Rhyton

Rhyton alebo ryton () je typ starovekej nádoby.
 
Rhyton (mn. č. rhyta) bol zhotovený zvyčajne z keramiky, kovu alebo kameňa, v rôznych tvaroch. Štandardný (klasický) rhyton má vrchnú časť v tvare lievika či pohára a spodnú v tvare zvieracej hlavy (protomé - druh ozdoby, ktorá má podobu zvieraťa alebo človeka) s malým otvorom na konci. Hornú časť keramického rhytonu vyrobili na hrnčiarskom kruhu a spodnú časť vo forme. Rhyton mal zvyčajne len jedno ucho. Rhyton sa bežne, ale nesprávne nazýva aj ako roh na pitie, ktorý Gréci nazývali keras (). Starogrécky termín rhyton bol v staroveku odvodený od slova rhysis - „tečúci“ (). V skutočnosti to dobre zodpovedá typickým znakom pre rhyta (najmä kovovým) s malým otvorom na dolnom konci, z ktorých víno tieklo cícerkom (to potvrdzuje aj Athénaios). Väčšina atických keramických rhyta so zvieracími hlavami ale nemá túto dierku (ich staroveký názov nie je známy). Rhyton odborníci bez ohľadu na to, či má alebo nemá dierku, rozoznávajú aj podľa tvaru (pojem rhyton objasnil i americký archeológ Robert Koehl).
 
Na Kréte sa keramické i kamenné (hlavne z mramoru) rhyta (najmä kónického tvaru) vyrábali už v neskorominojskom období (cca medzi rokmi 1600 až 1450 pred Kr.) Zdobené boli reliéfnymi výjavmi alebo mali zoomorfnú podobu (napr. býčie hlavy). Niektoré boli zrejme pokryté plátkami zlata (pozlátené). Ich výskyt však nebol obmedzený len na oblasť Egejského mora, vyrábali ho na veľkej ploche starovekej Eurázie, najmä od Perzie po Balkán. Najstaršie rhyta (štandardného tvaru) pochádzajú z Iránu, kde ich začali vyrábať už 2. polovici 2. tisícročia pred Kr. (za čias Achajmenovcov sa vyrábali aj honosné rhyta z drahých kovov). Ich forma sa zrejme vyvinula z rohov na pitie (poznali ho pastieri, zvierací roh bol v stepi bez stromov jedinou ľahko dosiahnuteľnou surovinou) v Eurázii rozšírených už od praveku (spodnú časť rohu ozdobili najčastejšie protomom, vyrezávanou prednou časťou zvieraťa).

Typologická klasifikácia rhytonov, ktorú spracoval Robert Koehl, je podľa tvarov rozdelená na 4 základné typy (I, II, III, IV).

Trieda typu I zahŕňa rhyton figurálny (zoomorfný), rhyton v tvare hlavy a v tvare džbánu (rhyton v tvare džbánu nie je figurálny, na ramene má reliéfnu ozdobu). Jedinou triedou, ktorá sa uvádzala v predchádzajúcich štúdiách, bola figurálna. Prvým učencom, ktorý identifikoval súčasnú triedu figurálneho typu I  a roztriedil ich z hľadiska tvarov bol nemecký archeológ Georg Karo (v roku 1911). Po Karovi na týchto prácach pokračovali E. Buschor (1919), M. I. Maksimova (1927), A. Evans (1921 – 1935), G. Hafner (1943), K. Tuchelt (1962), B. Ottová (1980), E. B. Millerová (1984), M. Guggisherg (1996) a ďalší.
 
 Trieda typu II sa delí na rhyton v tvare hrušky, gule, v tvare alabastronu, vajca, v tvare hlavy a na rhyton figurálny. Táto skupina má vo väčšine vyššie hrdlá s ústím lievikovite roztvoreným.

 Trieda typu III zahŕňa rhyton figurálny, rhyton v tvare hlavy, rhyton v tvare hrušky, kužeľa (kónický) a rhyton v tvare alabastronu. Vyznačujú sa hlavne kratším krkom a širším primárnym otvorom.

 Trieda typu IV  zahrňa figurálny rhyton, rhyton v tvare hlavy, džbánu, hydrie, čaše, misky a mnohé iné. Niektoré z nich sú rozdelené do podtried. Predtým si vedci napr. mysleli, že nádoby identifikované ako podtrieda čaše rhyta typu IV sú „kvetináče“, kvôli malej dierke v základni a častým kvetinovým dekoráciám. Tieto rhyta sú ale nielenže príliš malé na to, aby v nich mohli byť umiestnené rastliny, ale aj ich sekundárne otvory sú malé na odvodnenie pôdy. Ich primárny otvor je široký (tie, ktoré majú úzky primárny otvor, sa označujú ako typ I). Robert Koehl identifikoval rhyton typu IV hydria, ktorý má tiež sekundárny otvor.

Štandardný rhyton sa v Grécku objavuje až v 5. stor. pred Kr. Bol zdobený hlavne červenofigúrovou technikou a mal tvar rôznych zvieracích hláv: býkov, kancov, somárov, kôz, koní atď. Niekedy napr. jedna polovica hlavy stvárňuje kanca a druhá psa, čím sa vytvára tzv. „duo-figurálny rhyton“. Človek bol stvárnený menej, známy je napr. rhyton s hlavou černocha, mladíkom napadnutým krokodílom, grotesknou hlavou starého muža a iné. V niektorých prípadoch môžu byť dve hlavy umiestnené vedľa seba („janiform“). Zdá sa, že gréckych (hlavne v Aténach) hrnčiarov inšpirovali rhyta vyrobené na Blízkom východe, kde sa tento tvar už vyrábal niekoľko storočí. V mnohých prípadoch hlava zvieraťa nemá otvor (v týchto príkladoch sa nádoba používala skôr ako šálka).

Referencie a bibliografia

Iné projekty

Pozri aj 
 Typológia starogréckej keramiky

Staroveká grécka keramika
Nádoby