joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
ISO 3166-2

ISO 3166-2 je druhou časťou štandardu ISO 3166. Ide o systém geokódovania slúžiaci pre označenie územných jednotiek štátov a závislých území. Účelom štandardu je vytvoriť jednotný zoznam skratiek území, pre použitie na balíkoch, kontajneroch a všade tam, kde môže krátky alfanumerický kód miesto plného názvu miesta rýchlo a stručne toto miesto určiť.

Počet záznamov 
Okolo 3700.

Formát 
ISO 3166-2 kódy sa skladajú z dvoch častí, oddelených „-“. Prvá časť je ISO 3166-1 alpha-2 code element, druhá časť je abecedná alebo číselná a má jedno, dve alebo tri miesta. Druhá časť je často založená na národnom štandarde.

Zmeny / Vydania 
Zmeny boli ohlásené v 6 vestníkoch
 2000-06-21
 2002-05-21
 2002-08-20
 2002-12-10
 2003-09-05
 2004-03-08

Zoznam kódov 
Pre nájdenie ISO 3166-2 kódu pre každú krajinu použi ISO 3166-1, zoznam štátov. Pokiaľ poznáte dvojpísmenové kódy krajín (podobné internetovým kódom krajín), môžete hneď použiť nižšie uvedenú tabuľku. 

Dostanete sa na článok ako napr. ISO 3166-2:XX, kde XX značí ISO 3166-1 kód, napr. ISO 3166-2:AU obsahuje zoznam kódov pre Austráliu.

Tabuľka s odkazmi na kódy 
Niektoré kódy sú vytvorené pre ISO 3166/MA a sú autorsky chránené. Iné sú všeobecne používané v jednotlivých krajinách.

Externé odkazy 
 ČZEM - podľa skráteného českého názvu krajiny (PDF)
 http://www.iso.org/iso/en/prods-services/iso3166ma/03updates-on-iso-3166/iso_3166-2_track.html
 http://www.iso.org/iso/en/prods-services/iso3166ma/04background-on-iso-3166/iso3166-2.html
 http://www.unece.org/cefact/locode/service/sublocat.htm
 http://geotags.com/iso3166/ niektoré kódy a názvy sú neaktuálne.

2
Pelykosaury

Pelykosaury  alebo [ak sa hodnotia ako rad, tak aj:] chrbtoštítovcotvaré   (lat. Pelycosauria) je v starších systémoch skupina primitívnych synapsíd, ktorá bola úspešná koncom karbónu a začiatkom permu. Vývojovo predchádzala terapsidám, ktoré predstavovali na rozdiel od pelykosaurov prirodzenú skupinu. Dnešný systém taxónov, ktoré patrili pod pelykosaury pozri v čláku synapsidy.

Pozri aj 
 Dimetrodon 
 Synapsida

Zdroje

Iné projekty 

 
Prehistorické plazy
Smolenický zámok

Smolenický zámok (-normovaný názov) alebo zámok Smolenice je zámok, ktorý sa nachádza nad obcou Smolenice.

Dejiny  
Stredoveký hrad stál na mieste dnešného Smolenického zámku na úpätí Malých Karpát nad obcou rovnakého mena.

Vznikol až v 14. storočí ako posledný zo strážnych hradov pri malokarpatských priesmykoch. Na začiatku 15. storočia bol kráľovským majetkom, neskôr patril pezinským a svätojurským grófom a od začiatku 16. storočia rodine Országovcov. Potom ho takmer dve storočia vlastnili Erdődyovci.

Na konci 18. storočia zámok spustol a na začiatku 19. storočia vyhorel, takže zostali z neho iba ruiny, z ktorých vyčnievala len päťboká hlavná veža a bašty vonkajšieho opevnenia.

Na začiatku 20. storočia začali jeho poslední majitelia, Pálfiovci, stavať na hradných ruinách historizujúcu stavbu terajšieho Smolenického zámku. Zo starého hradu pri prestavbe zachovali iba časť vonkajšieho opevnenia. Zámok dobudovali až po roku 1945.

Súčasné využitie 
Smolenický zámok je majetkom Slovenskej akadémie vied a pre verejnosť je sprístupnený iba sčasti (záhrady, nádvorie, vyhradené miestnosti).  Na zámku sa robia svadby a organizujú sa v ňom národné i medzinárodné vedecké konferencie, čo určite neprospieva zachovaniu jeho pôvodného rázu, ale na druhej strane je to pre zámok skoro jediný zdroj príjmov, z ktorého môžu hradiť jeho nákladnú údržbu. Od brány po vežu zdolávajú turisti 156 schodov. Pálffyovci majú na miestnom cintoríne hrobku.

Obrázky

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 kontakty
 

Hrady a zámky na Slovensku
Smolenice
Stavby v okrese Trnava
Malé Karpaty
Moschops

Moschops bol až do 5 metrov dlhý rod bylinožravých príslušníkov z Therapsida, cicavcovitý plaz žijúci koncom permu (približne pred 250 miliónmi rokov) na území dnešného Ruska.

Poznávacie znaky
Moschops mal krátku a vysokú lebku miestami až 10 cm hrubú. Účel tohto zhrubnutia je neznámy, podobne ako u hrubohlavých dinosaurov (Pachycephalosauria). V nie príliš silných čeľustiach mal neveľké špicáky a ploché "stoličky". Podľa stavby chrupu usudzujeme, že to bol bylinožravec. Mal mohutné, silno do strán vybočené končatiny, pri čom predné boli podstatne dlhšie než zadné, takže zavalité telo moschopsa vyzeralo akoby zrazené na zadok. Krátky chvost sotva dosahoval na zem. Moschopsi sa potulovali v malých skupinách okolo brehov riek pretekajúcich pustými oblasťami a spásali pobrežné rastlinstvo. Predpokladá sa, že srsť ešte nemal. Pokrokovým znakom je hlavne rozlíšenie zubov, inak ťažkopádnou stavbou tela a z plynúcim nemotorným pohybom pripomínal skôr starobylejšie jaštery. Tiež fakt, že bol doposiaľ bylinožravý, dokazuje jeho pomerne nízky vývojový stupeň. Výskyt týchto zvierat bol dosiaľ zistený len v južní Afrike.

Prehistorické plazy
Therapsida
Kráľová (vodné dielo)

Kráľová alebo Kaskády je viacúčelové vodné dielo na rieke Váh, medzi Sereďou a Šaľou na riečnom kilometri 44,2 – 78,6.

Dielo bolo dokončené v roku 1985 s cieľom energetického využitia Váhu, protipovodňovej ochrany priľahlého územia, na ťažbu štrkopieskov, ako zásobník zavlažovacej vody, na splavnenie daného úseku Váhu, na chov rýb a ako prostredie na rekreáciu a vodné športy. Je súčasťou systému priehrad Vážskej kaskády.

Základné údaje 
 Výmera: 
 Objem: 52 mil. m³
 Výkon elektrárne: 45 MW
 Rozmery plavebnej komory: 110 × 24 ×  (trieda VI.a)

Galéria

Zdroje 
 A. Dávid: Vážska vodná cesta, FS VUT Brno
 Slovenský vodohospodársky podnik, š. p.

Kráľová
Kráľová
Kráľová
Kráľová
Povodie Váhu
Maximilián Robespierre

Maximilián Robespierre (; * 6. máj 1758, Arras, Francúzsko – † 28. júl 1794, Paríž), celým menom Maximilien François Marie Isidore de Robespierre [vyslov: maksimilje(n) frá(n)sua mari izidor dropspjér], prezývaný „Nepodplatiteľný“, bol francúzsky politik, právnik, jedna z najdôležitejších osobností francúzskej revolúcie, vodca jakobínov. 

Bol žiakom Rousseaua, preto odmietal ateizmus. Spočiatku bol prívržencom radikálneho osvietenstva, bojoval za slobodu tlače a náboženstva, rovnosť všetkých občanov. Od roku 1781 bol známym advokátom v Arrase, od roku 1789 zástupca tretieho stavu v generálnych stavoch, neskôr v Ústavodarnom Národnom zhromaždení. Stal sa vodcom jakobínov. V Konvente bol lídrom časti radikálnych jakobínskych poslancov, ktorí sa nazývali Hora (franc. Montagne, odtiaľ aj prezývka "montagnardi").

Bol jedným z organizátorov zosadenia a popravy kráľa Ľudovíta XVI. a jeho manželky Márie Antoinetty (1793). Od júla 1793 bol členom Výboru pre národné blaho, čím si získal neobmedzenú moc. Počas krízy roku 1793 použil vládu teroru (franc. „terreur“) na prekonanie tejto krízy a v tomto spôsobe vlády potom pokračoval („La Grande Terreur“). Stále „pracovala gilotína“: na jar roku 1794 dal popraviť svojich protivníkov (napríklad G. Dantona). V tom istom roku stál za zrušením kresťanského vierovyznania v krajine a ustanovením kultu tzv. Najvyššej bytosti.

V júni 1794 sa proti nemu spolčili konzervatívni členovia Konventu a 27. júla 1794 (čiže 9. termidora roku II) ho zvrhli (tzv. termidorský prevrat) a o deň neskôr bol spolu s priateľmi a bratom Augustinom popravený gilotínou.

Literatúra 
 
 KORNGOLD, Ralph. Robespierre a čtvrtý stav. Praha : Nakladatelské družstvo Máje, 1948. 360 s.
 MANFRED, Aľbert Zacharovič: Tri portréty z epochy Veľkej francúzskej revolúcie. Bratislava : Nakladateľstvo Pravda, 1986. 456 s.  
 NEUMANN, Stanislav Kostka. Maxmilián Robespierre. Praha : Otto Girgal, 1927. 221 s.
 NOVÁKOVÁ, Marie. Robespierre, řečník a státník. Praha : s.n., 1951. 115 s.
 TINKOVÁ, Daniela: Francouzská revoluce. Praha : Triton, 2008. 291 s. ISBN 978-80-7387-138-3 (brož.)

Iné projekty 

Francúzski politici
Osobnosti Francúzskej revolúcie
Daniela Peštová

Daniela Peštová (* 14. október 1970, Teplice) je česká modelka.

Objavila ju Dominique Caffin z agentúry Madison Modeling Agency. Pôvodne chcela ísť na vysokú školu, ale po víťazstve v modelingovej súťaži sa presťahovala do Paríža a začala spoluprácu s Madison Modeling Agency. Neskôr sa presťahovala do New Yorku a odtiaľ sa jej kariéra rozbehla.

Vyskytla sa na predných stránkach časopisov GQ, Marie Claire, Cosmopolitan, Glamour a ELLE. Niekoľko rokov robila modelku pre Sports Illustrated Swimsuit Issue a objavila sa na prednej stránke dvakrát (1995 a 2000). Pracovala aj pre L'Oreal a Victoria's Secret.

Bola vydatá za Tomassa Butiho (bývalý CEO Fashion Café), ale rozviedla sa v 1998. Ešte pred rozvodom mali spolu syna Yannicka. Má taktiež dcéru Ellu so svojim súčasným partnerom, spevákom Pavlom Haberom. Bola prezývaná „Chameleón“ vďaka svojim stálym zmenám výzoru.

Externé odkazy 
 Daniela Pestova's profile in the FMD-database
 Daniela Pestova Biography and Pics
  – profil na Osobnosti.cz
  – profil na Fashion Model Directory
  – profil na IMDB.com

České modelky
Osobnosti z Teplíc
Boxer (pes)

Boxer je plemeno služobných a strážnych psov pôvodom z Nemecka, uznaný FCI v 2. skupine (pinče a bradáče, molosy, švajčiarske salašnícke psy a ďalšie plemená), v sekcii 2.1 (molosy, dogovité psy, so skúškou) pod číslom 144.

Charakteristika plemena 
Pôvodne sa boxerom kupírovali uši a chvost, čo však od roku 2002 zakazuje zákon č. 488/2002 Zb. Dnes má boxer skôr menšie uši priliehajúce k lícam. Je to pes kvadratického rámca s veľmi hlbokým hrudníkom. Srsť je krátka a priliehavá, v žltej alebo žíhanej farbe s čiernou maskou. Povolené sú biele znaky, ale nie viac ako na tretine plochy tela.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Slovenský boxer klub

Molosoidné psy
Plemená psov z Nemecka
Tryptofán

Tryptofán (Trp, W) je aromatická aminokyselina, ktorá je esenciálna pre výživu človeka. Je to základná látka pre tvorbu serotonínu. Tryptofan sa používal na tlmenie bolesti.

Chemické vlastnosti 
Funkčnou skupinou tryptofánu je indol (benzopyrol).

Biologické vlastnosti 
Tryptofán patrí medzi proteinogénne aminokyseliny - je stavebným prvkom proteínov. Je prekurzorom pri biosyntéze serotonínu (neurotransmiter), melatonínu (neurohormón) a niacínu (vitamín B3).

Výskyt 
Nachádza sa v banánoch, búrskych orieškoch, mäse, mlieku, rybách, tvarohu alebo quinoe a v goji.

Proteínogénne aminokyseliny
Wikipédia:Chýbajúce referencie
Temperovaný klavír

Temperovaný klavír () je dvojzväzkové dielo od Johanna Sebastiana Bacha.

Sú to dve zbierky (Prvá časť BMW 846-869, rok 1722; Druhá časť BMW 870-893, rok 1744), pričom každá pozostáva z 24 prelúdií a fúg vo všetkých tóninách dur a mol, v chromatickom usporiadaní.

Bach tak dokázal možnosť hry na klávesových nástrojoch vo všetkých tóninách.

Ukážka z Temperovaného klavíra

Externé odkazy 
 Wohltemperiertes Klavier prelúdií a fúg, fúg - Korevaar (Klavír), Goeth (Organ), Parmentier (Čembalo)

Iné projekty 

Johann Sebastian Bach
Klavírne skladby
Gustáv Valach

Gustáv Valach (* 16. marec 1921, Hontianske Nemce – † 26. apríl 2002, Bratislava) bol slovenský herec, dlhoročný člen Slovenského národného divadla v Bratislave. Vynikol v rázovitých, psychologicky zložitých a životom poznačených postavách.

Filmografia 
 
 1948: Bílá tma (partizán)
 1950: Priehrada (Jožo Bujna)
 1951: Boj sa skončí zajtra (Babjak)
 1952: Lazy sa pohli (Štefan Rendko)
 1952: Mladé srdcia (Hronec)
 1953: Pole neorané (Marek Cudrák)
 1953: Rodná zem (Katúň)
 1955: Žena z Vrchov (paholok Maco)
 1956: Nevěra (Karel Trlica)
 1956: Previerka lásky (riaditeľ závodu)
 1957: Ztracenci (kyrysník)
 1958: Posledný návrat (hosť v bare)
 1959: První parta (Adam)
 1960: Práče (slob. Šamonil)
 1962: Havrania cesta
 1963: Kto si bez viny (prokurátor Tarava)
 1963: Trio Angelos (Petrulák)
 1964: Senzi mama (Martin Haviar)
 1965: Ať žije republika (Cyril Vitich)
 1967: Drak sa vracia (Šimon)
 1967: Noc nevěsty (Ambrož)
 1969: Touha zvaná Anada (kormidelník)
 1969: Cena (obchodník Gregory Solomon)
 1972: Javor a Juliana (hudec)
 1973: Dolina (hautmann Brixel)
 1974: Kto odchádza v daždi... (Pavol Haštiak)
 1974: Pavlínka (Linhart)
 1975: Horúčka (Viktor Rauch)
 1977: Penelopa (starý Kuzma)
 1977: Stíny horkého léta (doktor)
 1978: Pod Jezevčí skálou (Straka)
 1979: Na pytlácké stezce (Straka)
 1980: Za trnkovým keřem (Straka)
 1986: Kohút nezaspieva (Terezčák)

 Náboženský a politický postoj 
Gustáv Valach sa ani počas obdobia socializmu netajil svojím hlbokým náboženským presvedčením (bol katolík). Z toho dôvodu odmietol hrať kontroverznú úlohu pápeža v Hochhutovej hre Zástupca, čo ho stálo na určitý čas nemožnosť pôsobiť v SND. V tom čase sa  živil prácou bagristu. Netajil sa ani svojimi sympatiami k  vojnovému Slovenskému štátu - v roku 1980 napr. recitoval na pohrebe Alexandra Macha.

 Literatúra 
 Alena Čisáriková, Roman Slušný, Peter Valo: Nezostalo po nich ticho - 12 osobností očami ich blízkych'', Forza Music, 2009, ISBN 978-80-89359-12-7, (12 osobností: Jaro Filip, Stano Radič, Pavol Juráň, Elena Galanová, Ondrej Nepela, Vladimír Dzurilla, František Dibarbora, Ivan Krajíček, Zora Kolínska, Karol Duchoň, Vladislav Müller, Gustáv Valach)

Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Osobnosti z Hontianskych Nemiec
Rimavská Píla

Rimavská Píla () je časť mesta Tisovec, pred rokom 1979 samostatná obec.

Polohopis 
Región: Malohont. Cez stred dediny preteká rieka Rimava. Okolité vrchy sú:
 Tŕstie (1 121 m n .m.)
 Ostrá (1 012 m n. m.)
 Kochovo (686 m n. m.)

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Evanjelický kostol, jednoloďová modernistická stavba s prvkami kubizmu s predstavanou vežou, z rokov 1947-1950. Autorom stavby je architekt Anton Kučera z Prahy (pôvodne bol kostol pripisovaný M. M. Harmincovi. Stojí na mieste staršieho kostola z roku 1777. Intaktne dochovaný interiér nesie prvky doznievajúcej secesie. Nachádza sa tu dekoratívny víťazný oblúk, v ktorom je umiestnený kazateľnicový oltár z doby vzniku kostola. Fasády sú členené diamantovými oknami. Priečelie je členené lizénovými poliami s monumentálnym reliéfom kalicha v tympanóne štítu. Vstup je riešený ako trojosová arkáda. Veža je ukončená atypickou stupňovitou helmicou.

 Pamätná evanjelická fara, pôsobisko Terézie Vansovej, jednopodlažná stavba z druhej polovice 19. storočia. Úpravami prešla v roku 1950.

Osobnosti obce

Rodáci 
 Matej Hrebenda (* 1796 – † 1880), národný buditeľ, ľudový spisovateľ a kníhkupec
Pavel Koncoš (* 1947), poľnohospodár a politik.
 Ján Vansa (* 1846 – † 1922), evanjelický farár, učiteľ, náboženský spisovateľ, publicista, osvetový činovník

Pôsobili tu 
 Terézia Vansová (* 1857 – † 1942), spisovateľka, predstaviteľka prvej generácie slovenského realizmu

Občianska vybavenosť 
V Rimavskej Píle stojí krčma, 2 obchody, materská škola, kultúrny dom, evanjelický kostol, komunitné centrum. Je tu železničná zastávka na trati Jesenské - Brezno.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka mesta Tisovec

Tisovec (okres Rimavská Sobota)
Slovenské obce zaniknuté zlúčením
Mestské časti na Slovensku
Gustav Nezval

Gustav Nezval, tiež Augustin Nezval (* 18. november 1907, Řečkovice, dnes časť Brna – † 17. september 1998, Praha) bol český divadelný a filmový herec.

V rokoch 1942 – 1976 bol členom Městských divadel pražských. Z divadelných rolí: Loupežník (K. Čapek), Kristián (E. Rostand Cyrano z Bergeracu), Ferdinand II. (J. Bouček Popel a hvězdy). Vo filme stelesňoval postavy milovníkov a mužných hrdinov.

Filmografia 
 1937: Armádní dvojčata (npor. Zdeněk)
 1937: Jarčin profesor (dr. Karel Stržický)
 1938: Děti na zakázku (MUDr. Karel Matys)
 1938: Ideál septimy (ing. Ivan Kareš alias skladateľ Michal Martan)
 1939: Dvojí život (povaľač Slaba)
 1939: Osmnáctiletá (Antonín Perný)
 1939: Ženy u benzínu (sedliak Karel Loukota)
 1940: Babička (Černý myslivec)
 1940: Maskovaná milenka (Leon z Costy)
 1940: Muzikantská Liduška (Toník Jareš)
 1940: Pelikán má alibi (vrchný komisár Moudrý)
 1941: Jan Cimbura (Jan Cimbura)
 1941: Noční motýl (npor. Varga)
 1941: Muži nestárnou (lesník Jan Parner)
 1941: Tanečnice (princ Maxmilián zo Sylvánie)
 1944: Děvčica z Beskyd (Tomáš Hanulík)
 1944: Počestné paní pardubické (richtársky pisár Prokop Trubka)
 1946: Muži bez křídel (Petr Lom) - film ocenený Zlatou Palmou na MFF v Cannes 1946
 1947: Nikola Šuhaj (Nikola Šuhaj)
 1948: Ulica Graniczna (rola neurčená)
 1949: Vzbouření na vsi (Valenta)
 1950: DS 70 nevyjíždí (dr. Vítek)
 1950: Veselý souboj (mjr. Zahrádka)
 1952: Plavecký mariáš (Šebek)
 1953: Expres z Norimberka (plk. Prokop)
 1953: Ještě svatba nebyla (Francek Gajdoš)
 1956: Nevěra (Lang)
 1957: Legenda o lásce (hviezdovyprávač)
 1958: Hlavní výhra (čašník)
 1958: Zatoulané dělo (plk. Hanzlík)
 1959: Mstitel (murár Kryštof)
 1959: Zkouška pokračuje (herec)
 1961: Malý Bobeš (Libra)
 1962: Prosím, nebudit (Petr Parléř)
 1962: Vánice (chatár na Výrovke)
 1969: Hvězda (Roman)
 1970: Velká neznámá (profesor)
 1971: Šance (prekladateľ)
 1973: Dny zrady (dr. Kamil Krofta)
 1974: Sokolovo (mjr. Vrbenský)
 1975: Akce v Istanbulu (Kment)
 1982: Šílený kankán
 1987: Šašek a královna
 1998: Je třeba zabít Sekala (Štverák)

Externé odkazy 
 
 Gustav Nezval v Českom filmovom nebi
 Lída Baarová a Gustav Nezval vo videoklipe z fiľmu z roku 1940 "Maskovaná milenka“

Českí divadelní herci
Českí filmoví herci
Českí televízni herci
Osobnosti z Brna
Fantasy

Fantasy je umelecký žáner založený na fiktívnom príbehu, v ktorom môžu mať charaktery magické schopnosti, alebo nedosiahnuteľné/prehnané vlastnosti. Fantasy mieša fantastické (neznáme, neskutočné, divné) s reálnosťou. Téma, alebo hlavná myšlienka je často vážna, zahŕňajúca sociálne a politické problémy, alebo môže byť téma univerzálnejšia a zaoberá sa ľudskými hodnotami alebo emóciami.

Od science fiction ako aj u hororu sa odlišuje na prvý pohľad dejom zasadeným do fiktívnej doby bez „high-tech“. Postavy často bývajú mnohých rás prevzatých z mytológie, iných fantasy románov, alebo autor vytvára svoje vlastné rasy napr. elf, trpaslík, škriatok, drak, urgal, hobit, gnóm vlkolak a mnoho iných. Taktiež je možné pozorovať množstvo historických a mýtických motívov použitých na dokreslenie deja. Využíva sa najmä v literatúre a vo filme. 

Za fantasy v jej začiatkoch by sme mohli považovať aj legendu o kráľovi Artušovi a podobné diela, no najvýznamnejšie prispel k jej rozmachu J. R. R. Tolkien (Pán prsteňov, Hobbit, Silmarillion) Dnes sa týmto žánrom zaoberá množstvo autorov ako napríklad Patrick Rothfuss, David Gemmel, George R. R. Martin, Tim Powers, Terry Pratchett, Jiří Kulhánek, Garth Nix, Juraj Červenák, Alexandra Pavelková a mnoho, mnoho ďalších. Asi (komerčne) najznámejšie sú fantasy série Pán prsteňov, Harry Potter, Odkaz Dračích jazdcov a Súmrak. Avšak iba Pán prsteňov sa môže uvádzať ako žáner definujúci. Fantasy literatúra má mnoho subžánrov a je veľmi pestrá. Väčšina fantasy býva zasadená do čias raného stredoveku (nie vždy), kde autor vytvára vlastný svet, postavy, rasy, faunu a flóru, zápletku, mágiu... Vlastne je všetko založené len na autorovej fantázii. Dobrá fantasy má ale vždy vytvorené svoje pravidlá ktoré dávajú zmysel a neporušujú sa (nenastane „nechcená“ absurdita okamihu), čo pomáha udržať knihu vo vierohodnej rovine.

Autori

Referencie
Záliv Robina Hooda

Záliv Robina Hooda () sa nachádza na východnom pobreží Anglicka, na severe Yorkshire a neďaleko Whitby. Mestečko na útese nad zálivom žije najmä z rybolovu a turizmu. Zaujímavosťou je verejne vystavený exemplár vypreparovanej námornej míny z druhej svetovej vojny s otvorom na peniaze. Do prázdneho telesa míny je možné vhodiť mincu. Zbierka je (údajne) použitá na pomoc vdovám obetí vojny.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Lokálne informácie (anglicky)

Geografia Anglicka
GIOVE-A

GIOVE-A je technologická navigačná družica pre overovanie funkcie pozemného segmentu chystaného navigačného systému Galileo. Jej technické predštartovné označenie bolo GSTB-V2/A (Galileo System Test Bed - Version 2, satellite A). Postavila ju firma Surrey Satellite Technology Ltd. (SSTL), Guildford, Surrey (Spojené kráľovstvo), z ktorej pozemnej stanice je družica riadená. Operatívnym prevádzkovateľom je organizácia ESA v Paríži (Francúzsko) pre Európsku komisiu (European Commission, EC) v Bruseli (Belgicko).

Opis družice

Trojosovo stabilizovaná družica odvodená od typu Gemini (Geostationary Minisatellite) s telom tvaru kvádra s rozmermi 1,3×1,8×1,65 m je vybavená dvoma rozklápacími panelmi fotovoltaických batérií s rozpätím 4,54 m dodávajúcich 700 W elektrickej energie a dobíjajúcich 3 lithiumiontové akumulátorové batérie. Na palube je predprototypové navigačné zariadenie, ktoré tvoria: 
dve presné rubídiové atómové hodiny (stabilita ±10 ns/deň); 
dva navigačné vysielače pracujúce v pásme L (1,2 a 1,6 GHz); 
kruhová vysielacia anténa so syntetickou apertúrou; 
experimentálny navigačný prijímač systému GPS pre testovanie možnosti autonómneho stanovovania parametrov oběžné dráhy. 
Okrem toho nesie prístroje pre monitorovanie prostredia na operačnej dráhe pre družice systému Galileo a to: 
dva monitory prenikavej radiácie; 
prístroj na meranie statického náboja hromadiaceho sa na povrchu družice. 
Stabilizáciu zaisťuje systém silových zotrvačníkov a plynové trysky pracujúce s butánom skladovaným v dvoch nádržiach s kapacitou 2×25 kg, ktoré môžu slúžiť aj na drobné korekcie dráhy.

Priebeh letu 

Nosná raketa Sojuz-FG/Fregat vzlietla z kozmodrómu Bajkonur dňa 28. decembra 2005 o 05:19:08 UT (svetového času). Po niekoľkých manévroch posledného stupňa bola o 09:01:38 UT navedená na operačnú dráhu a oddelila sa od rakety. Pohybuje sa v rovine dráhy č. 1 systému Galileo.  Obiehá Zem po dráhe so sklonom 56,05° k rovníku vo výške 23 012 až 23 258 km s dobou obehu 840,98 minúty.

Predpokladaná aktivna životnosť tejto družice je 2 roky.

Pôvod názvu

Názov GIOVE je skratkové slovo, odvodené od Galileo In-Orbit Validation Element. Súčasne však tiež v taliančine znamená meno planéty Jupiter ako pripomienku na Galileov objav štyroch veľkých mesiacov tejto planéty a ich pužitie na navigačné účely.

Externé odkazy 

 Sonda v encyklopédii Space 40 
 Galileo System Test Bed V2A (GSTB-V2/A) 
 GALILEO - domovská stránka projektu (Európska komisia)   
 The Future - Galileo Navigation 

Galileo
Umelé družice Zeme
Opátstvo Whitby

Opátstvo Whitby () je zrúcanina kláštora pri rybárskej osade Whitby. Je to známa turistická atrakcia v  North Yorkshire. Prvá stavba pochádza z roku 657. Odvtedy bol kláštor viackrát prestavaný.

Dejiny 
Okrem bitiek a následných renovácií je snáď zaujímavé obdobie, keď bol kláštor útočiskom pre uprchlíkov pred zákonom. Pod vedením kňaza menom Benedict Biscop sa stal hotelom pre kohokoľvek, kto bol ochotný zaplatiť a rešpektoval vnútorný mníšsky rád (ktorý zahrňoval okrem modlitieb napríklad umytie a prezlečenie hosťa do kláštorného odevu a odovzdanie zbraní a majetku do úschovy). Toto obdobie znamenalo pre kláštor zlatý vek ekonomického rastu.

Whitby inšpirovalo Brama Stokera k umiestneniu časti deja jeho románu Dracula (vyšiel v roku 1897) práve v dramaticky pôsobiacich ruinách opátstva.

Turistika 
Kláštor je sprístupnený verejnosti a ohradený. Okrem zrúcaniny je možné navštíviť i múzeum, ktoré je v areáli a je zahrnuté v cene vstupenky. Neďaleko je Kaplnka svätej Márie so starým cintorínom. Na cintoríne sa v súčasnosti normálne nepochováva. Sú tam staré náhrobné kamene na miestach, ktoré sa predávali za pomerne lukratívne sumy. Výťažok bol použitý pre kláštor, kaplnku a ich údržbu.

Iné projekty

Linky 
 http://www.faculty.de.gcsu.edu/~dvess/ids/medieval/whitby/whitby.shtml#intro
 http://www.english-heritage.org.uk/server/show/nav.17360

Ruiny v Spojenom kráľovstve
Kláštory v Spojenom kráľovstve
Stavby v North Yorkshire
Burčiak

Burčiak alebo čiastočne prekvasený hroznový mušt je druh alkoholického nápoja: „rozkvasený, teplý a žltkavo sfarbený rozkvasený hroznový mušt, obsahujúci 4-6% obj. alkoholu.“ Pôvodne slovo  burčiak pochádza zo spojenia slov BUR DŽAK, nápoj skvasený a búrivý z hrozna na vzdanie vďaky za úrodu. Jeho výroba je silno závislá od chuti výrobcu a druhu hrozna.

Jeho výrobu reguluje na Slovensku zákon č. 313/2009 Z.z. o vinohradníctve a vinárstve. V strednej Európe je to sezónny nápoj.

Ako burčiak možno označiť len kvasiaci hroznový mušt vyrobený výlučne z hrozna dopestovaného a spracovaného na území Slovenska.

Burčiak možno ponúkať spotrebiteľovi v období od 15. augusta do 31. decembra kalendárneho roka zberu hrozna, z ktorého je vyrobený.

Počas kvasenia burčiaka možno kvasenie zastaviť a opätovne ho uviesť do kvasenia a následne ponúkať spotrebiteľovi.

Označenie „burčiak“ a údaj o výrobcovi je ten, kto predáva, povinný uviesť viditeľne na výveske v mieste predaja burčiaka.

Postup výroby 
Na výrobu burčiaku použijeme zdravé hrozno, ktoré vylisujeme. Vylisovať ho možno celé, alebo ho možno odzrniť, záleží od individuálneho názoru. Dôležité je odkalenie muštu. 

Odkalenie prevádzame nasledovne. Vylisovaný mušt podľa možnosti dáme do chladnej miestnosti a zasírime ho dávkou 5g pyrosiričitanu draselného na 100 litrov. Po najskôr 8 až 12 hodinách čistý mušt opatrne stiahneme hadičkou do ďalšej nádoby. Kaly, ktoré ostali po odkalení, obsahujú veľa nečistôt pevného, chemického a biologického charakteru (zvyšky hliny, prachu, postrekov, plesní, kvasiniek, baktérií atď.). Nádoba s muštom určeným na kvasenie nesmie byť plná, ale musí v nej zostať ešte približne 10-15% voľného priestoru. Po odkalení mušt zakvasíme čistou kultúrou kvasiniek. Zvyčajne sa používa dávka 10-20g sušených kvasiniek na 100 litrov muštu. Pred použitím ich necháme napučať v zmesi vody a muštu o teplote cca 30 °C. Po 20-30 minútach by kvasinky mali začať pracovať. Po malých dávkach prilievame mušt, až kým teplotu neznížime na teplotu muštu. Potom celý obsah pridáme k odkalenému muštu. Teraz prichádza hlavný rozdiel medzi výrobou vína a výrobou burčiaku. Teplota kvasenia. Pri výrobe vína teplotu udržujeme v rozmedzí 12-20 °C. Ak však máte radi teplý burčiak, pokojne môžete nechať teplotu vystúpiť až do 30 °C. Vtedy však burčiak treba vypiť rýchlo, pretože prudko kvasiaci mušt zakrátko prechádza do štádia mladého vína, ktoré nie každému chutí. Ak máte muštu viac, môžete ho rozdeliť do viacerých nádob a zakvášať postupne. V tomto prípade už nepotrebujete čistú kultúru kvasiniek, ale na rozkvasenie ďalších nádob s muštom môžete použiť aj kvasiaci burčiak.

Zdroje 

 Časť textu bola prebratá z Vinko.sk

Iné projekty 

Fermentované nápoje
Alkoholické nápoje
Víno
Richard Stanke

Richard Stanke (* 12. január 1967, Šaľa) je slovenský herec. Venuje sa aj dabingu. Študoval na VŠMU, odbor herectvo. Je dlhoročným členom činohry SND. Verejne sa hlási k homosexuálnej orientácii, s partnerom vychovávajú syna Vojtěcha. 
V relácii animovaných filmov pre deti Filmárik a Filmuška na prelome 70. a 80. rokov nahovoril Filmárika a Filmušku nahovorila Monika Paššová.

Filmografia

Filmy 
 1978: Dievča z jazera (Peter)
 1980: Pomsta mŕtvych rýb (Martin)
 1989: Obyčajný špás (Dodo Urban)
 1994: Na krásnom modrom Dunaji (maklér)
 2001: Vadí nevadí (gangster - šéf)
 2004: O dve slabiky pozadu (mladý režisér)
 2009: Protektor
 2012: V tieni
 2012: Tigre v meste
 2015: Wilsonov
 2022: Kálmimor (sheriff)

TV seriály 
 1982: Kúzelné mestečko
 1986: Alžbetin dvor
 1999: Zborovňa
 2005: Rodinné tajomstvá
 2006: Mafstory
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade
 2009: Partička
 2011: Hoď svišťom
 2014: Neviditeľní
 2016: Pustina
 2018: Kuchyňa (Kočander, majitel nového podniku)
 2018: Oteckovia (Igor Veselovský; Luciin šéf)
 2019, 2021: Delukse (Róbert Grác; gynekológ; Adelin manžel; barman)

Referencie

Iné projekty 

Slovenskí dabingoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Detskí herci
Osobnosti zo Šale
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Slovenské LGBT osobnosti
Členovia Činohry Slovenského národného divadla
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Galileo (navigačný systém)

Navigačný systém Galileo je plánovaný kozmický systém, ktorý by sa mal stať alternatívou k americkému armádou kontrolovanému systému GPS a ruskému systému GLONASS. Jeho výstavbu realizuje Európska únia. Systém Galileo by mal byť prevádzkyschopný od roku 2016.

Vlastnosti systému 

Systém pozostáva z 26 operačných družíc, obiehajúcich vo výške približne 23 tisíc kilometrov nad povrchom Zeme po dráhach so sklonom 56° k zemskému rovníku v troch rovinách, vzájomne voči sebe posunutých o 60° (uzlovej priamky). Ďalšie tri družice, po jednej v každej rovine, budú tvoriť operačnú zálohu na obežnej dráhe, aby systém mohol byť pri technickom výpadku ktorejkoľvek družice okamžite doplnený na plný počet.

Mal by poskytovať:
 Vyššiu presnosť (v porovnaní s existujúcimi navigačnými systémami) dostupnú všetkým používateľom
 Väčšie pokrytie signálom družíc obiehajúcich na vyšších obežných dráhach. Z tejto výhody bude ťažiť napríklad Škandinávia, ako najsevernejšia európska oblasť.
 Galileo by sa mal stať spoľahlivým, verejnosti celosvetovo dostupným satelitným navigačným systémom, využiteľným súčasne európskymi štátmi aj pre vojenské účely.

Služby 

Galileo prinesie tri druhy kvality služieb.

 Open Service (OS) bude pre každého zdarma. Jeho signály budú využívať 2 pásma:1 1641 214 MHz a 1 5631 591 MHz. Prijímače budú mať horizontálnu presnosť lepšiu ako  a vertikálnu lepšiu ako  (alebo horizontálne pod  a vertikálne pod  pri použití jedného pásma). Pretože bolo dosiahnutej dohody o kompatibilite s americkým systémom, budúce prijímače navyše budú zároveň využívať aj GPS.
 Šifrovaný Commercial Service (CS) bude spoplatnený a poskytne presnosť lepšiu ako . V kombinácii s pozemnými stanicami môže dosiahnúť presnosť až . Bude využívať tri pásma – dve použité OS a navyše 1 2601 300 MHz.
 Šifrované Public Regulated Service (PRS) a Safety of Life Service (SoL) poskytnú presnosť podobnú OS. Budú však odolnejšie proti rušeniu a budú schopné detegovať problémy do 10 sekúnd. Využívať ich budú ozbrojené zložky a dopravcovia, pre ktorých by strata presnosti mohla ohroziť ľudské životy (riadenie letovej prevádzky…).

Okrem uvedených navigačných služieb budú družice systému Galileo poskytovať aj služby núdzovej lokalizácie v rámci celosvetovej družicovej záchrannej služby Sarsat/Kospas. Oproti nej družice oznámia stroskotancovi, že jeho signály boli zachytené a lokalizované.

Pôvod názvu 

Projekt bol pomenovaný podľa významného talianskeho vedca Galilea Galileiho, ktorý sa okrem iného zaujímal aj o problémy námornej navigácie.

História realizácie 

Dňa 28. decembra 2005 bola do vesmíru vyslaná prvá technologická navigačná družica pre testovanie komponent tohto systému, pomenovaná Giove-A. Vyniesla ju z kazašského kozmodrómu Bajkonur ruská raketa Sojuz-FG/Fregat.

Pozri aj 

GLONASS – ruský navigačný systém.
GPS – americký navigačný systém.
Geocaching

Externé odkazy 

 EU Projekt Galileo
 Galileo Joint Undertaking
 Galileo Industries
 Čo je Galileo? – Zdroj: ESA, 7. október 2003
 Galileo next-generation satellites on the horizon

 
Satelitné navigačné systémy
Micheil Saakašvili

Micheil Saakašvili (gruz. მიხეილ სააკაშვილი) (* 21. december 1967, Tbilisi) je gruzínsky, dnes ukrajinský politik. V rokoch 2004 - 2007 a 2008 - 2013 bol prezidentom Gruzínska.

Micheil Saakašvili zvíťazil v prezidentských voľbách 4. januára 2004 veľkou väčšinou 96% hlasov. Prezidentskú prísahu zložil v Tbilisi 25. januára 2004. Na jeseň 2007 sa v krajine proti Saakašvilimu uskutočnili občianske protesty. Kvôli nespokojnosti obyvateľstva ako aj tlaku zo zahraničia bol nútený prisľúbiť uskutočnenie predčasných prezidentských volieb. 5. januára 2008 zvíťazil v predčasných prezidentských voľbách ziskom 53,5% hlasov. V auguste 2008 vypukla v dôsledku vzájomného vyostrovania a nátlaku medzi Gruzínskom a separatistickým regiónom Južné Osetsko vojna, do ktorej významne zasiahlo Rusko, ktoré sa postavilo na obranu Osetov.

Tvrdí sa o ňom, že plynule hovorí siedmimi jazykmi vrátane angličtiny, francúzštiny, španielčiny a ruštiny.

Po skončení druhého prezidentského obdoba v Gruzínsku v novembri 2013 emigroval so svojou rodinou do USA. V roku 2014 sa v Gruzínsku začalo vyšetrovanie vládneho zásahu proti politickým protestom. Následne sa stal podozrivý zo zneužitia právomocí a násilného potlačenia protestov. V roku 2015 Saakašvili odišiel na Ukrajinu, kde získal občianstvo a začal sa opäť politicky angažovať. V máji 2015 bol menovaný do funkcie gubernátora v prístavnom meste Odesa.

V októbri 2021 bol Michail Saakašvili zatknutý po ilegálnom návrate do svojej krajiny po tom, čo bol od roku 2013 v exile mimo Gruzínska. Gesto vysvetlil svojou ochotou bojovať po boku svojich krajanov v krajine.

Referencie

Iné projekty 
 
 

Prezidenti Gruzínska
Gruzínski politici
Ukrajinskí politici
Absolventi George Washington University
Ukrajinské osobnosti gruzínskeho pôvodu
Osobnosti z Tbilisi
Autizmus

Autizmus môže označovať v medicíne:
 pervazívna vývojová porucha, pozri autizmus (uzavretosť)
 rozličné javy v pohlavnom živote so zacielením na vlastnú osobu

Referencie
Čip

Čip (z angl. chip) je:
v užšom zmysle: platnička z polovodiča (najmä kremíka), na ktorej je tranzistor, dióda alebo monolitický integrovaný obvod.
v širšom zmysle: integrovaný obvod vrátane tejto platničky a podľa niektorých definícií vrátane príslušného puzdra; ak ide o malý a výkonný integrovaný obvod počítačov, nazýva sa aj mikročip

Výroba 
Základným materiálom platničky je spravidla kremičitý piesok, ktorý postupne prechádza zložitými procesmi chemickej rafinácie, čistenia a transformácie na monokryštalický materiál. Z týchto procesov vzíde tzv. kremíková tyč (ingot). Túto špeciálna píla rozreže na plátky, ktoré sa potom brúsia a leštia. Potom sa pomocou pripravených masiek a oxidáciou, implantáciou a difúziou na plátku vytvárajú jednotlivé vrstvy (prepájacie vodiče, tranzistory a podobne), čím sa spravidla vytvoria integrované obvody. Nato sa v plátkoch pomocou lasera alebo diamantu urobia ryhy, plátky sa rozlámu na jednotlivé čipy a zakryjú sa púzdrom.

Pozri aj 
plátok (polovodič)
integrovaný obvod

Polovodiče
Integrované obvody
Venerológia

Venerológia je odvetvie lekárstva, ktoré uskutočňuje výskum, prevenciu a liečenie pohlavných chorôb.
Kaukaz (geografická oblasť)

Kaukaz je označenie pre hornaté územie medzi Čiernym morom a Kaspickým morom v Rusku, Gruzínsku, Arménsku a Azerbajdžane spolu s priľahlými nížinami (440 tis. km2). 

Zahŕňa:
 Predkaukazsko resp. Severné Kaukazsko
 Veľký Kaukaz (často však chápaný ako patriaci pod Severné Kaukazsko (sever) a Zakaukazsko (juh)) 
 Zakaukazsko (s Malým Kaukazom)
 časť Arménskej vysočiny (často chápaná ako súčasť Zakaukazka)

Tento región patrí jazykovo a kultúrne k najpestrejším na svete.

Iné projekty

Externé odkazy 
Caucasian Journal
Articles and Photography on Artsakh (Nagorno-Karabakh) from UK Photojournalist Russell Pollard
Information for travellers and others about Caucasus and Georgia
Caucasian Review of International Affairs
BBC News: North Caucasus at a glance
United Nations Environment Programme map: Landcover of the Caucasus
United Nations Environment Programme map: Population density of the Caucasus
Caucasus and Iran 
University of Turin-Observatory on Caucasus
Circassians Caucasus Web (Turkish)
Georgian Biodiversity Database (checklists for ca. 11,000 plant and animal species)
WHAT TO SEE IN CAUCASUS MOUNTAINS

Geografia Ruska
Geografia Gruzínska
Geografia Arménska
Geografia Azerbajdžanu
Kaukaz
Pavel Wavrek

Mr. Art Pavel Wavrek (* 25. september 1955, Liptovský Mikuláš-Palúdzka) je slovenský výtvarník.

Životopis 
Výtvarník Pavel Wavrek sa narodil 25. septembra 1955 v Liptovskom Mikuláši. Žije a tvorí ako umelec v slobodnom povolaní v Kežmarku. Ako sám o sebe tvrdí, je osamelým bežcom v škále námetov, ktoré vytvára. Blízkosť kaštieľa v Strážkach, kde žil maliar Ladislav Medňanský veľmi silno ovplyvnila jeho tvorbu. Paralela jeho techniky a techniky maľby Medňanského je až nápadne veľmi blízka. Vyhľadáva zákutia, kde lúče slnka začínajú alebo ukončujú deň. Hmlou zahalené údolia a temné lesy prezrádzajú jeho úzku spätosť s prírodou. Stará architektúra spišských miest a hradov ožíva dávnou minulosťou na jeho obrazoch. Vo svojom ateliéri vytvoril za viac, ako 20 rokov práce, diela, ktoré sú roztrúsené u zberateľov po celej Európe, ale aj v súkromných galériách v USA. Hra svetla v jeho dielach navodzuje atmosféru pokoja. Ako ilustrátor používa techniku monotypie a perokresby. Návrhy pohľadníc, ktorých je autorom reprezentovali Slovensko a Podtatranský kraj na medzinárodnej propagačnej výstave v Paríži. V roku 1995 navrhol a zrealizoval propagačnú listinu pre štát Izrael prevedenú vodotlačou, ktorá sa do dnes používa aj ako dopisný papier. Táto práca bola zároveň aj absolutóriom, po ktorom sa rozhodol pre profesionálnu dráhu umelca. Má za sebou 26 samostatných výstav doma aj v zahraničí. V roku 2002 mu bola udelená cena mesta Kežmarok za výtvarnú činnosť a propagáciu doma aj v zahraničí. V kompletnom dejepise Slovenskej a Poľskej podtatranskej oblasti je uvedený ako maliar komorných a historických námetov. Ilustroval zbierku básni „Túžba“ a „Soví ľudia“ od Dr. Vladíka. Navrhol 20 pohľadníc spišského kraja.

Výstavy 
Výstavy Pavla Wavreka (chronologicky zoradené):
 1984 – Starý Smokovec
 1986 – Praha
 1988 – Spišská Belá
 1989 – Kežmarok, Starý Smokovec, Poprad
 1990 – Viedeň
 1991 – Starý Smokovec
 1992 – Kežmarok
 1995 – Jeruzalem
 1996 – Kežmarok
 1997 – Poprad, Spišská Sobota, Šahy
 2000 – Nowy Targ, Hajdúszoboszló
 2003 – Spišská Sobota
 2004 – Kežmarok
 2005 – Poprad

Externé odkazy 
Osobná stránka

Slovenskí výtvarníci
Osobnosti z Liptovského Mikuláša
Medzinárodná kynologická federácia

Medzinárodná kynologická federácia (po francúzsky Fédération Cynologique Internationale), zaužívaná skratka FCI, je jednou z najznámejších kynologických organizácií na svete. Sídlo má v Thuine. Medzi základné úlohy organizácie patrí vytvárať a upravovať štandardy jednotlivých plemien psov a tvoriť právne predpisy pre chov.

Systematika FCI 
FCI pre väčší prehľad v plemenách vytvorila, podobne ako iné kynologické organizácie, vlastné triedenie plemien do takzvaných skupín a sekcií:

 Skupina 1: Salašné a pastierske psy (bez švajčiarskych salašných psov) 
 Sekcia 1: Pastierske 
 Sekcia 2: Dobytkárske (bez švajčiarskych salašných psov)

 Skupina 2: Pinče, bradáče, molosoidné a švajčiarske horské a salašnícke psy 
 Sekcia 1: Pinče a bradáče
 Sekcia 2: Molosoidné psy
 Sekcia 3: Švajčiarske salašné psy
 Sekcia 4: Ostatné plemená

 Skupina 3: Teriéry 
 Sekcia 1: Vysokonohé teriéry
 Sekcia 2: Nízkonohé teriéry
 Sekcia 3: Teriéry typu bull
 Sekcia 4: Trpasličie teriéry

 Skupina 4: Jazvečíky 
 Sekcia 1: Jazvečíky

 Skupina 5: Špice a primitívne plemená 
 Sekcia 1: Severské saňové psy
 Sekcia 2: Severské poľovné psy
 Sekcia 3: Severské strážne a pastierske psy
 Sekcia 4: Európske špice
 Sekcia 5: Ázijské špice a príbuzné plemená
 Sekcia 6: Pratyp
 Sekcia 7: Pratyp – psy pre poľovné využitie
 Sekcia 8: Poľovné psy – pratyp s ridžom na chrbte

 Skupina 6: Duriče, farbiare a príbuzné plemená 
 Sekcia 1: Duriče
 Sekcia 2: Farbiare
 Sekcia 3: Príbuzné plemená

 Skupina 7: Stavače 
 Sekcia 1: Kontinentálne stavače
 Sekcia 2: Britské a írske stavače

 Skupina 8: Retrivre, sliediče a vodné psy 
 Sekcia 1: Retrívre
 Sekcia 2: Sliediče
 Sekcia 3: Vodné psy

 Skupina 9: Spoločenské a sprievodné psy 
 Sekcia 1: Bišony a podobné plemená
 Sekcia 2: Pudle
 Sekcia 3: Malé belgické plemená	
 Sekcia 4: Naháče
 Sekcia 5: Tibetské plemená	 
 Sekcia 6: Čivavy	 
 Sekcia 7: Anglické spoločenské španiele	 
 Sekcia 8: Japonský španiel a pekinéz	 
 Sekcia 9: Kontinentálne trpasličie španiele	 
 Sekcia 10: Kromforlender	 
 Sekcia 11: Malé dogovité plemená

 Skupina 10: Chrty 
 Sekcia 1: Dlhosrsté chrty
 Sekcia 2: Drsnosrsté chrty	 
 Sekcia 3: Krátkosrsté chrty

Členovia FCI

Odkazy 
 Fédération Cynologique Internationale

Kynológia
Kraftwerk

Kraftwerk (po nem. elektráreň) je nemecká hudobná skupina, ktorá významne prispela k vývoju elektronickej hudby. Bola založená v roku 1970 dvojicou Florian Schneider a Ralf Hütter, ale viac známa sa stala až ako štvorica spolu s Wolfgangom Flürom a Karlom Bartosom.

Zostava skupiny 
 Ralf Hütter - spev, programovanie
 Fritz Hilpert - klávesy, programovanie
 Henning Schmitz - klávesy, programovanie
 Stefan Pfaffe - video technik
 Florian Schneider - konzervatórium, vyštudovaná priečna flauta /R/

Diskografia 
 1970 - Tone Float (vydané pod názvom skupiny Organisation)
 1971 - Kraftwerk
 1972 - Kraftwerk 2
 1973 - Ralf und Florian
 1974 - Autobahn
 1975 - Radioaktivität ()
 1977 - Trans Europa Express ()
 1978 - Die Mensch Maschine ()
 1981 - Computerwelt ()
 1986 - Electric Cafe
 1991 - The Mix
 2003 - Tour de France Soundtracks
 2005 - Minimum-Maximum

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Informácie o kapele v slovenčine

Nemecké elektronické hudobné skupiny
New wave hudobné skupiny
Krautrockové hudobné skupiny
Interpreti Warner Bros. Records
Interpreti Parlophone
Interpreti Astralwerks
Interpreti EMI
Inštitút Godsend

Inštitút Godsend (Godsend Institute) je fiktívna organizácia z filmu Godsend, ktorej zdrojom zárobku je klonovanie ľudí. Založená v roku 1994 Dr. Richardom Wellsom. Doktor Richard Wells pracuje osobne na procese klonovania a „priviedol na svet“ - umožnil niekoľkým rodinám priviesť na svet deti, ktoré si želali.

Externé odkazy 
www stránka inštitútu

Klonovanie vo fikcii
Fiktívne organizácie
Čelkova Lehota

Čelkova Lehota je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.

História 
Najstaršia písomná zmienka o obci pochádza z roku 1471. Názov obce i jej história je spätá s príslušníkmi starého zemianskeho rodu Čelko, písané v historických prameňoch tiež Cselkó.
Príslušníci tohoto rodu mali významné miesto nielen v dejinách regiónu, ale aj ďaleko za jeho hranicami.

Referencie

Iné projekty

 
Obce okresu Považská Bystrica
Peter Šimun

Mgr. art.  Peter Šimun (* 21. august 1955, Bratislava) je slovenský herec.

Filmografia 
 1979: Hra na telo (Benca)
 1983: Muž nie je žiaduci (Michal)
 1983: Štvrtý  rozmer (Bezák)
 1984: Kráľ Drozdia brada (nápadník, maliar)
 1984: Sladké starosti (mladý Nemec)
 1985: Utekajme, už ide! (muž vo výťahu)
 1987: Začiatok sezóny (Jano)
 1988: Kúpeľňový hráč (inžinier)
 1988: Sedem jednou ranou (básnik Krišpín)
 1990: Dávajte si pozor! (zvukár Juraj Solan)
 1991: Tajomstvo alchymistu Storitza
 1993: Anjel milosrdenstva (Fero)
 1994: Na krásnom modrom Dunaji (Gadžo)
 1997: Nejasná zpráva o konci světa (holič)
 1998: Rivers of Babylon (Tupý)
 1999: Hanele (Leib Abramovič)
 2000: Jadvigin vankúšik ({{vjz|hun|Jadviga párnája}}; ), r. Krisztina Deák, (Zelenák)
 2002: Kvet šťastia
 2008: Kutyil s.r.o. (producent TV šou)
 2008: Panelák
 2010: Kriminálka Staré Mesto (Ivan Obuch)
 2016: Naši (Dedko Jozef; Lujzin otec)
 2021: Oteckovia (doc. Benda; archeológ)
 2022: Hranica (biskup'')

Uplatnil sa aj v dabingu. Dabuje napr. amerického komika Jima Carreyho.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
  
 Peter Šimun na FDb.cz

Slovenskí dabingoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Osobnosti z Bratislavy
Vladimír Hajdu

Vladimír Hajdu, známy ako Ady Hajdu (* 5. august 1963, Bratislava) je slovenský herec.

V roku 1987 absolvoval herectvo na VŠMU v Bratislave. V rokoch 1987-1990 herec Divadla pre deti a mládež v Trnave a od roku 1990 člen divadla Astorka - Korzo 90.

Filmografia 
 1985: Kára plná bolesti (vojak)
 1985: Návrat, TV inscenácia (Kalina)
 1986: Mahuliena, zlatá panna (Ján)
 1988: Štek (návštevník divadla)
 1989: Chodník cez Dunaj (František Ticháček)
 1990: Keď hviezdy boli červené
 1990: Let asfaltového holuba
 1991: Havran (kráľ Millo)
 1991: Štúrovci, TV seriál (Ján Kalinčiak)
 1992: Romulus veľký, TV inscenácia (Aemilian)
 1993: Slepý Geronimo a jeho brat (Carlo)
 1994: Vášnivé známosti (poviedka Pustovník - The Hermit)
 1994: Na krásnom modrom Dunaji (Ady)
 1996: Prášky na spanie (Bušo)
 1998: Rivers of Babylon (Video-Urban)
 2000: Čarovala ryba, aby bola chyba, TV miniséria (otec Aničky)
 2000: Chaos, TV inscenácia (Karol Deman)
 2001: Ab ins Paradies / Když děda miloval Ritu Hayworthovou (Kuba)
 2002: Kruté radosti (Gabriel)
 2002: Útek do Budína, TV seriál (doktor)
 2003: Neverné hry (Andrej)
 2003: Dlhá krátka noc
 2004: A Temetetlen halott / Nepochovaný mŕtvy (Mogyorós), r. Márta Mészáros, Maďarsko-SR-Poľsko
 2004: Frankenstein, TV miniséria (druhý lupič)
 2004: O dve slabiky pozadu
 2007 - 2012: Ordinácia v ružovej záhrade, TV seriál (Peter Vaško)
 2007: Muzika (Prokopec)
 2007: Polčas rozpadu (Valér)
 2008: Nestyda (syn Nory)
 2008: Nedodržaný sľub (Kramer)
 2009: Tango s komármi (Karol Deman)
 2011: Lóve (profesor)
 2011: Konfident (sused Jozef)
 2012: Druhý dych, TV seriál (Roman Richter)
 2013: Chlapi neplačú, TV seriál (Sveťo Malatinský)
 2017: Tajné životy, TV seriál
 2017: Spievankovo a kráľovná Harmónia
 2018: Čarovný kamienok
 2021: Jozef Mak

Referencie

Externé odkazy 
 ČSFD.cz - Vladimír Hajdu 
 FDb.cz - Vladimír Hajdu 
 IMDb.com - Vladimír Hajdu 

Slovenskí dabingoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Osobnosti z Bratislavy
Transkripcia (genetika)

Transkripcia je proces, pri ktorom sa genetická informácia obsiahnutá v DNA prepisuje do poradia nukleotidov v RNA; jeho výsledkom je syntéza RNA. Transkripcia prebieha podľa rovnakých princípov ako replikácia, teda párovaním komplementárnych báz. Vždy sa prepisuje iba jedno vlákno DNA. Transkripcia je prvým krokom proteosyntézy.

Fázy transkripcie 
 Iniciácia – naviazanie transkripčných faktorov a RNA-polymerázy na promótor
 Elongácia – RNA-polymeráza sa posúva po DNA v smere 5'- 3' a syntetizuje RNA polynukleotid.
 Terminácia – RNA polymeráza spolu s novonasyntetizovaným reťazcom RNA a transkripčnými faktormi disociuje z templátu DNA.

Regulácia transkripcie 
Negatívna regulácia – sa uskutočňuje naviazaním represora na operátor, čím sa zabráni, aby RNA-polymeráza iniciovala transkripciu z promótora.

Pozitívna regulácia – naviazaním pozitívneho regulačného signálu na promótor sa zvýši hladina transkripcie.

Genetika
RNA
Ján Slezák (herec)

Ján Slezák (* 27. december 1978, Senica) je slovenský spevák a muzikálový herec.

Začínal ako tanečník v hip-hopovej skupine Scream Senica. Vyštudoval Divadelnú fakultu JAMU v Brne. Hlavné postavy stvárnil v muzikáloch, ako sú napríklad Pomáda, Kleopatra alebo Rebelové. Taktiež pôsobil ako pedagogický dozor na letných detských táboroch organizácie Fénix.

Filmografia

Filmy 
 2008: Cinka Panna

TV seriály 
 2007: Ordinácia v ružovej záhrade
 2008: Profesionáli
 2009: Ako som prežil
 2010: Cesty domů
 2011: GYMPEL.TV
 2012: Mesto tieňov
 2014: Ochrancovia
 2016: Čert nikdy nespí
 2020: Nový život
 2022: Ultimátum
 2022: Druhá šanca

Dokumenty 
 2018: Od Lady Carneval k Draculovi (koncert)

Koncerty 
 2020: S láskou sa to dá...
 2020: Posledný bohém - Karol Duchoň 70

Divadelné záznamy 
 2020: Cyrano z predmestia

Hosť v TV reláciach 
 2013: Milujem Slovensko
 2017: Záhady tela

Referencie 

Narodenia v 1978
Slovenskí televízni herci
Slovenskí divadelní herci
Absolventi Janáčkovej akadémie múzických umení
Osobnosti zo Senice
Želary

Želary je koprodukčný (česko-slovensko-rakúsky) film natočený podľa novely Květy Legátovej Jozova Hanule.

Krutý príbeh nežnej lásky z obdobia druhej svetovej vojny odohravajúci sa na fiktívnej horskej samote Želary v okupovanom Protektoráte Čechy a Morava.

 Architekt: Milan Býček
 Návrhy kostýmov: Katarína Bieliková
 Strih: Vladimír Barák
 Exteriéry: Zázrivá, Múzeum kysuckej dediny
 Premiéra na Slovensku: 5. február 2004

Externé odkazy 
 Česko-Slovenská filmová databáza

České filmy
Slovenské filmy
Rakúske filmy
Filmy podľa knihy
Filmy podľa názvu
Filmy z 2003
Filmy režírované Ondřejom Trojanom
Ivan Romančík

Ivan Romančík (* 9. apríl 1950, Martin) je slovenský herec. Je pedagógom na bratislavskom konzervatóriu. Syn herca Ela Romančíka.

Filmografia 
 1978: Ako sa Vinco zaťal (Vinco)
 1979: Rosnička (Tomeš)
 1980: Nevěsta k zulíbání
 1986: Šiesta veta (Čierny)
 1986: Zakázané uvoľnenie (Karol Pufler)
 1989: Právo na minulosť (Palčík)
 2004: O dve slabiky pozadu (otec)
 2007: Susedia (Eugen Jurík)
 2008: Mesto tieňov
 2009: Odsúdené
 2009: Nedodržaný sľub
 2010: Legenda o lietajúcom Cypriánovi
 2011 – 2012: Druhý dych (Mikuláš Zeman)
 2013: Búrlivé víno (doktor Kern)
 2015 – 2016: Divoké kone
 2020: Perinbaba 2
 2021 – súčasnosť Nemocnica (Hauptmann; Marekov otec)

Ocenenia 
 2003: Zlatá slučka – najlepší mužský herecký výkon za postavu Harryho Agenského vo filme Diamanty (Markíza)
 2002: Zlatá slučka – najlepší mužský herecký výkon za postavu Mhurthoa vo filme Smrtonosná zbraň (Markíza)

Referencie

Externé odkazy 
 Dabingforum.sk

Slovenskí dabingoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí televízni herci
Členovia Slovenského komorného divadla
Slovenskí pedagógovia
Osobnosti z Martina