Traján

Marcus Ulpius Nerva Traianus alebo po slovensky Traján (* 18. september 53 – † 9. august 117) rímsky cisár vládnuci v rokoch 98117, druhý zo skupiny tzv. „piatich dobrých cisárov“ rímskej ríše a jedným z najúspešnejších rímskych cisárov vôbec. Ríši vládol takmer dvadsať rokov a pod jeho vládou ríša dosiahla svoju najväčšiu územnú expanziu.

Pochádzal z hispánskeho mesta Italica, kde sa narodil v roku 53. Jeho otec pochádzal zo starobylého italského aristokratického rodu. O pôvode jeho matky sa nevie, nevylučuje sa ani jej hispánsky pôvod. Životnú školu absolvoval v armáde, vynikol ako vojvodca a organizátor, rozumel si dobre s vojakmi ako aj so senátormi a filozofmi. V roku 97 ho adoptoval Nerva.

Bol úspešným a obľúbeným vojvodcom (legát v Sýrii, miestodržiteľ Germánie).

Pre cisársku vládu si vytvoril vlastnú koncepciu, ktorá mala byť službou spoločnosti. Rozhodol sa skončiť s defenzívnou politikou a pripravil armádu na nové výboje. Súčasne sa však staral aj o hospodársky rozvoj Ríma a ríše. Všetky zámery a plány sa mu darili aj preto, že si vedel vybrať schopných spolupracovníkov, ktorí mu smeli a vedeli otvorene povedať svoju mienku. Vo vnútornej politike dal právu pôvodnú podobu. Rešpektoval senát a dal prísahu, že bez súhlasu senátu ani jedného senátora nepotresce, čo je základom imunity.

Upevnil poriadok v štátnych financiách a zaviedol ho do mestských, dobudoval cisársky správny aparát, dal stavať prístavy, zakladal kolónie. Uviedol do chodu inštitúciu: štátny alimentačný fond, z ktorého sa poskytovali pôžičky drobným a stredným roľníkom na pomerne nízky úrok. Z výnosu tohto úroku sa podporovali deti nemajetných rodičov a siroty. Zaviedol zvláštne prídely potravín pre nemajetných vo výške 75 až 500 sesterciov. V zahraničných vzťahoch považoval Traianus predovšetkým za potrebné, aby sa zbavil ponižujúcich poplatkov Dákom. Keď sa dozvedel, že dácky kráľ Decebalus sa chystá uzavrieť spojeneckú zmluvu s Partmi, vypravil sa roku 101 k dolnému Dunaju a v niekoľkých bitkách ho premohol a odobral mu časť územia. V novej vojne v rokoch 105 – 106 ho po tvrdom odpore porazil a pripojil Dáciu k ríši. Na zabezpečenie nových hraníc dal vybudovať reťaz pevností spojených cestami. Tak vznikol limes Romanus, zosilnený valmi, priekopami a opevnenými tábormi, ktorý sa neskôr preniesol až do ústia Ipľa a ústia Moravy. Po dobytí Dácie poslal svoje vojská na Blízky východ, ktoré potom pripojili k ríši arabské územia v oblasti Bostry a Petry. Plánovanú výpravu potom urýchlil spor s Partmi, ktorí napadli Arméniu a zbavil trón rímskeho spojenca. Na jeseň 113 sa vypravil Traianus na čele légií do Malej Ázie, dobyl Arméniu a vyhlásil ju za rímsku provinciu. Na jar roku 115 sa po prechode púšťou zrazil s Partmi, porazil ich a prešiel rieky Eufrat a Tigris. Dobyl Babylon a hlavné mesto Ktésifón. Keď sa rozhodoval, že sa vypraví do Indie zastihli ho správy o povstaniach v africkej Kyrenaike a severnej Mezopotámii. Preto sa rozhodol vrátiť. Na spiatočnej ceste ochorel a zomrel.

Traianus vládol v zhode so senátom, upevnil cisársku moc: antická tradícia ho pokladá za jedného z najlepších cisárov, odtiaľto priezvisko Optimus (Najlepší).

Iné projekty 
 

Cisári starovekého Ríma
Osobnosti na bankovkách
Osobnosti na argentínskych poštových známkach