joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jozef Bubnár

Mgr. Jozef Bubnár (* 29. január 1987) je slovenský učiteľ, hudobník a bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky. Vo voľbách v roku 2020 úspešne kandidoval za hnutie OĽaNO-NOVA-KÚ-Zmena Zdola. V auguste 2021 sa mandátu vzdal.

Životopis 
Pochádza z Vranova nad Topľou. Pracoval ako učiteľ angličtiny na humenskom gymnáziu. V roku 2016 bol oslovený poslancom Richardom Vašečkom, aby v nadchádzajúcich voľbách kandidoval za stranu Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti. Kandidoval zo 61. miesta, zvolený nebol. V ďalších voľbách v roku 2020 úspešne kandidoval z 18. miesta a získal 5052 preferenčných hlasov. V parlamente pôsobil vo Výbore NR SR na preskúmavanie rozhodnutí Národného bezpečnostného úradu a vo Výbore NR SR pre vzdelávanie, vedu, mládež a šport.

Odchod z politiky 
28. augusta 2021 ohlásil, že sa vzdáva mandátu poslanca NR SR. Ako dôvod uviedol zdravotné problémy a znechutenie z vulgárnych útokov vrátane vyhrážok zo strany frustrovaných občanov, najmä z okolia Vranova nad Topľou. Bubnár tiež vyhlásil, že po skončení politickej kariéry plánuje pracovať ako učiteľ na jednom z gymnázií v Nitre. V politike pokračovať nemieni. Nahradníkom za Jozefa Bubnára by sa mal podľa poradia stať Vojtech Tóth.

Hudobná kariéra 
Bubnár niekoľko rokov pôsobil ako frontman, textár a spevák gospelovej skupiny S2G Band, s ktorou nahral štyri albumy. Neskôr sa pokúšal presadiť aj sólovo na sekulárnej scéne pod umeleckým menom B-Joey.

Osobný život 
Jozef Bubnár je ženatý, s manželkou vychováva tri deti. Popri zamestnaní sa venoval hudobnej dráhe, je organistom v kostole.

Referencie 

Poslanci NR SR (2020 – 2024)
Slovenskí gospeloví hudobníci
Slovenskí stredoškolskí pedagógovia
Politici OĽaNO
Ivan Pješčák

JUDr. Ivan Pješčák (* 20. september 1904, Veľký Lipník† 7. december 1972, Prešov) bol právnik, verejný činiteľ a politik rusínskej národnosti.

Životopis 
Absolvoval učiteľský seminár. Právnické vzdelanie dosiahol na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Pôsobil ako učiteľ v obciach Ľutina a Driečna. Neskôr pôsobil ako advokát v Prešove, Užhorode a Medzilaborciach. Politicky sa aktivizoval V Autonómnom poľnohospodárskom zväze, strane, ktorá presadzovala autonómiu pre Rusínov.

Vo voľbách do Národného zhromaždenia v roku 1935 strana kandidovala v rámci formácie Autonomistický blok. Ivan Pješčák v týchto voľbách kandidoval v XXI. (prešovskom) volebnom kraji na 4. mieste. Keďže Autonomistický blok v tomto kraji obsadil tri mandáty, poslancom sa nestal. V tomto období pôsobil ako advokátsky koncipient v Prešove. Poslanecký mandát nadobudol až dodatočne 22. apríla 1937, keď do poslaneckej snemovne nastúpil na miesto zosnulého poslanca Štefana Onderča. Po nástupe do parlamentu vstúpil do poslaneckého klubu HSĽS spolu s Andrejom Bródym, ktorý dovtedy pôsobil ako nezaradený poslanec. So slovenskými autonomistami kooperoval a s ľudáckymi poslancami pravidelne hlasoval jednotne.

V období vystupňovanej vnútropolitickej i zahraničnopolitickej krízy v septembri 1938 podpísal vyhlásenie rusínskych poslancov a senátorov žiadajúcich pre Rusínov právo na sebaurčenie. Zúčastnil sa aj na rokovaní špičiek HSĽS a ostatných nesocialistických strán v októbri 1938 v Žiline, kde bola prijatá Žilinská dohoda a vyhlásená autonómia Slovenska. Po vyhlásení autonómie Podkarpatskej Rusi krátke obdobie zastával aj ministerskú funkciu vo vládach Andreja Bródyho a Augustína Vološina. V novembri 1938 bol iniciátorom založenia Ruskej národnej strane v Prešove, ktorá mala vo svojom programe pripojenie časti východného Slovenska k Podkarpatskej Rusi. Touto svojou iniciatívou sa dostal do sporu s vládnucou HSĽS. Nebol ani kandidovaný vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v decembri 1938. V období Slovenského štátu pôsobil ako advokát v Medzilaborciach. Bol činný v protifašistickom odboji. Po roku 1945 sa už politicky neangažoval. Pracoval ako inšpektor na ukrajinských školách v Prešove a neskôr ako podnikový právnik. V období politických procesov na prelome 40-tych a 50-tych rokov sa nevyhol perzekúciám. Obvinili ho z buržoázneho nacionalizmu a zbavili politických práv.

Referencie 

Slovenskí politici
Politici HSĽS
Politici rusínskeho pôvodu
Slovenské osobnosti rusínskeho pôvodu
Slovenskí pedagógovia
Slovenskí právnici
Poslanci česko-slovenského Národného zhromaždenia
Absolventi Právnickej fakulty Karlovej univerzity
Osobnosti z Veľkého Lipníka
Rudolf Dupkala (politik)

PhDr. Rudolf Dupkala, PhD., MBA (* 30. máj 1981, Prešov) je slovenský nezávislý komunálny politik, vysokoškolský pedagóg a riaditeľ Šarišskej galérie v Prešove. Od roku 2010 je poslancom Mestského zastupiteľstva mesta Prešov za volebný obvod č. 6 a od roku 2017 aj poslancom Zastupiteľstva Prešovského samosprávneho kraja. Ako nezávislý kandidát kandidoval za primátora Prešova v komunálnych voľbách 2014.

Je absolventom Prešovskej univerzity v Prešove, v rokoch 1999 až 2004 študoval Manažment verejnej správy a regiónov na Fakulte humanitných a prírodných vied a v rokoch 2000 až 2005 odbor Politológia na Filozofickej fakulte. Medzi rokmi 2010 až 2014 pôsobil aj ako vysokoškolský pedagóg na Vysokej škole medzinárodného podnikania ISM Slovakia v Prešove, kde vyučoval predmety: Dejiny filozofie a etiky, Sociálne a komunikačné zručnosti, Hospodárska a podnikateľská etika, Kulturosofia, Kazuistika, Súčasné filozofické a etické smery, Sociálna filozofia, Základy interkultúrnej komunikácie.

Jeho otec je profesor Rudolf Dupkala, slovenský filozof.

Referencie

Externé odkazy 
 Rudolf Dupkala na stránkach Prešovského samosprávneho kraja

Osobnosti z Prešova
Slovenskí komunálni politici
Poslanci obecných zastupiteľstiev na Slovensku
Poslanci Prešovského samosprávneho kraja
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Absolventi Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove
Absolventi Fakulty humanitných a prírodných vied Prešovskej univerzity v Prešove
Domkárska ulica

Domkárska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nekrižuje sa so žiadnou ulicou.

Blízke ulice 
 Parková ulica
 Hrachová ulica
 Nové záhrady II

Dopravné spojenie

Referencie

Externé odkazy 
 Domkárska ulica na mape Bratislavy

Ulice v Ružinove
Cyklámen fatranský

Cyklámen fatranský (Cyclamen fatrense; iné slovenské a vedecké názvy pozri nižšie) je taxón (v závislosti od autora: druh, poddruh či forma) z rodu cyklámen (Cyclamen). Jeho presné taxonomické zaradenie je sporné - pozri nižšie.

Názvy a zaradenie v systéme

Vedecké názvy 
Zaradenie tohto taxónu v systéme je sporné. Zaraďuje sa niektorým z týchto spôsobov:
 Cyclamen fatrense (takto prvýkrát v roku 1971)
  Cyclamen purpurascens subsp. immaculatum (takto prvýkrýt v roku 1971)  alebo Cyclamen purpurascens subsp. fatrense 
 Cyclamen europaeum [alebo purpurasens] subsp. orbiculatum var. immaculatum (takto prvýkrát v roku 1950) alebo skrátene Cyclamen europaeum var. immaculatum  
 Cyclamen purpurascens subsp. purpurascens f. fatrense
 Cyclamen purpurascens f. fatrense alebo Cyclamen purpurascens forma Fatra

Presný bazionym znie (vyššie je už raz uvedený): Cyclamen europaeum L. subsp. orbiculatum (MILL.) O. SCHWARZ, Gartenflora N.F. 1: 16., 1938 var. immaculatum HRABĚTOVÁ Československé botanické listy 3:  35,  1950

Slovenské názvy
Slovenské názvy sú:
cyklámen fatranský (pre druh Cyclamen fatrense, prípadne aj pre poddruh Cyclamen purpurascens subsp. immaculatum/fatrense)
cyklámen purpurový fatranský (pre poddruh Cyclamen purpurascens subsp. immaculatum/fatrense) 
staršie: cyklámen červenkastý okrúhlastý var. neškvrnitý (pre varietu Cyclamen purpurascens subsp. orbiculatum var. immaculatum)

Charakteristika
Je to vzácny endemický druhy, ktorý sa vyskytuje iba na malom území. Je rozšírený v západnej a južnej časti Veľkej Fatry a v juhozápadnej časti Nízkych Tatier. Rastie hlavne na vápencových podkladoch v bukových lesoch vo výške od 500 do  (vrch Drienok). 

Má výšku 5 až 15 cm. Kvitne od júla do septembra. Veľmi sa podobá na cyklámen purpurový, ale má tmavé listy bez striebristej kresby, iný tvar listov a kalicha.

Poznámky

Referencie 

Flóra na Slovensku
Prvosienkovité
Rastliny s purpurovými kvetmi
Trvalé rastliny
Karpatské endemity
Rastliny európskeho významu
Zákonom chránené rastliny na Slovensku
Veľká Fatra
Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 2021

Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 2021 bol v poradí 32. turnaj majstrovstiev Európy vo volejbale žien, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konal sa v dňoch od 18. augusta do 4. septembra 2021 v štyroch mestách v Rumunsku, Srbsku, Bulharsku a v Chorvátsku za účasti 24 tímov. Svoj tretí titul získalo Taliansko, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad Srbskom.

Po druhý krát sa ME žien organizovali v štyroch hostiteľských štátoch. Finálové zápasy sa uskutočnili v Srbsku.

Kvalifikácia

Arény

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A 

 Belehrad

Skupina B 

 Plovdiv

Skupina C 

 Zadar

Skupina D 

 Cluj-Napoca

Play-off

Konečné poradie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Európskej volejbalovej federácie

Zdroje 
 ME 2019 na stránke Európskej volejbalovej federácie 

Volejbal v 2021
Majstrovstvá Európy vo volejbale žien
Volejbal
Volejbal
Volejbal
Volejbal
2021 na Slovensku
Cyklámen purpurový

Cyklámen purpurový (iné názvy: cyklámen červenkastý, cyklámen európsky; lat. Cyclamen purpurascens, staršie Cyclamen europaeum) je druh rastliny z čeľade prvosienkovité (Primulaceae).

Vyskytuje sa v strednej Európe, severnom Taliansku a Slovinsku. Na Slovensku do cyklámenu purpurového podľa niektorých názorov patrí ako poddruh či forma taxón cyklámen fatranský.

Je to hľuzovitá trvalka, väčšinou s pestrými listami a v lete so sýto ružovými kvetmi.

Je jedovatý, obsahuje glykozid cyklamín.

Opis 
Rastie v listnatých alebo zmiešaných lesoch, najmä medzi bukmi a na vápencovom podloží, v nadmorskej výške 250 až  v kontinentálnej Európe od východného Francúzska cez Alpy po Poľsko a na juh až po Bosnu a Hercegovinu. Vyskytuje sa aj v horských častiach Rumunska a západného Ruska, kde bol introdukovaný.

Kvety a listy rastú z púčikov v hornej časti okrúhlo sploštenej hľuzy. Korene vyrastajú zo strán a zospodu. Staršie hľuzy môžu byť zdeformované a vytvárať „prsty“ s oddeleným rastom.

Kvety sa objavujú pred alebo s listami a majú 5 okvetných lístkov smerujúcich nahor. Kvety majú sladkú vôňu a farbu od svetlo ružovej po purpurovú alebo ružovo-karmínovú a sú dlhé 17 až 25 mm. Okvetné lístky sú eliptické a skrútené, často stočené do uška (auricula), aj keď menej výrazne ako tie u druhu Cyclamen hederifolium. Forma „Album“ má biele kvety, aj keď sa ťažšie pestuje. „Lake Garda“ má strieborné listy a ružové kvety.

Listy majú obličkovitý až srdcovitý tvar, sú rovnako široké ako dlhé alebo dlhšie. Okraj listu je hladký alebo mierne zubatý, na rozdiel od príbuzného druhu Cyclamen colchicum, ktorý má listy vždy výrazne zubaté. Farba listu sa líši od zelenej po striebornú, ale najbežnejší vzor je zelený so svetlo zeleným až strieborným mramorovaním, ktorý zhruba kopíruje obrys listu. Spodná strana je červenofialová. Vzhľadom na chladné a vlhké podnebie v pôvodnom areáli rozšírenia je takmer vždyzelený: nové listy sa objavujú v lete, zatiaľ čo staré listy blednú. Všetky ostatné cyklamény, okrem úzko príbuzného Cyclamen colchicum, majú v pôvodnom areáli rozšírenia v lete obdobie pokoja.

Po oplodnení sa stopka kvetu pevne zvinie, začínajúc na konci. Semená, po dozretí sú jantárové a držia sa v okrúhlej tobolke, ktorá dozrieva v lete rok po odkvitnutí.

Iné projekty

Zdroje 

Prvosienkovité
Rastliny s ružovými kvetmi
Trvalé rastliny
Najmenej ohrozené druhy
Jedovaté rastliny
Pečie celé Slovensko

Pečie celé Slovensko je slovenskou verziou britskej relácie The Great British Bake Off, ktorej autorom je britský producent, režisér a herec Andy Devonshire. Prvýkrát zábavnú reality šou vysielala RTVS na Jednotke od 10. októbra 2021. Od 2. októbra 2022 sa spúšťa 2. séria. Moderátormi relácie sú opäť Juraj Bača a Milan Zimnýkoval. Šou je postavená na súťaži amatérskych cukrárov a pekárov. Súťažiacich hodnotí aj v 2. sérii dvojčlenná porota, ktorej členmi sú Petra Tóthová a Jozefína Zaukolcová.

Série

Časti

1. séria (2021)

Vianočný špeciál (2021)

Silvestrovský špeciál (2021)

2. séria (2022)

Vianočný špeciál (2022)

Silvestrovský špeciál (2022)

Súťažiaci

1. séria (2021)

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 
 Šou Pečie celé Slovensko – Facebook
 Šou Pečie celé Slovensko – Instagram
 Šou Pečie celé Slovensko – TikTok

Televízne relácie Slovenskej televízie
Zábavné televízne programy
Televízne relácie z roku 2021
Žanna Friske

Žanna Vladimirovna Friske (; * 8. júl 1974, Moskva, Sovietsky zväz, dnes Rusko† 15. jún 2015, Balašicha, Rusko) známa ako Žanna Friske ) bola ruská speváčka, modelka a herečka. V rokoch 1996 až 2003 bola členkou dievčenskej skupiny Blesťašije (rus. Блестящие) a od roku 2004 do roku 2013 sa venovala sólovej kariére. Patrí k najpopulárnejším ruským speváčkam.

Detstvo a mladosť 
Jej otec bol Vladimir Kopylov (neskôr známy ako Vladimir Friske) bol nemeckého pôvodu a matka Paulina bola tiež nemeckého pôvodu ale pochádzala z Odeskej oblasti, vo vtedajšom Sovietskom zväze. Friske študovala žurnalistiku na Moskovskej univerzite, ale štúdium ukončila.

Kariéra 
Známou sa stala vďaka ruskej dievčenskej hudobnej skupine Blestyashchiye, kde Friskeová vystupovala od roku 1996 do roku 2003. Následne skupinu opustila, aby sa mohla venovať sólovej kariére. Jednou z jej najúspešnejších piesní, bola pieseň „Ja byla“ (rus. Я была), ktorá sa dostala na vrchol ruských hitparád. Pieseň tiež dosiahla úspech vo viacerých rusky hovoriacich krajinách. V roku 2005 vyšiel jej prvý sólový album, kde bolo viacero populárnych piesní „La-la-la-la-la“ (rus. Ла-ла-ла-ла-ла), „Ťomnyje i Svetlyje“ (rus. Тёмные и Светлые) a iné.

Venovala sa tiež modelingu a herectvu. Objavila sa vo viacerých ruských filmoch.

Súkromný život 
Bola vydatá za Dmitrija Šepeleva, ktorému porodila v apríli 2013 syna.

Úmrtie 
Friskeová sa začala sťažovať na bolesti hlavy v septembri 2013, pár mesiacov po pôrode svojho syna. Neskôr jej diagnostikovali nádor na mozgu. Liečbu absolvovala v USA a Nemecku.

Na jeseň 2013 prestala vystupovať a zverejňovať fotografie na sociálnej sieti Instagram. Prvé informácie o tejto chorobe sa objavili v médiách 15. januára 2014 a 20. januára jej otec diagnózu potvrdil. Bol jej diagnostikovaný neoperovateľný multiformný glioblastóm.

Ruská televízna stanica Pervij kanal, získal peniaze na jej liečbu; k 24. januáru 2014 sa vyzbieralo 66 447 800 rubľov a prostredníctvom Rusfondu sa vyzbieralo 1 307 615 rubľov. Časť nevyužitých financií bola darovaná deťom s rakovinou.

Od leta 2014 absolvovala rekonvalescenciu v Lotyšsku a potom sa liečila v Číne. Aj napriek úsiliu špecialistov sa jej stav stále zhoršoval. Posledné tri mesiace svojho života bola v kóme. Zomrela 15. júna 2015 vo svojom dome v Balašiche, neďaleko Moskvy okolo 22:30.

Iné projekty

Zdroj 

Ruské speváčky
Ruské filmové herečky
Ruské televízne herečky
Ruské modelky
Ruské osobnosti nemeckého pôvodu
Úmrtia na rakovinu
Osobnosti z Moskvy
Eliáš Antonín Dohnal

Mgr. Eliáš Antonín Dohnal (* 1946, Hluk) je exkomunikovaný katolícky kňaz a vylúčený baziliánsky mních ktorý v roku 2008 bez pápežovho vedomia prijal (neznámo od koho) biskupské svätenie. Založil Ukrajinskú gréckokatolícku pravovernú cirkev, ktorú Vatikán neuznáva a považuje ju za rozkolnícke a bludárske spoločenstvo. Bol zvolený za patriarchu tzv. Byzantského katolíckeho patriarchátu, ktorý založila a spravuje Ukrajinská gréckokatolícka pravoverná cirkev.

Život 
Narodil sa v roku 1946 v Hluku. V roku 1972 bol v Katolíckej cirkvi vysvätený na kňaza. V roku 1991 sa stáva baziliánskym mníchom a v roku 1999 získava doktorát z teológie a taktiež v Prešove učí dogmatiku. V roku 2008 bez súhlasu pápeža Benedikta XVI. príjma neznámo od koho biskupské svätenie, za čo podľa kánonu 1459 §1 CCEO upadá do stavu automatickej exkomunikácie z Katolíckej cirkvi. Zakladá taktiež Ukrajinskú gréckokatolícku pravovernú cirkev, ktorú Vatikán ani oficiálna Ukrajinská gréckokatolícka cirkev neuznávajú. Kardinál Lubomyr Huzar, arcibiskup kyjevsko-haličský a hlava oficiálnej Ukrajinskej gréckokatolíckej cirkvi Dohnala spolu s ďalšími tromi kňazmi oficiálne exkomunikoval.

Zdroj 

Narodenia v 1946
Českí kňazi
Exkomunikovaní z rímskokatolíckej cirkvi
Mária Follrichová

Doc. PhDr. Mária Follrichová, PhD., rodená Halušková (* 19. august 1953, Prešov) je slovenská novinárka, vysokoškolská pedagogička a prekladateľka.

Životopis 
V rokoch 1968 až 1972 absolvovala štúdium na Strednej ekonomickej škole v Prešove. Od roku 1975 pôsobí ako pedagóg na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratsislave. V roku 1977 získala magisterský titul v odbore žurnalistika a v rovnakom roku absolvovala mesačný jazykový kurz v Moskve. Neskôr získala titul PhDr. a v roku 1989 absolvovala štúdium vysokoškolskej pedagogiky na Univerzite Komenského. V roku 1990 ziskala titul CSc. na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a Fakulte žurnalistiky Kyjevskej slovanskej univerzity v Kyjeve.

Od roku 2000 pôsobí aj ako vedúca Sekcie periodickej tlače a agentúrneho spravodajstva. V roku 2013 absolvovala habilitáciu v odbore žurnalistika na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského.

Je tiež členkou Slovenského syndikátu novinárov, výkonného výboru Slovensko-ukrajinskej spoločnosti, Redakčnej rady Otázok žurnalistiky, časopisu pre teóriu, výskum a prax masmediálnej komunikácie a Sociálnej komisie Slovenského syndikátu novinárov, šéfredaktorkou Informačného bulletinu SUS, predsedníčkou občianskeho združenia Mass Media Science.

V roku 2019 bola nominovaná v ankete Slovenka roka v kategórii „Médiá a komunikácia“.

Publikácie 
 TUŠER, Andrej – FOLLRICHOVÁ, Mária. Teória a prax novinárskych žánrov. Bratislava : Univerzita Komenského, 1998, 1. vyd., 108 s.
 FOLLRICHOVÁ, Mária. Novinárska publicistika emocionálneho typu. Bratislava : Univerzita Komenského, 2012, 1. vyd., 234 s.

Referencie 

Osobnosti z Prešova
Absolventi Pedagogickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave
Vyučujúci na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Slovenskí novinári
Slovenskí prekladatelia
Imrich Gazda

Mgr. Imrich Gazda, PhD. ( * 25. júl 1982, Vranov nad Topľou ) je slovenský novinár, publicista, vysokoškolský pedagóg a cirkevný analytik. Založil a vedie webové sídlo Svet kresťanstva, ktoré je od roku 2015 súčasťou denníka Postoj, kde sa venuje náboženským témam.

Kariéra 
Vyštudoval dejepis a náboženskú výchovu na Katolíckej univerzite v Ružomberku. Pokračoval doktorandským štúdiom v odbore teória a dejiny žurnalistiky, po absolvovaní od roku 2009 pôsobil na Katedre žurnalistky Filozofickej fakulty KÚ. Počas štúdia začal prispievať do týždenníka Domino fórum, neskôr pokračoval v .týždni. Od roku 2015 pracuje ako redaktor Konzervatívneho denníka Postoj, kde vedie rubriku Svet kresťanstva.

Je víťazom Novinárskej ceny za rok 2006 v kategórii Najlepší komentár v printových médiách.

Cirkevný analytik 
Gazda opakovane vystupuje v masmédiách ako tzv. cirkevný analytik. Ide o jeho vlastné označenie, keďže oslovujúce médiá mu "potrebovali k menu uviesť nejakú charakteristiku". Ako vyštudovaný žurnalista nie je teólógom ani vatikanistom, tak začal používať označenie cirkevný analytik, ktoré sa v mediálnych výstupoch napokon etablovalo.

Čestný titul Milanovi Fiľovi 
Gazda ako prednášajúci na Katolíckej univerzite v roku 2017 upozornil na zámer univerzity udeliť podnikateľovi Milanovi Fiľovi čestný doktorát za dar univerzite 400-tisíc eur. Fiľo je považovaný za kontroverznú osobnosť, ako jeden z najbohatších Slovákov bol spájaný s viacerými kauzami počas vlád Roberta Fica. Spolu s Gazdom sa voči zámeru udeliť titul ohradila aj časť pedagógov a absolventov. Fiľo si napokon čestný doktorát prevzal.

Referencie 

Slovenskí novinári
Slovenskí publicisti
Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Osobnosti z Vranova nad Topľou
Absolventi Katolíckej univerzity v Ružomberku
Vyučujúci na Filozofickej fakulte Katolíckej univerzity v Ružomberku
Igor Nikolajevič Larionov

Igor Nikolajevič Larionov (; * 3. december 1960) je bývalý sovietsky a ruský hokejový reprezentant a hokejový tréner. Hrával v Sovietskom zväze, Kanade aj v USA. Je členom Siene slávy IIHF a hokejovej Siene slávy NHL v Toronte.

Dvakrát získal zlato na olympijských hrách a trikrát vyhral Stanleyho pohár.

V sovietskej reprezentácii bol členom legendárnej a obávanej päťky spolu s Krutovom, Makarovom, Fetisovom a Kasatonovom. Túto formáciu prezývali Green Line.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Profil na eliteprospects.com

Zdroj 
 

Sovietski hokejoví útočníci
Ruskí hokejoví útočníci
Hokejisti CSKA Moskva
Hráči Vancouver Canucks
Hráči Detroit Red Wings
Hráči San José Sharks
Hráči New Jersey Devils
Hráči Florida Panthers
Majstri sveta v ľadovom hokeji
Sovietski olympijskí víťazi
Olympijskí víťazi v ľadovom hokeji
Bronzoví olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Ruskí bronzoví olympijskí medailisti
Víťazi Stanleyho pohára
Členovia Hokejovej siene slávy
Účastníci MS v hokeji 1985
Účastníci MS v hokeji 1986
Účastníci MS v hokeji 1987
Účastníci MS v hokeji 1989
Autódromo Internacional do Algarve

Autódromo Internacional do Algarve, tiež známy ako Algarve International Circuit alebo Portimão Circuit, je pretekársky okruh ležiaci pri mestečku Portimão, v regióne Algarve na juhu Portugalska. Doteraz bol dvakrát dejiskom Veľkej ceny Portugalska v rámci Majstrovstiev sveta Formuly 1.

Charakteristika trate a história 
Okruh navrhnutý portugalským architektom Ricardom Pinom bol postavený v roku 2008. Stavebné náklady dosiahli zhruba 195 miliónov eur. Pretekárska trať sa vyznačuje častými prevyšeniami a viacerými neprehľadnými zákrutami. Na rozdiel od väčšiny moderných okruhov vsadili architekti na štrkové výbehové zóny. Celkovo má trať 16 možných konfigurácií.

Ako prvé podujatie sa v Portimãu konali preteky Majstrovstiev sveta Superbikov v roku 2008. V roku 2010 sa uskutočnili na pretekárskej dráhe zimné testovacie jazdy Formuly 1 a v sezóne 2020, ktorá bola značne ovplyvnená pandémiou COVID-19, napokon zavítala Kráľovná motoršportu aj na preteky do regiónu Algarve. V tom istom roku debutovala taktiež séria MotoGP na tejto trati. 2021 sa vrátili obidve série do Portimãa.

Výsledky pretekov Formule 1

Referencie 

Okruhy formuly 1
Motoršport v Portugalsku
Okruhy MotoGP
Henrieta Hrubá

PhDr. Henrieta Hrubá (* 21. október 1961, Bratislava) je redaktorka, šéfredaktorka a autorka printových regionálnych mediálnych formátov.

Život 
Absolvovala matematicko-fyzikálne Gymnázium Juraja Hronca na Novohradskej ulici v Bratislave. V roku 1984 ukončila na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor kulturológia.

Od roku 1984 sa venuje spravodajstvu a publicistike v kultúrno-spoločenskej oblasti. Začínala ako redaktorka v kultúrnej rubrike spravodajstva STV, od roku 2002 sa venuje regionálnej žurnalistike.

Od roku 2005 vytvorila pre Hlavné mesto SR Bratislavu niekoľko mediálnych formátov, Twin City Journal a informačný magazín in.ba , ktorý existuje od roku 2009. Obidva formáty (vydavateľ Hlavné mesto SR Bratislava) boli niekoľkokrát ocenené v rámci súťaže Podnikové médium roka. Magazín Twin City Journal získal cenu aj v súťažnej prehliadke Miestne noviny, organizované Národným osvetovým centrom a Slovenským syndikátom novinárov.

Referencie

Externé odkazy 
 Zoznam editoriálov Henriety Hrubej v magazíne in.ba
 Rozhovor s Henrietou Hrubou v TV Bratislava

Slovenskí redaktori
Bebe Neuwirthová

Beatrice "Bebe" Neuwirth (* 31. december 1958, Princeton, New Jersey, Spojené štáty) je americká herečka, speváčka a tanečníčka.

Detstvo a mladosť 
Je dcérou matematika Leea Neuwirtha, ktorý prednášal na Princeton Univesity a jej matkou je maliarka a amatérska tanečnica Sydney Anne Neuwirth. Má staršieho brata Petra. V mladosti mala Neuwirthová problémy so zákonom, nakoľko bola krátko vo väzení za fajčenie marihuany. 

Od piatich rokov navštevovala hodiny baletu. Jej snom bolo stať sa broadwayskou hudobnou tanečnicou. Po ukončení strednej školy navštevovala Juilliard School. Neskôr školu však dobrovoľne opustila.

Kariéra 
V roku 1980 debutovala na Broadwayi. Neskôr sa objavila vo viacerých divadelných inscenáciách, z čoho v roku 1986 získala divadelné ocenenie Tony v muzikáli Sweet Charity, kde stvárnila hlavnú postavu. V roku 1996 si zahrala v muzikáli Chicago, ktorý jej priniesol doposiaľ najväčšiu divadelnú slávu. Jej herecký výkon bol ocenení viacerými divadelnými oceneniami. 

Objavila sa tiež vo štvrtej sérii televízneho seriálu Na zdravie, kde stvárnila psychiatričku Lilith Sternin. V desiatej a jedenástej sérii seriálu sa objavila v hlavnej úlohe. V seriáli sa jej postava vydala za psychiatra Frasera Cranea, ktorého stvárnil Kelsey Grammer. Neskôr účinkovala aj v televíznom seriáli Frasier, kde za svoj herecký výkon získala dve ocenenia Emmy Award. 

V roku 1990 sa objavila po boku Andie MacDowell a Gérarda Depardieua, v romantickej komédii Zelená karta. V roku 1995 sa objavila v komédii Jumanji, po boku Robina Williamsa. V roku 1996 si zahrala v muzikáli Chicago, ktorý jej priniesol doposiaľ najväčšiu divadelnú slávu. Jej herecký výkon bol ocenení viacerými divadelnými oceneniami. Pripojila k hereckému obsadeniu ako Piper Laurie, Salma Hayek, Elijah Wood či Josh Hartnett vo filme Fakulta. V rovnakom roku sa objavila aj vo filme Celebrity. 

V roku 2010 sa objavila v divadelnej inscenácii Rodina Addamsovcov, v divadle Broadway. V roku 2014 sa pripojila k natáčaniu televízneho seriálu Madam Secretary. Po štyroch sériách bez udania dôvodu seriál opustila. V roku 2021 sa objaví v televíznom seriáli Julia.

Súkromný život 
V roku 1984 sa vydala za Paula Dormana. Ich manželstvo skončilo v roku 1991. V roku 2009 sa vydala za režiséra, producenta a spisovateľa Chrisa Calkinsa. Neuwirthová nemá žiadne deti a je židovka.

Podporovala a pracovala pre niekoľko neziskových charitatívnych organizácií. Je milovníčkou zvierat. 

Vo svojom voľnom čase sa venuje hrnčiarstvu, ktorému sa najskôr venovala na strednej škole.

Zdroj 

Televízne herečky USA
Filmové herečky USA
Dabingové herečky USA
Divadelné herečky USA
Rozprávači audiokníh
Absolventi Juilliard School
Osobnosti USA židovského pôvodu
Osobnosti z Princetonu (New Jersey)
Držitelia ceny Emmy
Držitelia Drama Desk
Držitelia ceny Tony
Pavel Benedikt Stránský

PhDr. Pavel Benedikt Stránský (* 28. november 1978, Uherské Hradiště) je biskup Starokatolíckej cirkvi v Českej republike.

Životopis 
V roku 1997 maturoval na Arcibiskupskom gymnáziu v Kroměříži. Študoval na Cyrilometodějské teologické fakultě a Pedagogickej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci. Po absolvovaní vojenskej služby nastúpil k Polícii Českej republiky kde pôsobil na rôznych postoch, vrátane na poste vyšetrovateľa násilných trestných činov. V rokoch 2015 až 2016 bol tlačovým hovorcom zlínskeho krajského policajného riaditeľstva. Do starokatolíckej cirkvi vstúpil v roku 1998 a v roku 1999 bol jedným zo zakladateľom farnosti v Zlíne. V roku 2001 bol vysvätený na diakona a v roku 2003 na kňaza. 8. apríla 2016 bol zvolený za biskupa Starokatolíckej cirkvi v ČR a 1. apríla 2017 bol v Bazilike sv. Markéty v Prahe utrechtským arcibiskupom Jorisom Vercammenom vysvätený na biskupa.

Pozri aj 
 Starokatolícka cirkev
 Starokatolícka cirkev v Českej republike

Iné projekty

Zdroje 

Osobnosti z Uherského Hradišťa
Českí starokatolícki biskupi
Absolventi Pedagogickej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci
Absolventi Cyrilometodskej teologickej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci
Českí policajti
Urban z Langres

Urban z Langres, tiež svätý Urban z Langres, (okolo 300 Unter-Colmier - 23. január 375) bol galo-románsky rímskokatolícky kňaz, šiesty biskup v Langres a Autun, svätec. Je patrónom vinárov, záhradníkov a debnárov.

Životopis 

Podľa legendy bol galským kňazom, šiestym biskupom v Langres, na jednom z najvýznamnejších biskupských stolcov vtedajšej Galie, v severovýchodnej oblasti Burgundska, ohrozovanej z východu Alamanmi a Frankami a po nástupe rímskeho cisára Juliána Apostatu tiež Rimanmi. Biskupstvo v Langres bolo založené už v roku 200. Ďalej Urban zastával úrad biskupa v Autune. Staval kostoly, miestami zbúrané v predchádzajúcich dobách a obracal na vieru Germánov. Sú mu pripisované tiež zázraky. Prenasledovaný pohanmi sa mal skryť za ker viniča. Preto býva často vyobrazený s hroznom alebo s vetvou vínnej révy v ruke. Z rovnakého dôvodu je tiež považovaný za patróna vinárov, hoci táto funkcia je často nesprávne prisúdená svätému pápežovi Urbanovi I., ktorého sviatok sa slávi 25. mája. Jeho sestrou bola svätá Leodegaria, ktorá sa stala abatišou kláštora sv. Jána v Dijone.

Sviatok a úcta 
V predpokladaný dátum úmrtia 23. januára sa slávi iba v Langres, v Dijone sa oslavuje translácia jeho pozostatkov 7. júla, od roku 1564 sú v tamojšom kostole sv. Benigna. Vo Francúzsku sa považuje za regionálny a lokálny kult. V rímskom kalendári má meniny 2. apríla, niekde 3. apríla. Vo francúzskych, talianskych, nemeckých, a rakúskych vinárskych oblastiach sa v deň jeho sviatku koná sprievod. Sú mu zasvätené kostoly, voľne stojace sochy a oltáre, najčastejšie vo vinárskych oblastiach a od obdobia baroka. S jeho sviatkom sú v Nemecku spojené pranostiky o daždi, búrke a úrode, napr. Ak je na Urbana pekne, bude dobrá úroda vína. Ak je Urban krásny vyjasnený, dobrým vínom nás odmení.

Niekedy býva zamieňaný s pápežom sv. Urbanom I., ktorý má na hlave pápežskú tiáru.

Patrocíniá 

 patrón miest Langres, Autun, Dijon, Maastricht
 patrón vinohradníkov, záhradníkov, debnárov
 patrón proti búrke a krupobitiu
 kostoly

Galéria

Referencie

Pozri aj 
Urban I.

Zdroje 
 Franz von Sales Doyé: Heilige und Selig der Römisch-katholichen Kirche. II., Leipzig bd, s. 461-462.
 Hiltgart L. Keller: Reclams Lexikon der Heiligen und biblischen Gestalten. 6. vyd., Philipp Reclame jun .: Stuttgart 1987, s. 555
 Jacques Laurent, Ancien diocèse de Langres (Cartulaire de l'Abbaye de Moles 916-1250), Paris 1907, dostupné online

Iné projekty

Externé odkazy 
Heiligenlexikon
 Stadlers Vollständiges Lexikon

Zdroj 

Francúzski biskupi
Úmrtia 23. januára
Úmrtia v 375
Misionári
Francúzski svätci a blahoslavení
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2022 – Mužský turnaj

Mužský turnaj v poradí XXIV. ZOH bol usporiadaný počas hier v Pekingu. Mužská časť turnaja sa uskutočnila od 9. do 20. februára 2022.

Priamo na turnaj postúpilo 8 najvyššie postavených tímov podľa rebríčka Medzinárodnej hokejovej federácie (IIHF): , , , , , , , ROV, plus hostiteľská krajina Čína. V kvalifikácii postúpili ,  a .

Kvalifikácia

Rozhodcovia turnaja 

Hlavní
  Maxim Sidorenko
  Michael Campbell
  Oliver Gouin
  Martin Fraňo
  Mikko Kaukokari
  Kristián Vikman
  André Schrader
  Andris Ansons
  Roman Gofman
  Jevgenij Romasko
  Tobias Björk
  Linus Öhlund
  Michael Tscherrig
  Andrew Bruggeman

Čiaroví
  Dustin McCrank
  Daniel Hynek
  Jiří Ondráček
  Lauri Nikulainen
  Gleb Lazarev
  Nikita Šalagin
  Dmitrij Šišlo
  Ludvig Lundgren
  Andreas Malmqvist
  David Obwegeser
  William Hancock
  Brian Oliver

Hlavný Olympijský turnaj

Skupina A 

|}

Zápasy skupiny A 
všetky časy sú v stredoeurópskom čase

Skupina B 

|}
ROV - Ruský olympijský výbor

Zápasy skupiny B 
všetky časy sú v stredoeurópskom čase

Skupina C 

|}

Zápasy skupiny C 
všetky časy sú v stredoeurópskom čase

Tabuľka druhých tímov 

|}

Tabuľka po skupinovej fáze 
Všetkých 12 tímov v tabuľke je rozdelených podľa umiestnenia v základnej skupine. Podľa tohto budú tímy rozdelené do play-off. Prvé 4 tímy (nazvané D1, D2, D3 a D4) sú nasadené priamo do štvrťfinále. Zvyšné tímy budú bojovať o štvrťfinále.

Kritériá:

 Lepšia pozícia v skupine
 Vyšší počet bodov
 Lepší gólový rozdiel
 Vyšší počet skórovaných gólov
 Lepšie postavenie v rebríčku IIHF

Tabuľka 
Tímy v osemfinále sa stretnú nasledovne:

 D5 – D12
 D6 – D11
 D7 – D10
 D8 – D9

Play-off 
Pre semifinále budú tímy znovanasadené podľa umiestnenia v tabuľke skupinovej fázy.

Pavúk

Kvalifikačné kolo 
Osem tímov, ktoré sa umiestnili v tabuľke na 5. až 12. mieste, bojuje o ďalšie 4 postupové miesta. 

Hrá sa systémom D5-D12(E1), D6-D11(E2), D7-D10(E3), D8-D9(E4).

Štvrťfinále

Semifinále

Zápas o 3. miesto

Finále

Konečné poradie

Štatistiky

Kanadské bodovanie 
Poradie podľa počtu bodov

Hetrik 

Hráči, ktorí skórovali aspoň trikrát v jednom zápase (dali tri góly za zápas).

Najlepší brankári 
V tabuľke sú len brankári, ktorí odchytali aspoň 40 % z celkového odohraného času ich tímu.

Shut-out 

Brankári, ktorí vychytali zápas s nulou (t. j. nedostali v zápase ani jeden gól).

All-Star tím

Vysvetlivky k tabuľkám a zápasom 

 Z - počet odohratých zápasov
 V - počet víťazstiev
 P - počet prehier
 R - počet remíz
 GS - počet skórovaných gólov
 GI - počet inkasovaných gólov
 B - počet bodov

Zdroje 
 Turnaj na FlashScore

Športy na Zimných olympijských hrách 2022
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2022
Ľadový hokej v 2022
Philomena Lynottová

Philomena „Phyllis“ Lynottová (neprechýlene Philomena Lynott; * 22. október 1930, Crumlin, Dublin, Írsko – † 12. jún 2019) bola írska spisovateľka a podnikateľka. Bola matkou frontmana skupiny Thin Lizzy Phila Lynotta a známou sa stala aj vďaka svojej autobiografii My Boy: The Philip Lynott Story, ktorá dokumentovala vzťah medzi ňou a jej synom. Bola tiež majiteľkou hotela Clifton Grange v Manchestri.

Lynottová kritizovala Republikánsku stranu Spojených štátov pre použitie „The Boys Are Back in Town“ od Thin Lizzy ako propagačnú skladbu.

Philomena Lynottová zomrela 12. júna 2019, trpiac dlhoročne rakovinou pľúc, ako 88-ročná.

Referencie

Zdroj 

Írski podnikatelia
Úmrtia na rakovinu
Osobnosti z Dublinu
Juraj Rizman

Juraj Rizman (* 1. november 1976, Bratislava) je komunikačný poradca a moderátor relácie Bezpečne SK. Bývalý občiansky aktivista (v sektore pôsobil medzi rokmi 1993 – 2019), najmä v oblasti ochrany ľudských práv, životného prostredia a obrany občianskych organizácií. Bol dlhoročným členom Rady vlády pre mimovládne neziskové organizácie (2002 – 2019). Pôsobil ako riaditeľ Greenpeace na Slovensku (2008 – 2013), aj projektový koordinátor Via Iuris (2016 – 2019). V rokoch 2019 – 2021 pôsobil najprv ako poradca prezidentky (2019 – 2020) a neskôr podpredsedu NR SR (2020 – 2021). Verejnosti je známy ako partner prezidentky SR Zuzany Čaputovej.

Životopis

Detstvo 
Vyrastal na Tehelnom poli v bratislavskom Novom Meste. Navštevoval športové gymnázium, venoval sa dráhovej cyklistike.

Ochranár 
V roku 1993 sa začal ako 16-ročný angažovať v Greenpeace Slovensko ako dobrovoľník. V roku 1994 ho zadržali na rebríku chladiacej veže v jadrovej elektrárni Mochovce, za čo dostal poriadkovú pokutu. Zúčastnil sa viacerých protestných akcií, napríklad proti testom jadrových zbraní, výstavbe atómových elektrárni, v roku 2007 protestov proti ťažbe dreva v Tichej a Kôprovej doline. Protestoval aj v Česku, Maďarsku, Rakúsku a Rumunsku.

Rizman sa v roku 2008 stal riaditeľom slovenského Greenpeace, ktorý viedol až do roku 2013. Pôsobil tiež ako ako riaditeľ komunikácie Greenpeace pre strednú a východnú Európu. Z Greenpeace odišiel v roku 2016.

Via Iuris 
Od roku 2016 pôsobil v občianskom združení Via Iuris, kde mal na starosti koordináciu komunikácie a kampaní. V roku 2018 rozbehol v rámci organizácie projekt Civil Society Defense v rámci, ktorého organizácia monitorovala útoky voči občianskym organizáciám a aktivistom, poskytovala im komunikačné a právne poradenstvo.

Štátna služba 
V júni 2019 sa stal poradcom prezidentky SR pre oblasť životného prostredia a občiansku spoločnosť, kde pôsobil až do januára 2020. Potom, čo s prezidentkou začali tvoriť pár, začal po parlamentných voľbách v roku 2020 pracovať ako poradca podpredsedu NR SR Juraja Šeligu, kde zotrval do konca marca 2021.

Podnikanie 
Od apríla 2021 je na voľnej nohe. V súčasnosti sa venuje poradenstvu v oblasti komunikácií, stratégií a kampaní. Od septembra 2021 moderuje reláciu Bezpečne SK, ktorú pripravuje v spolupráci s denníkom SME.

Ocenenia 
Je držiteľom ocenenia Hovorca roka za roky 2008 a 2017.

Osobný život 
Je partnerom prezidentky SR Zuzany Čaputovej.

Rizman sa s Čaputovou pozná od roku 2008, kedy ako ochranár z Greenpeace spolupracoval so združením Via Iuris s prípadom pezinskej skládky. Neskôr spolupracovali pri komunikácii ocenenia Čaputovej Goldmanovou environmentálnou cenou. V roku 2016 spoločne pracovali na kampani na podporu zrušenia amnestií Vladimíra Mečiara.

Rizman je rozvedený, z predchádzajúceho manželstva má syna.

Referencie

Externé odkazy 
 Juraj Rizman: Človek sa začína hrať na Boha – rozhovor Karola Sudora v denníku SME (2008)

Slovenskí občianski aktivisti
Slovenskí environmentalisti
Osobnosti Greenpeace
Zuzana Čaputová
Osobnosti z Bratislavy
Železničná stanica Veľké Uherce

Železničná stanica Veľké Uherce je železničná stanica vo Veľkých Uherciach. Leží na trati 140 Nové Zámky – Prievidza. Nie je elektrifikovaná.

Doprava 
Na stanici sa nachádzajú 3 dopravné a 1 manipulačná koľaj. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Trnava.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stanica na stránke ŽSR
 Stanica na stránke VLAKY.NET

Veľké Uherce
Veľké Uherce
Doprava v okrese Partizánske
Stavby v okrese Partizánske
Štefan Hamran

Plk. JUDr. Štefan Hamran (* 16. jún 1975, Komárno) je slovenský policajt a od 1. apríla 2022 prezident Policajného zboru Slovenskej republiky.

Životopis 
Štefan Hamran v roku 1993 absolvoval Strednú priemyselnú školu strojnícku v Komárne, v rokoch 2000 až 2001 študoval na Strednej odbornej škole Policajného zboru v Pezinku. V rokoch 2001 až 2005 študoval na Akadémii Policajného zboru v Bratislave.

Pôsobenie v Policajnom zbore 
V Policajnom zbore pôsobí od roku 1999 keď sa stal inšpektorom na Obvodnom oddelení PZ v Komárne. Pracoval tam do roku 2001. Od roku 2005 do roku 2008 bol hraničný splnomocnenec pre štátne hranice s Maďarskom a Poľskom na Odbore medzinárodnej a cezhraničnej spolupráce úradu hraničnej a cudzineckej polície Prezídia PZ. V rokoch 2008 až 2009 bol starší referent Jednotky zvláštnych zahraničných činností útvaru osobitného určenia Prezídia PZ. Pracoval na Zastupiteľskom úrade SR v Bagdade v Iraku v štátnej službe „zameranej na poskytovanie ochrany diplomatickému personálu“.

V rokoch 2009 až 2010 bol veliteľom Jednotky zvláštnych zahraničných činností útvaru osobitného určenia Prezídia PZ. V rokoch 2011 až 2021 bol veliteľom Útvaru osobitného určenia Prezídia Policajného zboru. V tejto funkcii bol zvolený za predsedu medzinárodnej organizácie ATLAS, pre zabezpečenie „spolupráce špeciálnych protiteroristických jednotiek všetkých členských krajín EÚ, Islandu, Nórska a Švajčiarska“.

Prezident Policajného zboru 
Hamran sa o funkciu prezidenta Policajného zboru uchádzal spolu so svojím predchodcom, Petrom Kovaříkom. Peter Kovařík 31. augusta 2021 oznámil, že vo vedení Policajného zboru k 15. septembru 2021 skončí. Ako prvá viceprezidentka mala po avizovanom odstúpení Petra Kovaříka Policajný zbor dočasne viesť 1. viceprezidentka, gen. Jana Maškarová. Vedením Policajného zboru bol nakoniec od 16. septembra 2021 dočasne poverený plk. Štefan Hamran. Minister vnútra vymenoval 31. marca 2022 do funkcie prezidenta Policajného zboru plk. JUDr. Štefana Hamrana. Oficiálne sa stal prezidentom Policajného zboru od 1. apríla.

Referencie 

Slovenskí policajti
Absolventi Akadémie Policajného zboru
Prezidenti Policajného zboru
Osobnosti z Komárna
Pamätník poľským letcom, Radatice

Pamätník poľským letcom v  Radaticiach je umiestnený pred kaštieľom v ktorom  sídli obecný úrad. Okres Prešov.

História 
Pamätník v centre obce 30. júla 2000 slávnostne odhalil vojenský a letecký pridelenec pri Veľvyslanectve Poľskej republiky  v Slovenskej republike. Pamätník nám pripomína hrdinstvo 8 poľských príslušníkov letectva, účastníkov Druhej svetovej vojny, ktorí pôsobili v službách britského kráľovského letectva a zahynuli v katastri obce Radatice. Ich lietadlo Handely Page Halifax Mk bolo 28. decembra 1944, nad Šarišskou vrchovinou, zostrelené pilotom nemeckej stíhačky JU 88G. Horiace padlo v zalesnenom teréne, na lúku pri vtedajšej obci Meretice, (dnes je to časť obce Radatice). Na mieste pádu lietadla bol v roku 2002 postavený drevený kríž. Telesné pozostatky pilotov boli uložené v Prahe na Olšanskom cintoríne.

Opis pamätníka
Pamätník stojí v malom parčíku, pred historickou kultúrnou pamiatkou, ktorou je miestny kaštieľ. Pôvodný kameň, ktorý tvorí základ pamätníka, vytvoril akademický sochár Dušan Pončák. Pri kameni je na zemi upevnená čierna mramorová doska, ktorá nesie mená zahynuvších poľských pilotov aj tento nápis: “Na počesť poľských príslušníkov kráľovského letectva Veľkej Británie RAF, padlých pri havárii lietadla Halifax 28.12.1944 pri obci Meretice.” Okrem nich sú tam aj artefakty pochádzajúce z leteckej techniky.  str. 215

Prístupová cesta k pamätníku a miestu pádu lietadla
Z autobusovej zástavky v obci Radatice sa k pamätníku pred kaštieľom, ktorý je na dohľad, dostaneme pešo chodníkom. Odtiaľ vedie na miesto pádu lietadla Hájnikovej lúke, značkovaný chodník. Na turistickej mape je označený ako „letecký chodník“ a tiahne sa lokalitou Janovské jarky, okolo potoka Žarinec. Tento chodník vedie po málo udržiavanej poľnej ceste, na západ od obce, je dlhý asi 2 kilometre a prevýšenie je 50 metrov.

Referencie

Iné projekty 

Pamätníky druhej svetovej vojny
The Greedies

The Greedies (v roku 1978 The Greedy Bastards) bola krátkodobá ad hoc superskupina, ktorú vytvoril frontman skupiny Thin Lizzy Phil Lynott v roku 1978 počas tichého obdobia svojej hlavnej skupiny. Vzišla z Lynottovho záujmu o punk rock a jeho priateľstva s členmi skupiny Sex Pistols, The Damned a The Boomtown Rats.  Nasledujúca zostava sa sústredila okolo Lynotta, členov Thin Lizzy Scotta Gorhama a Garyho Moora, Chrisa Speddinga, Steva Jonesa a Paula Cooka zo skupiny Sex Pistols. Vďaka tejto agregácii sa Thin Lizzy, Sex Pistols a dokonca aj Stevie Wonder objavili na štyroch vystúpeniach v Londýne a troch v Írsku.

Neskôr, po vydaní singla „A Merry Jingle“, sa členovia skupiny potichu rozišli, pretože Phil Lynott pokračoval so skupinou Thin Lizzy a Cook a Jones vytvorili skupinu The Professionals.

A Merry Jingle 

Turné skupiny Thin Lizzy po USA zabránilo ďalším aktivitám až do konca roku 1979, keď nahrávanie v zložení Lynott, Cook, Jones, Gorham a bubeník Thin Lizzy Brian Downey prinieslo vianočný singel „A Merry Jingle“ (medley piesní „Jingle Bells“ a „We Wish You a Merry Christmas“), ktorý vyšiel v decembri 1979. John Peel ho počas začiatku sviatkov niekoľkokrát odvysielal vo svojej John Peel Show rozhlasovej stanice BBC Radio One. Podľa Lynotta im jeho produkcia trvala tri hodiny. Pri prvom predstavení Peel uviedol: „Je potrebné povedať, že páni Cook a Jones skutočne vedia, ako posunúť nahrávku, keď sa k nej dostanú.“ Televízne vystúpenia v Kenny Everett Show a Top of the Pops nahrávku posilnili a v britských rebríčkoch sa dostala na 28. miesto. Dodnes sa ale nikdy neobjavila na žiadnom oficiálnom vydaní Thin Lizzy, singel vyšiel v USA a bol jediným vydaním skupiny The Greedies. Singel obsahuje aj B-stranu, „A Merry Jangle“, čo je vlastne A-strana hraná odzadu.

Členovia skupiny (1979)

Referencie

Externé odkazy 
 The Greedies na SecondHandSongs
 Výstrižky článkov o skupine The Greedies z novín na cookandjones.co.uk

Zdroje 
 The Greedies na John Peel Wiki stránky Fandom
 The Greedies na Discogs
 The Greedies na metalmusicarchives.com
 

Punkrockové hudobné skupiny
Hudobné skupiny z 1979
Téa Leoni

Elizabeth Téa Panteleoni (* 25. február 1966, New York, New York, USA) je americká herečka.

Detstvo a mladosť 
Leoni sa narodila 25. februára 1966 v New Yorku, v rovnomennom štáte, v USA. Z otcovej strany, má írskych, talianskych a anglických predkov a z maminej strany poľských predkov. Jej starou mamou bola herečka a humanitárka Helenka Pantaleoni . 

Leoni vyrastala v New Jersey a v New Yorku. Navštevovala súkromné školy Brearley School a The Putney School vo Vermonte.

Kariéra 
V roku 1988 bola obsadená ako jedna z hviezd Angels 88, aktualizovanej verzie Charlieho anjelov. Nakoniec sa však verzia oneskorila a nakoniec show nikdy nevyšla. O rok neskôr, bola obsadená do televíznej telenovely Santa Barbara. Leoni stvárnila postavu Lisy DiNapoli. V roku 1991 debutovala vo filme menšou rolou vo filme Switch. 

Bola jej ponúknutá rola Rachel v televíznom sitcome Priatelia, ktorú odmietla, kvôli seriálu Holá pravda, kde stvárnila hlavnú postavu. V roku 1995 sa objavila v jednej epizóde televízneho seriálu Frasier. V rovnakom roku, stvárnila hlavnú úlohu vo filme Ničomníci, kde sa objavila po boku Willa Smitha a Martina Lawrenceho. Film sa stal kasovým trhákom a získal obrovský úspech. 

V roku 1998 sa objavila v katastrofickom filme Drvivý dopad, po boku Roberta Duvalla, Leelee Sobieski a Elijaha Wooda. V roku 2000 si zahrala spolu s Nicolasom Cageom vo filme Otec rodiny. Jej herecký výkon jej vyniesol ocenenie Saturn Awards. Vo filme Jurský park II., z roku 2001, stvárnila manželku Williama H. Macyho. O rok neskôr, si zahrala vo filme Woodyho Allena, s názvom Hollywood Endings. 

V roku 2005 si zahrala po boku Jima Carreyho vo filme Finty Dicka a Jane. V roku 2009 si zahrala tiež vo filme The Smell of Success. 

V rokoch 2014 až 2019 stvárnila hlavnú rolu v politickom televíznom seriály Madam Secretary. Jej postava sa volala Elizabeth McCord. V roku 2014 získala za svoj herecký výkon v seriály nomináciu na People's Choice Awards.

Súkromný život 
V rokoch 1991 až 1995 bola vydatá za producenta televíznych reklám Neila Josepha Tardia ml. Ich manželstvo bolo bezdetné. V máji 1997 sa vydala za Davida Duchovneho, ktorému porodila dve deti. V roku 2008 ožili manželia oddelene, nakoľko sa Duchovny liečil od závislosti od sexu. O rok neskôr sa dali znovu dokopy, čo im vydržalo do roku 2011. Duchovny podal žiadosť o rozvod v roku 2014. V rovnakom roku bolo aj manželstvo rozvedené.  

Od decembra 2014 randila s Timom Dalym, s ktorým sa spoznala pri natáčaní televízneho seriálu Madam Secretary.

Leoni je od roku 2001 vymenovaná za veľvyslankyňu UNICEF. Jej stará mama, Helenka Pantaleoni bola prezidentkou Amerického fondu UNICEF viac ako 25 rokov. Podľa Leoni je tiež pomenovaný asteroid 8299 Téaleoni, objavený Ericom Elstom, v roku 1993.

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Osobnosti USA poľského pôvodu
Osobnosti USA talianskeho pôvodu
Osobnosti USA írskeho pôvodu
Osobnosti USA anglického pôvodu
Osobnosti z New Yorku
Juraj Slafkovský

Juraj Slafkovský (* 30. marec 2004, Košice) je slovenský profesionálny hokejový útočník, ktorý aktuálne hrá za Montreal Canadiens v National Hockey League.
V NHL drafte 2022 si ho z prvého miesta vybral klub Montreal Canadiens, čím sa stal historicky prvým Slovákom, ktorého si v drafte NHL vybrali z prvého miesta. 

Slafkovský je odchovancom HC Košice, v ktorého drese hral až do jeho dorastu. Na seniorskej úrovni sa presadil vo Fínsku v klube TPS Turku, v sezóne 2021/22 hral za klub vo finále SM-liigy. V dôsledku jeho výkonov v klube ako aj v reprezentácií bol považovaný za jedného z vrcholných účastníkov draftu NHL.13. júla 2022 podpísal trojročnú zmluvu s klubom v National Hockey League. 

Slafkovský je zo športovej rodiny, jeho matka Gabriela Slafkovská je bývalá reprezentantka v plávaní, ktorému sa venovala 18 rokov.

Klubové sezóny

Reprezentácia 
Svoj debut v seniorskej reprezentácii absolvoval na majstrovstvách sveta 2021 IIHF, kde reprezentoval Slovensko a stal sa najmladším slovenským reprezentantom na seniorských majstrovstvách v histórii.

Spolu so Šimonom Nemcom bolo Slafkovskému ako jednému z dvoch 17-ročných hokejistov, umožnené reprezentovať Slovensko na ZOH 2022, pričom Slafkovský bol úplne najmladším hráčom turnaja. Slafkovský strelil oba góly Slovenska v úvodnom zápase proti Fínsku a týmto sa stal prvým sedemnásťročným hráčom, ktorý skóroval v mužskom olympijskom turnaji na ZOH od čias Eddieho Olczyka v roku 1984. Po zisku bronzovej medaily, získal titul najproduktívnejšieho hráča ZOH 2022 v ľadovom hokeji (MVP). Spolu na turnaji nazbieral 7 kanadských bodov (7+0).

Ocenenia

Referencie

Externé odkazy 

 

Osobnosti z Košíc
Hráči TPS Turku
Slovenskí hokejisti
Slovenskí hokejisti draftovaní NHL
Hokejisti draftovaní klubom Montreal Canadiens
Bronzoví olympijskí medailisti v ľadovom hokeji
Slovenskí bronzoví olympijskí medailisti
Hráči HC Košice
Hokejisti na Zimných olympijských hrách 2022
Účastníci MS v hokeji 2021
Účastníci MS v hokeji 2022