na južnej Ukrajine na území mesta Záporožie. Ostrov má pretiahnutý tvar (od severozápadu k juhovýchodu), je nad 12 km dlhý, stredná šírka je približne 2,5 km. 

V 16. storočí vznikla na Chortycii opevnená tvrdza záporožských kozákov, ktorí odtiaľ spravovali Záporožskú Sič. Dnes tu pôsobí Múzeum záporožského kozáctva. V roku 2007 bola Chortycia zvolená jedným z sedem divov Ukrajiny.

Dejiny 

Byzantský imperátor Konštantín VII. Porfyrogennétos v diele «De administrando imperio» sa zmieňuje o "ostrove svätého Georia" nižšie dneprovských  práhov.
Podľa legendy v  roku 972 na Chortycii bol zabitý knieža Sviatoslav Igorevič, keď sa vracal z výpravy na Konštantínopol.

Literatúra 
 Jana Bürgers: «Mythos und Museum. Kosakenmythos und Nationsbildung in der postsowjetischen Ukraine am Beispiel des Kosakengeschichtsmuseums auf der Insel Chortycja.» In: Bianka Pietrow-Ennker (Hg.): Kultur in der Geschichte Russlands. Göttingen: Vandenhoeck & Ruprecht, 2006. ISBN 3-525-36293-5
 Christian Ganzer: Sowjetisches Erbe und ukrainische Nation. Das Museum der Geschichte des Zaporoger Kosakentums auf der Insel Chortycja. Mit einem Vorwort von Frank Golczewski. Stuttgart: ibidem-Verlag, 2005 (Soviet and Post-Soviet Politics and Society, vol. 19). ISBN 3-89821-504-0

Iné projekty

Externé odkazy 
 Informácia o Chortice 
 Dejiny o Chortica (ukr.)

Ostrovy Ukrajiny
Povodie Dnepru
Záporožie
Geografia Záporožskej oblasti
One Piece

One Piece (jap.: ワンピース, Wan Písu) je japonská manga séria, podľa ktorej neskôr vznikol aj rovnomenný anime seriál. Autorom mangy je Eičiro Oda. Manga aj anime sú v Japonsku veľmi populárne, získavajú vysoké hodnotenia a vysokú sledovanosť. Anime epizódy, manga kapitoly a manga zväzky stále vychádzajú. Dosiaľ bolo vydaných tiež 17 filmov, 4 OVA a niekoľko špeciálov.

Príbeh 

Príbeh je zasadený do obdobia vlády pirátov na oceánoch, ale odohráva sa v imaginárnom svete. Monkey D. Luffy je 19-ročný bláznivý chlapec, ktorý sa chce stať „kráľom pirátov“. Stále má so sebou slamený klobúk, ktorý dostal od piráta menom Shanks, ktorý ho v minulosti zachránil.

Luffy sa teda rozhodol, že si založí vlastnú pirátsku posádku. Ako prvý sa k nemu pridal samuraj Zoro Roronoa, nasledovaný navigátorkou Nami, nepoučiteľným klamárom Usoppom, kuchárom Sanjim, lekárom Chopperom a ďalšími. Ich tím dostal názov Mugiwara Kaizoku (slov. doslovne: Piráti Slameného Klobúka).

V celom seriáli sa objavuje veľmi veľa postáv.

Externé odkazy 
 oficiálna stránka One Piece 
 anidb.net 

Anime filmy
Anime seriály
Anime OVA
Anime z roku 1999
Manga
Ragnarök

Ragnarök (v preklade údel bohov)  je v severskej mytológii označenie pre koniec sveta, zánik bohov, poslednú bitku mocností dobra a zla. Podľa legendy má svet byť opäť obnovený, pretože prežije osem dobrých bohov a jeden ľudský pár, ktorý sa pred nebezpečím ukryje v kmeni stromu Yggdrasil.Vo škandinávskom mytológii , Ragnarök (American výslovnosť: / r Æ ɡ n ə ˌ r ɒ k , r ɑː ɡ - / ( počúvanie )O tomto zvuku ) [2] [3] [4] je séria udalostí, vrátane veľkého boja , predpovedaný na smrť mnohých významných osobností (vrátane bohov Odina , Thora , Týra , Freya , Heimdalla a Lokiho)), prírodné katastrofy a ponorenie sa sveta do vody. Po týchto udalostiach bude svet znovu a znovu plodný, stretnú sa prežívajúci a vracajúci sa bohovia a svet bude znovu osídlený dvoma ľudskými preživšími . Ragnarök je dôležitou udalosťou v severskej mytológii a bol predmetom vedeckého diskurzu a teórie v dejinách germánskych štúdií .

Severný portál kostola Urnes z 12. storočia bol interpretovaný tak, že obsahuje vyobrazenia hadov a drakov, ktoré predstavujú Ragnaröka . [1]
O udalosti svedčí predovšetkým Poetická Edda , zostavená v 13. storočí z predchádzajúcich tradičných zdrojov, a Próza Edda , ktorú v 13. storočí napísal Snorri Sturluson . V próze Edda a v jednej básni Poetická edda sa udalosť označuje ako Ragnarök alebo Ragnarøkkr ( stará nórčina pre „Osud bohov“ a „Súmrak bohov“), čo je popularizácia používaná Skladateľ 19. storočia Richard Wagner s titulom poslednej zo svojich oper opery Der Ring des Nibelungen , Götterdämmerung (1876), čo je v nemčine „Súmrak bohov“.

Tradičné podanie 
Bohovia vedia, že Ragnarök je nevyhnutný. Hoci existuje veštba, že na konci sveta dôjde k veľkej bitke, v ktorej budú zničení, predsa sa na ňu pripravujú. 

Veľkosť bohov spočíva v tom, ako vzdorujú osudu, ktorému sa nemôžu vyhnúť. Záverečné štádium života sa ohlási rôznymi zlými znameniami. Najprv príde krutá zima (fimbulvetr) a takéto zimy prídu tri za sebou bez toho, aby ich vystriedalo leto. Po celej zemi zavládnu kruté boje.

Slnko a mesiac budú prenasledovať vlci a zhltnú ich – nastane tma. Na svet zaútočia tri hlavné mocnosti. Z mora sa vyplazí obrovský had Midgårdsormen (Jörmungandr) v bojovej nálade, čím uvedie do pohybu loď z nechtov mŕtvych Naglfar. Túto loď riadi obor Hrym, kormidelníkom je Loki. Z juhu prichádzajú démon ohňa Surtr so synmi Muspellu. Ale zo všetkých najstrašnejší je vlk Fenrir. V tejto chvíli povstane Heimdall a zatrúbením dá vedieť, že nastává Ragnarök a bohovia sa pripravujú do boja.

Freyr bojuje proti Surtovi, ale padne. Thor bojuje s Midgårdsormenom a obaja sa zabijú navzájom. Fenrir zhltne Odina, zabije ho však jeho syn Vídar. Týr bojuje so psom Garmom (strážca z podsvetia) a privodia si navzájom smrť, rovnako dopadne súboj Lokiho a Heimdalla. Potom Surtr vrhne na celú zem oheň a všetko spáli.

Po Ragnaröku však z oceánu vyvstane nová zem, ktorú zaľudnia ľudia, ktorí sa ukryli v koreňoch jaseňa Yggdrasilu a bohovia, ktorí prežili, spolu s Baldrom a Hödom, navrátilcami z Helheimu, nájdu v troskách Valhally posolstvo Odina – runy.

Iné projekty

Zdroj 
 

Severská mytológia
Arborétum Borová hora

Borová hora je účelovým zariadením  Technickej univerzity vo Zvolene. Územie arboréta bolo vyhlásené za chránený areál v obciach Sliač a Zvolen, Banskobystrický kraj, okres Zvolen, vo Zvolenskej kotline, rozloha 47,8 ha, vyhlásený 1981, dendrologické arborétum prevažne s druhmi domácimi na Slovensku, s podchytením ich vnútrodruhovej a zemepisnej premenlivosti, slúži na výučbu, súčasťou je rozárium a zbierka kaktusov a sukulentov.

História 
30. marca v roku 1965 sa začali vysádzať prvé rastliny. Tento dátum je aj oficiálnym dátumom vzniku  arboréta.

Rozárium 
Zbierka ruží v rozáriu obsahuje približne 840 odrôd. Genofondovo je zbierka zameraná na ruže vyšľachtené na historickom území bývalého Československa.

Zbierka kaktusov a sukulentov 
Obsahuje taxóny pôvodom zo Severnej Ameriky a Mexika, najmä rody Echinocereus a Mammillaria, ale návštevník môže vidieť aj ukážky sukulentnej flóry z iných oblastí. Expozícia je rozdelená do skupín podľa miesta výskytu.

Kluby 
Pri arboréte vyvíja svoju činnosť od roku 1972 Klub kaktusárov Zvolen.
O rok neskôr v roku 1973 bol založený klub špecializujúci sa na pestovanie ruži - Rosa klub Zvolen.

Sprievodné akcie 
 Dni rododendrónov – azaliek - máj - 21. týždeň, aj cez víkend

 Dni ruží - jún - 24. týždeň, aj cez víkend

Literatúra 
 Arborétum Borová Hora, Technická univerzita Zvolen, 2005, ISBN 80-88817-84-6,

Referencie

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape
 
 Technická Univerzita vo Zvolene, Arborétum Borová hora - www.tuzvo.sk
 www.slovakia.travel
 Enviroportal.sk
 Vyšľachtená ruža v arboréte - ruze.wi.cz
 Zoznam drevín vysadených na ploche Arboréta Borová hora
 

Sliač
Zvolen
Arboréta na Slovensku
Chránené areály na Slovensku
Technická univerzita vo Zvolene
Chránené územia v okrese Zvolen
Ardovská jaskyňa

Ardovská jaskyňa je významná, aktívna fluviokrasová jaskyňa so známou ponorovou a z veľkej časti i výverovou vetvou, a tiež so senilnými inaktívnymi časťami. Nachádza sa juhovýchodne od Ardova, na juhozápadnom okraji Silickej planiny v Slovenskom krase v masíve Veľkého vrchu (417 m n. m.). V strednotriasových svetlých steinalmských vápencoch bitynsko-ilýrskeho veku ju vytvárali vody občasného vodného toku, ktorý sezónne tečie spod Červenej stráne (398 m n. m.) pri Dlhej Vsi, pričom sa ponára v skupine niekoľkých ponorov v závere tzv. Dlhoveského okrajového polja. Známa je od nepamäti. Nové časti boli objavené v r. 1954. Tok z jaskyne vyviera neďaleko známych výverových častí jaskyne v sezónne aktívnej Ardovskej vyvieračke.

Externé odkazy 
 Profil a fotogaléria na retep.sk
 Článok o kresbách v jaskyni na sme.sk
 Národná prírodná pamiatka Ardovská jaskyňa, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Jaskyne na Slovensku
Silická planina
Národné prírodné pamiatky v Košickom kraji
Chránené územia v okrese Rožňava
Ardovo
Čachtická jaskyňa

Čachtická jaskyňa je jaskyňa a národná prírodná pamiatka v správe SSJ.

Nachádza sa  pri obci Čachtice v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji.  Územie bolo vyhlásené v roku 1972 a novelizované v roku 2005 s rozlohou ochranného pásma 379,319 ha. Je súčasťou CHKO Malé Karpaty.

Najstaršie prieskumné práce pri objavovaní podzemných  priestorov v okolí Čachtíc sa datujú od rokov 1912 - 1914, ktoré vústili v auguste 1956 do objavu Čachtickej jaskyne. Blízke okolie jaskyne predstavuje krasovú plošinu s veľkými vyvýšeninami Drapľákom a Skalkou, ktorá sa mierne dvíha západným smerom k chrbtu Čachtického pohoria. Je charakterizovaná dobre vyvinutými škrapmi, krasovými jamami a inými povrchovými krasovými javmi. Tektonická dispozícia podmienila vznik podzemných krasových foriem, jaskýň a priepastí, z ktorých najvýznamnejšia je Čachtická jaskyňa, najdlhšia jaskyňa v Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty.

Vchod do jaskyne sa nachádza v jednej z krasových jám severne od kóty Drapľák v nadmorskej výške . V súčasnosti dosahuje dĺžka jaskynných chodieb  s zvislým rozpätím .

Jaskyňa vznikla v jemnokryštalických až drobnokryštalických strednotriasových vápencoch, ktoré patria k nedzovskej sérii Chočského príkrovu. Jaskynné priestory sú v prevažnej miere menších rozmerov s ojedinelým výskytom dómov a siení. Ich vznik bol podmienený zväčša korozívnou činnosťou presakujúcich vôd pozdĺž tektonických zlomov a puklín. Na niektorých miestach sa zachovali stopy po činnosti prúdiacej vody. V iných častiach podzemných priestorov prebiehal proces tvorby sintrovej výplne vo forme nátekov, stalaktitov a stalagmitov rôznorodých tvarov a veľkostí.

Z biologického hľadiska bola Čachtická jaskyňa málo preskúmaná. Poloha jaskyne, ako aj jej celkový charakter však vytvárajú predpoklad na výskyt zaujímavých foriem suchozemských a vodných bezstavovcov. Aj z pohľadu výskytu zimovísk netopierov patrí blízke okolie jaskyne k významným na Slovensku vďaka početnému zastúpeniu krasových dutín a dostatočných potravinových zdrojov.

V jaskyni bolo dosiaľ zistených osem druhov netopierov. Vo väčšom počte tu zimuje netopier veľký (Myotis myotis) a podkovár malý (Rhinolophus hipposideros). O bezstavovcoch Čachtickej jaskyne sa vie zatiaľ veľmi málo. Z okolia vstupnej šachty jaskyne je známy výskyt stonôžky (Chilopoda) druhu Lithobius forficatus, ktorá patrí k bežným obyvateľom rôznych typov povrchových biotopov, prípadne vchodových partií jaskýň.

Referencie

Externé odkazy 
 Národná prírodná pamiatka Čachtická jaskyňa, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Jaskyne na Slovensku
Národné prírodné pamiatky v Trenčianskom kraji
Jaskyne Malých Karpát
Chránené územia v okrese Nové Mesto nad Váhom
Chránená krajinná oblasť Malé Karpaty
Čachtice
Malá Bránica (potok)

Malá Bránica je potok v severovýchodnej časti okresu Žilina. Tečie v Krivánskej Malej Fatre rovnomennou dolinou. Je to prítok potoka Bránica, meria 5,5 km a je tokom V. rádu. 

Pramení v Malej Fatre na severozápadných svahoch Veľkého Kriváňa (1 708,7 m n. m.), priamo pod sedlom Bublen (1 510 m n. m.) vo výške približne 1300 0 n. m. Na hornom toku tečie severoseverozápadným smerom cez rovnomennú dolinu, pričom v oblasti západne od sedla Za Kraviarskym (1 230 m n. m.) vytvára vodopád. Na dolnom toku priberá prítok zo severného svahu Baraniarok (1 269,7 m n. m.) sprava, stáča sa viac na severozápad a na styku Malej Fatry so Žilinskou kotlinou, v podcelku Varínske podolie, ústi do Bránice, ktorá tečie z vedľajšej doliny.

Potoky na Slovensku
Povodie Váhu
Vodné toky v Krivánskej Fatre
Vodné toky v okrese Žilina
Minerálna voda

Minerálna voda je voda, ktorá sa od ostatných podzemných vôd podstatne odlišuje svojimi vlastnosťami, predovšetkým vyšším obsahom rozpustených minerálnych látok a teplotou. Táto voda môže prirodzene vyvierať, alebo byť čerpaná z prírodných žriedeľ. Podľa medzinárodných konvencií a noriem sú za minerálne vody považované tie, ktoré v 1 litri vody obsahujú viac ako 1
g rozpustených pevných látok alebo 1 g rozpusteného CO2 (minimálne 1000 mg/l).

Z hydrogeologického hľadiska je mineralizovaná podzemná voda spojená s litostratigrafickými formáciami a štruktúrami (zásadne odlišnými od povrchových), v ktorých získala fyzikálne charakteristiky a chemické zloženie zásadne odlišné od ostatných vôd v tom istom geologickom regióne.

Obsahuje minerály alebo iné rozpustené zložky, ktoré zvýrazňujú jej chuť alebo jej liečebné účinky. Podľa slovenskej legislatívy musí byť mikrobiologicky bezchybná, mať pôvod v podzemnej vrstve a získaná zo zdroja vyhláseného osobitným predpisom. Mnohé minerálne vody obsahujú vápnik dôležitý pre zdravé kosti. V niektorých je horčík potrebný na pravidelnú činnosť srdca, nervov i svalov a zvyšuje odolnosť organizmu. Slovensko je bohaté na pramene rozličných minerálnych vôd, niektoré kúpeľné miesta sú svetoznáme. Niektoré minerálne vody majú liečivé účinky, napr. v Piešťanoch a v Trenčianskych Tepliciach sa liečia choroby pohybovej sústavy.

Rozdelenie 
Podľa obsahu rozpustených minerálnych látok sa delia na:
 slabo mineralizované (1 - 5 g/l)
 stredne mineralizované (5 - 15 g/l)
 silne mineralizované (nad 15 g/l)

Zoznam minerálnych vôd

Zoznam slovenských minerálnych vôd

Pramenité vody a stolové vody na Slovensku 
Vyššie spomenuté normy na Slovensku určujú, že označenie minerálna voda môže niesť len voda, ktorá má obsah minerálov vyšší ako tisíc miligramov na liter. Voda, ktorá má nižšiu mineralizáciu sa nemôže označovať ako minerálna voda, ale ako pramenitá voda alebo stolová voda. V zahraničí takáto norma nemusí platiť, preto stolová voda by mohla byť označená ako minerálna .

 Rajec

Referencie

Externé odkazy 
 Zloženie minerálnych vôd,(slovenských a českých) - zdravie.sk pdf
 Minerálne vody - copijeme.sk
 Mineralky.sk

 
Nápoje
Nealkoholické nápoje
Druhy vody
Muzeálna slovenská spoločnosť

Muzeálna slovenská spoločnosť (MSS) bola vedecká spoločnosť založená v roku 1893 v Martine.

V roku 1895, kedy začala svoju činnosť, sa prvým predsedom stal katolícky kňaz Andrej Kmeť, ktorý sa zaslúžil o jej aktívnu činnosť. Združovala záujemcov o zbieranie, zhromažďovanie, odborné opatrovanie a sprístupňovanie pamiatok materiálnej a duchovnej kultúry Slovákov. Hlavnými cieľmi spoločnosti boli založenie národného múzea, knižnice a organizovanie výskumnej vlastivednej a muzeologickej činnosti. Nahrádzala tiež činnosť zrušenej Matice slovenskej. Založila Slovenské národné múzeum a jeho správcovia boli poverení vedením múzea práve vedením MSS. Prvé priestory, kde MSS sprístupnila svoje zbierky, boli ešte na pôde Národného domu, neskôr v roku 1908 bola verejnosti sprístupnená prvá budova Slovenského národného múzea postavená z korunovej zbierky. Jej otvorenia sa Andrej Kmeť už nedožil.

Vydávala periodiká Časopis Muzeálnej slovenskej spoločnosti a Sborník Muzeálnej slovenskej spoločnosti, na ktorý nadviazal poradím ročníkov Zborník Slovenského národného múzea.

Po roku 1918 sa jej činnosť prelínala s činnosťou novozaloženej Matice slovenskej a Slovenského národného múzea. Až do roku 1948 spravovala Slovenské národné múzeum v Martine, kedy bolo toto múzeum poštátnené. V roku 1960 bola zrušená, pričom jej muzeálne zbierkové fondy boli už vo fondoch Slovenského národného múzea v Martine, archívne fondy boli zaradené prevažne do Štátneho slovenského ústredného archívu v Bratislave, menšia časť do iných štátnych archívov.

Predsedovia Muzeálnej slovenskej spoločnosti
 1895-1908 Andrej Kmeť
 1908-1919 Štefan Mišík
 1919-1926 František Richard Osvald
 1926-1937 Karol Anton Medvecký
 1938-1948 Jozef Škultéty
 1945-1962 Štefan Janšák

 1993-2003  Imrich Sedlák
 2003-2008  Richard Lacko
 2008-  Igor Krištek

Slovenské vedecké spoločnosti
Spolky
Organizácie založené v 1893
Múzeá na Slovensku
František Richard Osvald

František Richard Osvald, pseud. Bystron, Dobreznámy, Dobrovoľný, Drahotin Piov, R. Hodrušský, Veritas, Východohora, Zadumený, Známy (* 3. október 1845, Hodruša-Hámre – † 14. apríl 1926, Trnava) bol slovenský kultúrny pracovník, vydavateľ, redaktor, publicista a cirkevný hodnostár.

Narodil sa v rodine Mateja Osvalda a jeho manželky Kataríny rodenej Boldišovej. V rokoch 18651869 študoval teológiu v Ostrihome. V roku 1869 bol vysvätený za kňaza. Potom pôsobil ako kaplán v Starom Tekove, Drégelypalánku, Vrábľoch, Majcichove, Zavare a Bohuniciach. V rokoch 18801916 pôsobil v Teplej. Od roku 1917 bol kanonikom, od roku 1919 generálnym vikárom v Trnave a od roku 1921 pápežským protonotárom, riaditeľom kňazského seminára a prípravovne učiteliek. Bol spoluzakladateľom Spolku svätého Vojtecha, v rokoch 18781879 jeho správa a v rokoch 19181926 bol predsedom a čestným predsedom SSV. Od roku 1900 bol aj čestným členom Slovenskej katolíckej jednoty v Johnstowne, v rokoch 19191926 predsedom Muzeálnej slovenskej spoločnosti i Matice slovenskej. V rokoch 19201921 pôsobil aj ako senátor Národného zhromaždenia za Slovenskú ľudovú stranu.

Pracoval ako vydavateľ a redaktor viacerých časopisov (napr. Kazateľ, Kazateľňa, Literárne listy). Najprv písal príležitostné básne, neskôr sa venoval literárnohistorickej a literárnokritickej publicistike. K 100. výročiu založenia Slovenského učeného tovarišstva zostavil 3. zväzky almanachu Tovarišstvo. Ako filológ sa zaoberal historickou gramatikou, lexikológiou a slovenskými nárečiami. V roku 1910 bol Spolkom svätého Vojtecha poverený revíziou slovenského prekladu biblie. Venoval sa aj cirkevnému školstvu. Prekladal náboženskú literatúru z maďarčiny a nemčiny.

Externý zdroj 
 Slovenský biografický slovník
 Záznam o narodení a krste v matrike pokrstený ako Rikárd Oszvald
 Zo života Františka Richarda Osvalda, hronskeklacany.sk

Narodenia v 1845
Úmrtia v 1926
Slovenskí literárni kritici
Slovenskí literárni historici
Slovenskí prekladatelia
Slovenskí novinári
Slovenskí rímskokatolícki kňazi
Osobnosti z Hodruše-Hámrov
Múzejníci
Príslušníci zemianskeho stavu
Slovenskí šľachtici
Uhorskí šľachtici
Predsedovia Matice slovenskej
Politici HSĽS
Kódex kánonov východných cirkví

Kódex kánonov východných cirkví (lat. Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium (CCEO)) je systematický súbor cirkevného práva východných katolíckych cirkví. Promulgovaný bol 18. októbra 1990 pápežom Jánom Pavlom II. Do platnosti vstúpil 1. októbra 1991. Kódex je súborom právnych ustanovení, ktoré sú spoločné pre všetky východné katolícke cirkvi; v mnohých prípadoch ale dáva možnosť, aby si jednotlivé cirkvi sui iuris kodifikovali vlastné partikulárne právo. Kódex kánonov východných cirkví je záväzný pre všetkých východných katolíkov a v niektorých špecifických prípadoch aj pre rímskokatolíkov.

6. januára 1996 vydala Kongregácia pre východné cirkvi výklad k bohoslužobným predpisom obsiahnutým v kódexe pod názvom Inštrukcia na aplikáciu bohoslužobných predpisov Kódexu kánonov východných cirkví.

Pendantom pre Rímskokatolícku (latinskú) cirkev je Kódex kánonického práva (Codex Iuris Canonici).

Externé zdroje
 CCEO na stránkach Konferencie biskupov Slovenska
 Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium (1990) (latinsky - originálny text)
 Codex Canonum Ecclesiarum Orientalium/Kodeks Kanonów Kościołów Wschodnich (1990) (latinsky a poľsky)
 Кодекс Канонів Східних Церков - ukrajinský preklad, iný link
 Code of canons of Oriental Churchs - anglický preklad
 Code des canons des Eglises orientales - francúzsky preklad
 Codice dei canoni delle Chiese orientali - taliansky preklad
 Codul canoanelor Bisericilor orientale - rumunský preklad
 Inštrukcia na aplikáciu bohoslužobných predpisov Kódexu kánonov východných cirkví

Pozri aj
 Katolícka cirkev
 Gréckokatolícka cirkev

Katolícka cirkev
Gréckokatolícka cirkev
Východné katolícke cirkvi
Pramene kánonického práva
Kresťanské právo
Súostrovie Vega

Súostrovie Vega () sa nachádza v Nórsku blízko severného polárneho kruhu. Tvorí ho tucet ostrovov.

Tunajšie ostrovy boli osídľované už od praveku napriek tomu, že krajina bola nehostinná. Ľudia sa živili prevažne rybolovom, zakladali dediny a postupne utvárali krajinu, ktorá bola kvôli svojej jedinečnosti v roku 2004 zapísaná na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka

Lokality Svetového dedičstva v Nórsku
Vega
We Will Rock You

„  We Will Rock You  “ je singel napísaný gitaristom Brianom Mayom, ktorú v roku 1977 nahrala skupina Queen ako úvodný song pre svoj štúdiový album News of the World. Skladba je zložená zo silnej rytmickej sekcie bicích nástrojov a tlieskajúcich rúk spojenej so spievaným viachlasom, pripomínajúcim chorál, ktorý spieva ústrednú tému, ktorá je zároveň jej názvom. V originálnej nahrávke bol efekt hromadného spevu a tlieskania dosiahnutý viacnásobným spojením nahrávky a pridaním ozveny do tejto časti zúčastnených členov na nahrávaní v štúdiu. 

Na koncertoch a vo vysielaní v rádiách bývala táto skladba spájaná spolu s nasledujúcim songom  „We Are the Champions“, ktorý bol s ním vydaný aj ako ďalšia "A" strana na singli. Na živých vystúpeniach a neskôr aj v štúdii vznikla rýchlejšia verzia tejto skladby, s rýchlejším tempom a so sprievodom bicích nástrojov a gitár. Táto verzia je nahraná na koncertných albumoch Live Killers (1979), Queen on Fire - Live at the Bowl (2004), Queen Rock Montreal (2007) a štúdiová verzia nahraná v programe John Peel's show v rozhlasovej stanici  BBC Radio 1 sa objavila v roku 1992 v talianskom bootlegu Queen - We Will Rock You

Skladba „We Will Rock You" je považovaná za významnú v histórii populárnej hudby. Časopisom Rolling Stone bola v roku 2004 umiestnená na 330. miesto medzi 500 najlepšími skladbami všetkých čias a RIAA umiestnila tento song na 146. miesto zoznamu piesní storočia.

Použitie skladby 
„We Will Rock You“ môžeme počuť pri zápasoch hlavne kolektívnych športov, či súpereniach v rôznych show, v reklamných spotoch (v spote pre firmu Pepsi Cola skladbu nahrali Britney Spears, Pink a Beyoncé Knowles, účinkoval v ňom aj Enrique Iglesias). Skladba naznačuje mobilizujúcu atmosféru vo viacerých filmoch. Motívy piesne môžeme nájsť v skladbe „Good Boys“ od skupiny Blondie, sample z nej použil dvakrát aj rapper Eminem v skladbách „Till I Collapse“ a „Puke“ (album Encore).

Niektoré remixy a coververzie skladby 
 Paródia tejto skladby od Henryho Rollinsa sa volá „I Have Come to Kill You“.
 Na koncerte venovanom Mercuryho pamiatke v roku 1993 spieval tento song Axl Rose zo skupiny Guns N’ Roses.
 Na Slovensku si nemožno nespomenúť na nápadnú podobu skladby „Láska je tu s nami“ od Petra Nagya.
 Na svojom turné Can't Not v roku 1996 Alanis Morissettová ukončila touto skladbou svoj prvý prídavok. Alanis hrala vtedy na bicie a bubeník Taylor Hawkins spieval.
 Skupina Nickelback dala túto skladbu v roku 2005 ako bonusový track počas proma k albumu All the Right Reasons v obchodnej sieti Wal-Mart.
 Remix skladby „We Will Rock You“ nahral aj Fatboy Slim.
 KoЯn hrá „We Will Rock You“ ako súčasť ich skladby „Coming Undone“.
 Fínska power metalová skupina Sonata Arctica hrá skladbu „We Will Rock You“ počas ich koncertného turné v roku 2008. Rytmickú sekciu skladby zabezpečuje publikum.

Piesne Queen
Piesne z 1977
Skladby storočia
François Boucher

François Boucher (* 29. september 1703, Paríž, Francúzsko – † 30. máj 1770, Paríž) bol francúzsky maliar, významný predstaviteľ rokoka. 

Prvý kráľovský maliar, obľúbenec Madame de Pompadour, neskôr rektor Akadémie. Okrem portrétov francúzskej šľachty maľoval mytologické témy lásky v nežných pastelových farbách.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 François Boucher.org
 Web Gallery of Art
 Besprechung 20 ausgewählter Gemälde beim Boston College 

Francúzski maliari
Osobnosti z Paríža
Animal Liberation Front

Animal Liberation Front (ALF) je skupina radikálnych ochrancov práv zvierat, ktorí uskutočňujú priame akcie na ich oslobodenie a ochranu. Ich konania sú často v rozpore so zákonom ako napríklad oslobodzovanie zvierat z laboratórií a kožušinových fariem, sabotáže testovacích a výskumných zariadení a ďalšie. Tieto akcie bývajú označované ako ekoterorizmus.

Za zakladateľa organizácie je považovaný britský aktivista za práva zvierat Ronnie Lee, ktorý ju v roku 1976 pomenoval. Podľa ALF filozofie môže byť akýkoľvek čin, ktorý podporí oslobodenie zvierat bez ublíženia ľudí a zvierat, považovaný za ALF akciu.

ALF nie je členská organizácia ale skupina odporu bez vodcu. Pôsobí ako zastrešenie pre činy aktivistov. Bunky ALF sú aktívne v 42 krajinách, vrátane Slovenska. Podľa dokumentu Behind the Mask z roku 2006 je celé hnutie decentralizované a bez vodcu. Bunky operujú samostatne a môžu sa skladať iba z jedného člena.

V januári 2005 označilo Americké ministerstvo pre vnútornú bezpečnosť ALF ako teroristickú hrozbu.

Referencie

Pozri aj 
Práva zvierat
Ekoterorizmus

Iné projekty

Ďalšia literatúra a zdroje 

Knihy
 Keith Mann (2007): From Dusk 'til Dawn
 Ingrid Newkirk (2000): Free the Animals: The Story of the Animal Liberation Front
 Peter Singer (1975): Animal Liberation. České vydanie: Osvobození zvířat
 Steven Best (2004): Terrorists or Freedom Fighters?

Filmy (hrané)
 Jérôme Lescure (2012): A.L.F. (Animal Liberation Front)
 Piercarlo Paderno (2011): Aurora: Il sogno della liberazione
 Denis Hennelly (2010): Bold Native
 Scott Cardinal (2008): Saints & Angels

Externé odkazy 
 Animal Liberation Frontline 
 North American Animal Liberation Press Office 
 Talon Conspiracy 
 dokumentárne filmy na Internet Movie Database 

Práva zvierat
Tamara Siuda

Tamara Logan Siuda (* 1970) je zakladateľka a hlavná predstaviteľka americkej kemetistickej organizácie Kemetic Orthodoxy. V rámci organizácie je považovaná za 196. faraóna: je titulovaná titulom nisut (tj. „kráľ“, odvodený od titulu nisut-bitej ako súčasť egyptskej kráľovskej titulatúry), používa z egyptčiny odvodené meno Hekatawy I. (podľa pravidiel anglickej transkripcie hieroglyfov) zapísané v serechu, jednu kartušu a členmi je označovaná ako „Jej Svätosť“ (Her Holiness). Na rozdiel od starovekých faraónov však v svojej titulatúre nie je označovaná za božstvo či stelesnenie božstva, ale za vtelenie kráľovského Ka.

Externé odkazy 
 Životopis Tamary Suida 

Náboženské osobnosti USA
Novopohanstvo
Soldat

Soldat je akčná počítačová hra zameraná na hru viacerých hráčov pre platformu Microsoft Windows, ktorá v sebe kombinuje prvky z hier Liero, Scorched Earth, Counter-Strike, Worms, Quake. Hra je vydaná ako shareware a je možné ju voľne stiahnuť a hrať. Registrácia sprístupňuje niektoré estetické možnosti.

Vývoj 
Autorom Soldata je poľský programátor Michał Marcinkowski, ktorý začal hru tvoriť v novembri 2001 v programovacom jazyku Delphi s použitím knižníc JEDI. Na vývoji dedikovaného servra sa podieľajú aj ďalší vývojári a pri testovaní autorovi vypomáha malý tím betatesterov. 

Verzia 1.0.5b, vydaná 23. augusta 2002, je považovaná za prvú rozšírenú verziu hry, ktorej predchádzalo vydanie niekoľkých beta verzii. Nasledovné verzie obsahovali ďalšie zmeny a prídavky. Rovnováha zbraní je najvýznamnejšou zmenou v novších verziách. Posledná verzia hry je 1.6.8.

Pôvod názvu 
Názov hry Soldat je prekladom slova "vojak" v niektorých jazykoch (nemčina, holandčina, nórčina, švédčina, dánčina, francúzština, slovinčina, afrikánčina, ruština, katalánčina a rumunčina).

Referencie

Pozri aj 
 Quake III Arena

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka hry  
 Diskusia ku hre 

Akčné počítačové hry a videohry
Third-person-shooter
Počítačové hry
Margaréta II. (Dánsko)

Margaréta II. (Margrethe Alexandrine Ingrid) (* 16. apríl 1940, Kodaň) je od roku 1972 dánska kráľovná.

Jej heslo je Guds hjælp, folkets kærlighed, Danmarks styrke (Božia pomoc, láska ľudu, sila Dánska).

Životopis 
Narodila sa ako najstaršia dcéra kráľa Frederika IX. a Ingrid Švédskej. 

Študovala právo, históriu, politológiu, ekonómiu, archeológiu a sociológiu v Kodani, Cambridge, Århuse, Paríži a v Londýne.

V roku 1967 sa vydala za francúzskeho diplomata Henriho de Laborde de Monpezat, s ktorým má dvoch synov: dediča trónu Frederika a Joachima.

Rodokmeň

Iné projekty 

Králi Dánska
Kráľovné (panovníčky)
Protestantskí panovníci
Dámy Podväzkového radu
Osobnosti z Kodane
Erebos

Erebos (lat. Erebus) je v gréckej mytológii boh temnoty. Bol to jeden z prabohov, základných prvkov Zeme (zem, more, vzduch, temnota, podsvetie, noc, svetlo, deň, čas, láska). Jeho temnota obklopovala brehy sveta a vypĺňala jeho najčiernejšie praskliny. Jeho žena Nyx sa s nimi zlučovala, aby priniesla svetu noc, zatiaľ čo jeho dcéra Hémera temnotu každý deň pretrhávala, aby prinášala deň. Erebos je taktiež názov severnej časti Hádesovho kráľovstva.

Pozri aj
 Zoznam postáv gréckej mytológie

Grécki bohovia
Vojtech Budinský-Krička

Prof. PhDr. Vojtech Budinský-Krička, DrSc. (* 24. júl 1903, Ružomberok – † 5. január 1993, Košice) bol slovenský archeológ a univerzitný profesor. Bol prvým riaditeľom samostatného Štátneho archeologického ústavu od roku 1942.

Život
Študoval na Univerzite Komenského v Bratislave, tiež na Jagelovskej v Krakove. Najprv sa stal pracovníkom Národného Múzea v Martine, neskôr Československého Štátneho Archeologického Ústavu.

1. marca 1939 sa stal vedúcim Archeologického a Konzervátorského Ústavu v rámci SNM a od vzniku v roku 1942 riaditeľom samostatného Štátneho Archeologického Ústavu až do roku 1951. Medzi 1940  a 1950 profesor na Univerzite Komenského. V roku 1951 ho komunisti uväznili, na príhovor Eisnera ho v roku 1954 pustili. Potom sa stal spolupracovníkom nitrianskeho Archeologického Ústavu. Neskôr (1958) sa stal vedúcim východoslovenského oddelenia tohto ústavu, v ktorom vykonal veľkú časť svojej odbornej práce.

Zaoberal sa hlavne pravekom Východného Slovenska a osídlením Slovanov. Jeho životné dielo obsahuje vyše 300 publikácií skoro zo všetkých oblastí slovenského archeologického bádania. Viedol mnoho zberov a výskumov.

Publikácie
1973 Das altungarische Fürstengrab von Zemplín (Nándor Fettich spoluautor)
1991 Šebastovce – Gräberfeld aus der Zeit des awarischen Reiches (Anton Točík spoluautor)

Výskumy
Blatné Remety
Kráľovský Chlmec
Krasňany
Martin
Prešov
Radvaň nad Dunajom-Žitavská Tôň
Radzovce
Skalica
Šebastovce
Zemplín

Literatúra
 KUZMOVÁ, Klára (ed.): Vojtech Budinský-Krička a najstaršie dejiny Liptova (Zborník príspevkov z odborného seminára pri príležitosti nedožitého životného jubilea nestora slovenskej archeológie, Ružomberok 3.12.1998). Bratislava : Polygrafia SAV, 1999. 64 s.

Osobnosti z Ružomberka
Slovenskí archeológovia
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Absolventi Univerzity Komenského
Absolventi Uniwersytet Jagielloński
Vyučujúci na Univerzite Komenského v Bratislave
Mandžusko

Mandžusko je historická oblasť na severe Číny na území provincií Chej-lung-ťiang, Ťi-lin a Liao-ning, susediaca s Mongolskom, Ruskom a KĽDR. Najvyšším vrchom Mandžuska je hora Päktu-san na hranici so Severnou Kóreou.

Dejiny 

Do 10. storočia sa v Mandžusku stretávali Čínania a Kórejci, neskôr bolo ovládané Kitanmi, Džürčenmi a Mongolmi. Koncom 16. storočia zjednotil Nurhači miestne džürčenské kmene. Jeho potomkovia založili mandžuskú dynastiu Čching, ktorá do roku 1911 vládla v Číne.

Po tom, ako Mandžuovia ovládli Čínu, dynastia Ming bola nahradená mandžuskou dynastiou Čching. Mandžusko bolo síce s ostatnými oblasťami Číny vo formálnom zväzku, qingskí vládcovia však nikdy plne nezačlenili ich vlasť do Číny. Hoci sa mandžuskí vládcovi neskôr silne sinizovali, v polovici 17. storočia ustanovené právne, a do istej miery aj etnické, rozdelenie pretrvalo až do obdobia slabnutia moci čchingskej dynastie v 19. storočí.

Ako sa oslabovala moc Pekingu, veľa periférnych oblastí sa buďto osamostatnilo (ako napríklad Kašgar) alebo prešlo pod kontrolu imperialistických mocností. Na severné oblasti čchingskej dynastie si v priebehu 19. storočia robilo najväčšie nároky cárske Rusko. V roku 1858, po Pekinskej konvencii, ktorá ukončila druhú ópiovú vojnu, bola oslabená Čína prinútená vzdať sa oblastí severne od rieky Amur. Toto sa odohralo v intenciách Aigunskej zmluvy a Rusko získalo kontrolu nad obrovskou časťou zeme nazývanou Vonkajšie Mandžusko. Rusko to však neuspokojilo a s postupným slabnutím čchingskej dynastie vyvinuli ďalšiu snahu o nadobudnutie kontroly nad zvyšnými časťami Mandžuska. Silný ruský vplyv prenikol do Mandžuska spolu s vybudovaním Východočínskej železnice v 90tych rokoch 19. storočia, ktorá spojila Čínu s ruským ďalekým východom cez Charbin do Vladivostoku.

Výsledkom rusko-japonskej vojny zo začiatku 20. storočia (1904 – 1905) bolo nahradenie ruského vplyvu japonským vo Vnútornom Mandžusku. V roku 1906 Japonci vybudovali Južnú mandžuskú železnicu do Porth Arthuru. Medzi prvou a druhou svetovou vojnou sa Mandžusko stalo politickým a vojenským bojiskom medzi Ruskom, Japonskom a Čínou. Roku 1917 vtrhli Japonci do Vonkajšieho Mandžuska v reakcii na chaos, ktorý sprevádzal revolúciu v Rusku. Úspechy sovietskych vojsk spolu s americkým ekonomickým tlakom prinútili Japoncov sa z oblasti stiahnuť, Vonkajšie Mandžusko sa však plne vrátilo pod sovietsku kontrolu roku 1925.

V rokoch 1932 – 1945 bolo územie Mandžuska okupované Japonskom.

Iné projekty 
.

Čína
Praboh

Praboh alebo Prahovia boli základné prvky zeme existovali na počiatku a existujú doteraz. Na začiatku sveta bol najvyšší praboh Chaos. Bol to nehmotný všadeprítomný boh ktorý zároveň ničil aj vytváral. Neskôr z neho vzišli Uranos (Boh nebies), Gaja (b
Bohyňa zeme), Chronos (Boh času), Erebos (Boh temnoty), Hemera (Bohyňa denného svetla), Nyx (Bohyňa noci), Tartaros (Boh bezodnej priepasti), Eros (Boh lásky), Aiter (Boh najvyšších nebies) a Titáni.

Grécki bohovia
Solúnske metro

Solúnske metro () je v súčasnosti budovaný systém podzemnej mestskej hromadnej dopravy v druhom najväčšom meste Grécka Solúne (, ).

Projekt 
Výstavba solúnskeho metra sa začala v júni 2006 a jej ukončenie je naplánované na koniec roku 2012. Prvá trasa systému pozostáva z  dlhej podzemnej železnice s trinástimi stanicami a depom vybudovaným pri konečnej stanici na východe (Votsi). Väčšina trasy () bude razená v dvoch samostatných tuneloch, zvyšok trasy bude vybudovaný hĺbením a zakrývaním.
Rozpočet projektu dosiahol v čase podpisu zmlúv (7. apríl 2006) 1,052 miliardy eur.

Solúnske metro bude podobné metru kodanskému alebo doklandskej ľahkej železnici, bude to teda systém bezobslužnej ľahkej koľajovej mestskej hromadnej dopravy. Osemnásť vlakov „bez vodiča“ bude premávať na trase v dvoch samostatných tuneloch. Vozidlá dodá firma AnsaldoBreda S.P.A. Pre zvýšenie bezpečnosti budú nástupištia oddelené od koľajiska sklenenými stenami s automatickými dverami. Projekt je financovaný grécko-talianskym konzorciom pod vedením aténskej dopravnej spoločnosti Attiko metro a. s. (), prevádzkujúcej aténske metro.

Budované stanice 
 Hlavná trasa
 Νέος σιδηροδρομικός σταθμός (Nová hlavná stanica)
 Δημοκρατίας (Námestie demokracie)
 Βενιζέλου (Venizelu)
 Αγία Σοφία (Agia Sofia)
 Σιντριβάνι (Sintrivani) (Fontána)
 Πανεπιστήμιο (Panepistimio) (Aristotelova univerzita)
 Παπάφη (Papafi)
 Ευκλείδη (Efklidi)
 Φλέμιγκ (Fleming)
 Αναλήψεως (Analipseos)
 Πατρικίου (Patrikiu)
 Βούλγαρη (Voulgari)
 Νέα Ελβετία (Nea Elvetia) (Nové Švajčiarsko)

Ďalšie rozšírenie 
 Trasa Kalamaria (spája hlavnú trasu s medzinárodným letiskom)
 Πατρικίου (Patrikiu)
 Νομαρχία (Nomarchia)
 Καλαμαριά (Kalamaria)
 Αρετσού (Aretsu)
 Νέα Κρήνη (Nea Krini)
 Μίκρα (Mikra)

 Trasa Stavrupoli (spája hlavnú trasu so severozápadným mestom)
 Δημοκρατίας (Námestie demokracie)
 Νεάπολη (Neapoli)
 Παύλου Μελά (Pavlu Mela)
 Σταυρούπολη (Stavrupoli)
 Πολίχνη (Polichni)
 Νικόπολη (Nikopoli)

Parkovanie 
Priamo s výstavbou metra je plánované vybudovanie záchytných parkovísk – pri konečnej stanici Nová hlavná stanica 450 a 600 parkovacích miest v štvorposchodových podzemných garážach, v stanici Nea Elvetia 650 miest v trojposchodových parkovacích domoch – a 2000-miestnych podzemných garáží pri stanici Univerzita.

Zdroje 

 Rozšírenie solúnskeho a aténskeho metra (Grécke ministerstvo životného prostredia, Physical Planning and Public Works Press Release 2006-02-20)
 Uzatvorenie zmluvy pre solúnske metro (Grécke ministerstvo životného prostredia, Physical Planning and Public Works Press Release 2006-04-07)

Pozri 
 Aténske metro

Iné projekty

Externé odkazy 
Attiko Metro S.A. – Thessaloniki Metro
UrbanRail.Net – Thessaloniki Metro
Map

Solún