joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jozafát Kuncevič

Svätý Jozafát Kuncevič (* 1580, Volodymyr, Ukrajina - † 12. november 1623) bol gréckokatolícky biskup a mučeník.

Vo Vilniuse sa ako pravoslávny chlapec dostal do styku s gréckokatolíkmi a rozhodol sa k nim pridať.

V roku 1604 vstúpil k baziliánom, kde prijal mníšske meno Jozafát. Usadil sa v spustnutom monastieri vo Vilniuse. Čoskoro sa počet novicov rozšíril čo vyvolávalo odpor pravoslávnych. V r. 1609 bol Jozafát vysvätený za kňaza. Kvôli presvedčivosti kázania mu pravoslávni dali prezývku dušechvat. V r. 1613 bol menovaný za archimandritu monastiera, kde bolo už okolo 70 mníchov.

V r. 1617 bol vysvätený na biskupa. Po smrti arcibiskupa v Polocku sa Jozafát stal jeho nástupcom. Vo svojej eparchii začal zavádzať prísny poriadok. Musel však čeliť odporu pravoslávnych. Vzrastala aj nenávisť ľudu voči nemu. Keď v. roku 1623 prišiel do Vitebska, zbehol sa proti nemu rozoštvaný ľud a žiadal si jeho smrť.

12. novembra 1623 vtrhli buriči do arcibiskupského paláca, jeden ho udrel kyjom a druhý sekerou do hlavy. Keď spadol na zem, ešte dvakrát mu strelili do hlavy. Jeho telo zhanobili a priviazané o veľký kameň hodili do rieky Dviny. O niekoľko dní, 17. novembra, rybári potom ako uvideli vo vode jasné svetlo, vytiahli z rieky jeho telo. Telo bolo vystavené v chráme a potom prenesené do Polocka, kde bolo 18. januára 1625 pochované. Nad jeho telom sa začali údajne diať aj zázraky.

Pozostatky boli neskôr prenesené do Bialy, v r. 1916 do Viedne a v r. 1949 do Ríma. V Ríme sú uložené pod oltárom sv. Bazila Veľkého v Chráme sv. Petra.

Gréckokatolícka cirkev slávi jeho pamiatku 12. novembra.

Literatúra 

 "Jozafát Kuncevič, biskup a mučeník : 12. november." In: Antonín Čížek: Synaxár : Životy svätých. Prešov : Spolok biskupa Petra Pavla Gojdiča, 1998, s. 68-73. ISBN 80-967341-1-3
 "Dňa 12. novembra : Svätého mučeníka Jozefáta, arcibiskupa Polockého." In: Andrej Josafát Gregor Truch: Život svätých : Duchovné čítanie pre slovenských gréckokatolíckych veriacich na každý deň kalendárneho roka. Preklad a úprava: Michal Čarný. Prešov : Vydavateľstvo Michala Vaška, 2003, s. 719-733. ISBN 80-7165-381-0
 "12. november : Sv. JOZAFÁT, biskup a mučeník." In: Daniel Dian - Viliam Judák: Každý deň so svätými : II. diel. Trnava : Spolok svätého Vojtecha, 2007. s. 148. ISBN 978-80-7162-679-4
 "12. novembra : Sv. Jozafát Kuncevič, biskup a mučeník (1580? — 1623)." In: Rajmund Ondruš S.J.: Blízki Bohu i ľuďom. : Životopisy svätých usporiadané podľa liturgického kalendára. Na Slovensku prvé vydanie. Bratislava : Vydavateľstvo Tatran, š. p., 1991 ako záujmová publikácia pre Spolok svätého Vojtecha. s. 616-617. ISBN 80-222-0277-0

Gréckokatolícka cirkev
Svätci
Mučeníci
Žralok útočí: Ľudožrút

Žralok útočí: Ľudožrút (ang. Shark Attack 3: Megalodon) je americký video film z roku 2002, ktorý režíroval David Worth. Je pokračovaním nízkorozpočtového filmu Žralok útočí 2.

Dej

Pri pobreží Mexika kladú robotníci na dne telekomunikačný kábel. Ohrozuje ich obrovský žralok, ktorého sa potápač rezortu bezpečnosti Ben Carpenter (John Barrowman) pokúsi zabiť a zastaviť tak zabíjanie ľudí.

Obsadenie
John Barrowman ako Ben Carpenter
Jenny McShane ako Cataline Stone
Ryan Cutrona ako Chuck Rampart
Bashar Rahal ako Luis Ruiz
George Stanchev ako Esai 'Sy'
Pavlin Kemilev ako Porter
Plamen Manassiev ako Radio Tech
Krasimir Simeonov ako Sonar Chief
Ivo Tonchev ako Ramirez 
Rosi Chernogorova ako Sherry
Plamen Zahov ako Hector

Externé odkazy
 
 
Žralok útočí: Ľudožrút na Allmovie

Referencie

Filmy z 2002
Akčné filmy USA
Hororové filmy USA
Filmové pokračovania
Video filmy
Filmy podľa názvu
Republic Plaza

Republic Plaza je mrakodrap v meste Denver v štáte Colorado. Má výšku 218 metrov, čím je najvyššou budovou v meste Denver, štátu Colorado a takisto aj celej Rocky Mountain oblasti USA. Budova bola postavená v roku 1984 a má 56 poschodí, z ktorých väčšina je použitá pre kancelárie. Republic Plaza je v súčasnosti 109. najvyššou budovou v USA.

Budovu navrhla firma Skidmore, Owings & Merrill a je postavená z vystuženého betónu, ktorý je pokrytý Sardínskou žulou. Republic Plaza obsahuje 111 000 m2 kancelárskych priestorov, tri obchody na maloobchodnej úrovni, reštaurácie a obchodné služby.

Pozri aj 
 Zoznam najvyšších budov v USA

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka

Mrakodrapy v Denveri
Architektúra z 1984
Japonské ostrovy

Japonské ostrovy () sú súostrovie v západnej časti Tichého oceánu. Celé súostrovie zaberá štát Japonsko, menšiu časť tvoria Kurilské ostrovy a Sachalin patriace Rusku. Ostrovy sú súčasťou ohnivého kruhu. Súostrovie tvorí 6852 ostrovov. Najväčšie ostrovy súostrovia sú:
 Honšu
 Hokkaido
 Kjúšu
 Šikoku

Súostrovie tvorí reťazec ostrovov približne severovýchodno-juhozápadného smeru, na severovýchodnom pobreží Eurázie. Na západe ich oddeľuje Ochotské, Japonské a Východočínske more.

Geológia 
Geologicky ho tvoria dva ostrovné oblúky – juhozápadný a severovýchodný japonský oblúk. Staršie členenia ho považujú za súčasť väčšieho filipínsko-japonského oblúku. Oba ostrovné oblúky ležia nad západovergentnými subdukčnými zónami a predstavujú komplikovanú štruktúru s viacštadiálnym vývojom vznikajúcu od konca druhohôr.

Japonské ostrovy sú priestorom dlhodobých subdukčno-akrečných procesov trvajúcich od vrchného ordoviku až spodného devónu dodnes. Predneogénne podložie tvorí niekoľko teranov: Juhokitakamský, Akiyošský, Minoský a Šimantský. Na severozýpade vystupuje aj triasový hida-abakumský príkrov. Tieto staršie komplikovane deformované komplexy sú prekrytý podstatne slabšie deformovanými druhohorno-treťohornými suchozemskými a plytkomorskými sedimentmi. Celú oblasť navyše prenikajú treťohorné vulkanity, ktoré sa nachádzajú hlavne na západnej strane súostrovia.

Tektonicky ležia ostrovy na troch rôznych tektonických platniach. Severozápad pokrýva Ochotská platňa, centrálnu časť Japonských ostrovov Amurská platňa a najjužnejšiu časť tvorí Okinawská platňa. Línia Itoigawa-Šizuoka prechádzajúca súostrovím je považovaná za hranicu medzi severoamerickou a eurázijskou platňou. Pod ostrovné oblúky sa podsúvajú dve oceánske platne, na severe je to pacifická a na juhu filipínska platňa. Takéto rozmiestnenie platní trvá v oblasti približne od začiatku neogénu. Subdukcia je príčinou častých zemetrasení v regióne.

Ochotské a Japonské more na západe sú zaoblúkové bazény.

Referencie 

Ostrovy Japonska
Súostrovia
Viva la Vida

„Viva la Vida“ je skladba britskej rockovej skupiny Coldplay. Napísali ju všetci členovia skupiny pre štvrtý štúdiový album Viva la Vida or Death and All His Friends (2008). Skladba bola vydaná ako druhý singel z albumu. Na albume predchádza skladba „Viva la Vida“ priamo do ďalšej skladby „Violet Hill“. „Viva la Vida“ má v španielčine dva významy, buď „dlho žiť život“ alebo „žiť život“.

Text piesne obsahuje historické a kresťanské odkazy, pričom je skladba zložená okolo opakujúceho sa sláčikovej sekcie v súzvuku s digitálne spracovaným klavírovým zvukom a v pozadí so zvukom tympanu.

Skupina získala za skladbu cenu Grammy za pieseň roka (2009). Tiež sa skladba stala šiestou, ktorá dosiahla 4 milióny digitálnych stiahnutí v USA. Celkovo sa predalo viac ako 7,1 milióna kópií singlu po celom svete a viac ako 6 miliónov v USA.

Zoznam skladieb

Rebríčky a certifikácie

Pozície v rebríčkoch

Koncoročné pozície v rebríčkoch

Pozície na konci dekády

Certifikácie

Referencie

Externé odkazy
Coldplay oficiálna webstránka
Viva la Vida článok na Wikia
Frida Kahlo skladba "Viva la Vida"

Zdroj

Single z 2008
Piesne skupiny Coldplay
Hydroxyl

Hydroxyl je termín, ktorým sa označuje jednak hydroxylová skupina a jednak hydroxylový radikál. Podrobnosti pozri nižšie.

Hydroxylová skupina 
Hydroxylová skupina (iné názvy: hydroxyskupina, hydroxyl) je skupina OH viazaná v organickej zlúčenine. Ak látky obsahujúce túto skupinu zároveň neobsahujú aromatické jadro, nazývajú sa alkoholy, ak ho majú, nazývajú sa fenoly. Hydroxylová skupina je aj súčasťou zložitejších organických substituentov, napr. karboxylových skupín.

Hydroxylový radikál 
Hydroxylový radikál (iné názvy: hydroxyradikál, hydroxyl; značka: ·OH) je neutrálna forma hydroxidového iónu (OH−). Je veľmi reaktívny a má krátku dobu života. Často sa produkuje pri rozpade hydrogenperoxidov (ROOH) alebo v atmosfére reakciou excitovaného atomárneho kyslíka s vodou.

V organickej syntéze sa často ako zdroj hydroxylových radikálov používa 1-hydroxy-2(1H)-pyridinetion.

Zdroj 

 
Wikipédia:Chýbajúce referencie
Tar

Tar alebo tar môže odkazovať na:

 obec v Maďarsku, pozri Tar (Maďarsko)
 formát súboru, pozri tar (formát súboru)
 arabský hudobný nástroj, pozri tar (hudobný nástroj)
 rieka v Írsku, pozri Tar (rieka v Írsku)
 rieka v Severnej Karolíne, pozri Tar (rieka v Severnej Karolíne)
Kostol Zvestovania Panny Márie (Praha)

Kostol Zvestovania Panny Márie (častejšie nazývaný kostol svätého Gabriela) v Holečkovej ulici v Prahe 5 je súčasťou zrušeného benediktínskeho opátstva, založeného v roku 1888 za podpory grófky Gabriely Sweerts-Šporkovej. Kostol bol dostavaný v roku 1891.

Kostol je vyzdobený maľbami tzv. beuronskej školy (v čele s Petrom Desideriom Lenzom) a latinskými citátmi z Písma. Vedľa oltára stoja sochy Panny Márie a archanjela Gabriela. Veža kostola meria 43 metrov a je zakončená ihlanovou strechou.

V roku 1919 odišli miestne benediktínky do Rakúska a kláštor i s kostolom predali československému ministerstvu pôšt a telekomunikácii s podmienkou, že kostol bude naďalej využívaný k bohoslužbám. V súčasnosti je vlastníkom komplexu Česká pošta.

Literatúra 
 Beuronská umělecká škola v opatství sv. Gabriela v Praze (Die Beuroner Kunstschule in der Abtei Sankt Gabriel in Prag), text Helena Čižinská, editor Karel Holub a Monica Šebová, preklad Magdalena Průdková, Ars Bohemica, Praha 1999

Iné projekty

Externé odkazy 
 Kostol sv. Gabriela na stránkach smíchovskej farnosti
 Kostol sv. Gabriela na Hrady.cz
 Virtuálna prehliadka opatstva sv. Gabriela

Pozri aj 
 Zoznam pražských pamiatok

Zdroj 

Kostoly v Prahe
Praha
Praha
Kultúrne pamiatky v Prahe
Architektúra z 1891
Zlatý glóbus za najlepšiu filmovú pieseň

Zlatý glóbus za najlepšiu filmovú pieseň udeľuje Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov (HFPA) na ceremónii Zlatých glóbusov od roku 1962. V januári 1989 na 46. ročníku udeľovania cien boli víťazné dokonca dve piesne.  

Držiteľom s najväčším počtom Glóbusov za filmovú pieseň roka je skladateľ Alan Menken, ktorý prevažne skladá pre animované filmy. Celkom vyhral štyri ceny. Za Aladina získal tri nominácie. Textári Alan Bergman a Marilyn Bergman držia rekord v počte nominácií, ktorých za svoju kariéru získali štrnásť. Držiteľmi Zlatého glóbusu za pieseň sú mnohí speváci populárnej hudby, napr. Stevie Wonder, Phil Collins, Bruce Springsteen, Elton John, Sting alebo skupina U2.

Víťazi a nominovaní

1961 - 1970 

Pôvodne bola na Zlatý glóbus nominovaná pieseň "The Yellow Rolls-Royce" z rovnomenného filmu. Z nejasných dôvodov však bola vyradená z nominačného lístku a nahradená piesňou víťaznou "Forget Domani".

1971 - 1980

1981 - 1990

1991 - 2000

2001 - 2010

Poznámky
Cena sa udeľuje na začiatku roku a predstavuje úspech za počiny predošlého kalendárneho roku. Zoznam obsahuje hudobných skladateľov a textárov, ktorí cenu vyhrali (zvýraznení sú tučne a na prvom mieste), a taktiež tých, ktorí boli na ňu nominovaní. Ďalej sú uvedené filmy, za ktoré boli ocenení/nominovaní. Ak má film distribučný názov, je uvedený pod ním. Hviezdička indikuje, že umelec bol nominovaný na Oscara; dve hviezdičky, že Oscara získal.

Referencie

Externé odkazy 
 Česko - Slovenská filmová databáza
 Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov 
 Oscarová databáza
 The Internet Movie Database 
 Neoficiálny zoznam držiteľov Zlatého glóbusu

Zlatý glóbus
Hudobné ocenenia
Konštica

Konštica je potok v Lúčanskej Fatre na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Porubského potoka a je tokom V. rádu. Preteká obcou Kamenná Poruba.

Prameň  
Pramení v Lúčanskej Fatre na severných svahoch Usypanej skaly (), v nadmorskej výške približne

Opis toku 
Od prameňa tečie severozápadným smerom a priberá dva ľavostranné prítoky z lokality Pjaštiná. Vstupuje do Rajeckej kotliny a priberá ďalší ľavostranný prítok. Pokračuje ku Kamennej Porube, kde v nadmorskej výške asi  ústi do Porubského potoka.

Referencie 

Potoky na Slovensku
Povodie Váhu
Vodné toky v Lúčanskej Fatre
Vodné toky v Žilinskej kotline
Vodné toky v okrese Žilina
Colin Firth

Colin Andrew Firth, CBE (* 10. september 1960, Grayshott, Hampshire, Spojené kráľovstvo) je britský herec.

Slovenskému divákovi je známy vďaka filmu Miloša Formana Valmont alebo z niekdajšieho oscarového hitu Anglický pacient, prípadne z filmu Denník Bridget Jonesovej a naň nadväzujúceho filmu Bridget Jonesová: S rozumom v koncoch, kde si zahral rolu právnika Marka Darcyho. Zahral si aj vo filme Zamilovaný Shakespeare, kde stvárnil rolu Lorda Wessexa, za ktorého dostal ocenenie Screen Actors Guild Awards za najlepší herecký výkon. Zahral si tiež vo filme Láska nebeská, kde hral podvedeného spisovateľa Jamieho, ktorý sa zamiluje do svojej portugalskej pomocníčky Aurelie. Za svoju rolu vo filme A Single Man sa mu v roku 2009 dostalo prvej nominácie na Oscara, o rok neskôr v roku 2010 vytvoril postavu britského kráľa Juraja VI. v britsko-austrálsko-americkom filme Kráľova reč, za ktorý získal cenu BAFTA, Zlatý glóbus i Oscara.

V roku 2007 dostal čestný doktorát na univerzite vo Winchesteri. Od januára 2011 má svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.

Výber z filmografie 
1989:  Valmont
1990:  Krídla slávy
1995:  Pýcha a predsudok
1996:  Anglický pacient
1998:  Zamilovaný Shakespeare
2001:  Denník Bridget Jonesovej
2003:  Dievča s perlou
2003:  Čo to dievča chce
2003:  Láska nebeská
2004:  Bridget Jonesová: S rozumom v koncoch
2005:  Kúzelná opatrovateľka
2008:  Mamma Mia!
2010:  A Single Man
2010:  Kráľova reč
2013: The Railway Man
2015:  Kingsman: tajná služba
2017:  Kingsman 2: zlatý kruh

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 

Anglickí divadelní herci
Anglickí filmoví herci
Anglickí rozhlasoví herci
Anglickí televízni herci
Držitelia Oscara za najlepší mužský herecký výkon v hlavnej úlohe
Držitelia ceny BAFTA za najlepšieho herca v hlavnej úlohe
Držitelia ceny Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon (dráma)
Držitelia Critics' Choice Movie Awards
Hollywoodsky chodník slávy
Osobnosti z grófstva Hampshire
Držitelia Radu britského impéria
Držitelia Screen Actors Guild Award
Rozprávači audiokníh
Michael Krohn-Dehli

Michael Krohn-Dehli (* 6. jún 1983, Kodaň, Dánsko) je dánsky futbalista, ktorý v súčasnosti hrá v pozícii záložníka za dánsky klub Brøndby IF.

Kariéra 
Krohn-Dehli začal hrať futbal v klube Rosenhøj BK v Dánsku, a neskôr hral za dánske kluby Hvidovre IF a Brøndby IF. Svoj debut ako záložník mal pre Ajax dňa 16. septembra 2006 v ligovom zápase Roda JC – Ajax (2–0). Krohn-Dehli hral za viacero dánskych klubov pred vstupom do Ajax Amsterdam z klube Brøndby IF. Krohn-Dehli vynikal ako mladý tímový hráč Ajaxu Amsterdam s trénerom Dannym Blindom. V roku 2004 mal však manažérom Ronaldom Koemanom dovolené opustiť Ajax, a vstúpil do klubu RKC Waalwijk bezplatným prechodom. Tam mal dňa 15. augusta 2004 svoj profesionálny debut v bezgólovej remíze proti FC Groningen. O dva roky neskôr znovu podpísal zmluvu s Ajax Amsterdam na voľný prechod od roku 2009. Svoj debut pre Dánske národné futbalové mužstvo v Euro 2008 kvalifikačnom zápase proti Lichtenštajnsku dňa 11. októbra 2006. Po zimnej prestávke s tromi zápasmi za Ajax bol poslaný dňa 31. januára 2007 na hosťovanie do klubu Sparta Rotterdam na zvyšok sezóny. O päť dní neskôr hral svoj prvý z dvanástich zápasov za Spartu, proti Roda JC. Po jeho období v Sparte a letnej prestávke sa vrátil do Ajaxu na sezónu 2007/2008.

Dňa 29. augusta oznámil Ajax Amsterdam, že by chcel urobiť prevod Krohn-Dehliho do dánskeho klubu Brøndby IF. Svoj debut mal o dva dni neskôr pri zápase proti FC Kodaň.

Štatistiky

Referencie

Externé odkazy 
 Brøndby IF profil
 Profil v Dánskom národnom mužstve

Osobnosti z Kodane
Dánski futbalisti
Hráči Ajax Amsterdam
Hráči RKC Waalwijk
Hráči Brøndby IF
Hráči Majstrovstiev Európy vo futbale 2012
Stránsky potok (prítok Rajčanky)

Stránsky potok je potok v Lúčanskej Fatre na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Rajčanky a je tokom IV. rádu. Preteká obcami Kunerad, Stránske a Poluvsie, kde sa doň vlieva Poluvsiansky potok.

Prameň  
Pramení v Lúčanskej Fatre na západných svahoch Krížavy (), v nadmorskej výške približne .

Opis toku 
Od prameňa tečie západným smerom a ešte v horných partiách Krížavy priberá ľavostranný i pravostranný prítok z danej lokality. V Motúzkovej priberá významnejší ľavostranný prítok zo svahov Veľkej lúky  a pokračuje Stránskou dolinou k horárni a chatovej osade nad Kuneradom. Tu sa oddeľuje rameno, ústiace do Kuneradského potoka a hlavný tok sa stáča na sever k obci Stránske. Vstupuje do Rajeckej kotliny a priberá zväčša menšie pravostranné prítoky. Svoje vody odovzdáva Rajčanke v Poluvsí v nadmorskej výške asi .

Referencie 

Potoky na Slovensku
Povodie Váhu
Vodné toky v Lúčanskej Fatre
Vodné toky v Žilinskej kotline
Vodné toky v okrese Žilina
Koenigsegg CC8S

Koenigsegg CC8S je superšportový automobil s motorom v strede, ktorý v rokoch 2002 – 2005 vyrábala švédska automobilka Koenigsegg.

V časoch keď bol predstavený, bol najrýchlejším vyrábaným vozidlom na bežnú prevádzku, pričom jeho maximálna rýchlosť je /h a zrýchlenie z 0 na /h za asi 3,6 sekundy. V roku 2006 ho však porazilo Bugatti Veyron. Karosérie a podvozok CCS8 sú vyrobené z uhlíkových vlákien, vystužených kevlarom. Tieto skutočnosti dávajú s motorom pomer výkonu a hmotnosti /kW. Pôsobivý zovňajšok je zhodný z McLaren F1.

Koenigseggom vyvinutý systém dvojitého lichobežníkového zavesenia kolies je plne prispôsobiteľný pre optimalizáciu vozidla pre danú trať.

Špecifikácie

Výkony 
 Zrýclenie: z 0 na /h za 3,6 s
 Zrýchlenie: z 0 na /h za 6,8 s
 Maximálna rýchlosť: /h 
 Šprint na 1/4 míles pevným štartom: 10,7 s pri /h
 Brzdná dráha:  (100 – /h)

Karoséria 
 Dvoj-dverová dvoj-sedadlová s odnímateľnou pevnou strechou.
 Karoséria je vyrobená z uhlíkových vlákien
 Rám je vyrobený z uhlíkových vlákien/kevlaru s ľahkým penovým sendvičovým laminátom.

Rozmery 
 Svetlá výška: 
 Batožinový priestor: 120 litrov

Aerodynamika 
 Koeficient odporu vzduchu: 0,297
 Čelné plochy: .
 Zadný spojler montovaný pre zvýšenie prítlaku

Podvozok 
 Dvojité lichobežníkové zavesenie vpredu a vzadu
 Nastaviteľné plynové hydraulické tlmiče Öhlins Racing 
 Elektronicky nastaviteľná svetlá výška
 KACS (Koenigsegg Advanced Control System), ktorý umožňuje vodičovi nastaviť držanie auta na ceste, pruženie, aerodynamiku a brzdy.

Brzdy 
 Predné brzdy: ventilované kotúče s priemerom Ø  a šírkou .
 6-piestové strmene z ľahkej zliatiny
 Zadné brzdy: ventilované kotúče s priemerom  a šírkou 
 4-piestové strmene z ľahkej zliatiny
 Všetky brzdy majú brzdový posilňovač a funkciu Koenigsegg Advanced Control.

Kolesá 
 Koenigsegg kolesá z horčíkovej zliatiny s centrálnou maticou
 Predné: 18" x 9.0"
 Zadné: 20" x 12.5"

Pneumatiky 
 Michelin Pilot Sport 2
 Jednosmerový dezén s asymetrickým vzorom
 Predné: 255/40 ZR 18
 Zadné: 335/30 ZR 20

Riadenie 
 Hrebeňové riadenie s posilňovačom riadenia
 2,7 otáčok, zámok na zámok
 Polomer otáčania: 11 metrov

Motor 
 Prepĺňaný 4,7-litrový Koenigsegg V8 motor z ľahkej zliatiny so 4 ventilmi na valec.
 Dve vačkové hriadele s krytmi z uhlíkových vlákien.
 Kompresný pomer: 8,6:1
 Hmotnosť: 
 Suchá kľuková skriňa
 Olejová nádrž: 12 l
 655 koní (488 kW) pri 6500 ot/min
 Maximálny krútiaci moment: 752 Nm pri 5 000 ot/min

Prenos výkonu 
 6-rýchlostná manuálna prevodovka CIMA s olejovým čerpadlom a chladičom
 Samosvorný diferenciál citlivý na krútiaci moment
 Dvoj-kotúčová spojka
 Voliteľné sekvenčné radenie

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka Koenigsegg
 Koenigsegg technické údaje

CC8S
Superšportové automobily
Automobily s motorom v strede a zadným náhonom
Železničná trať Fiľakovo – Somoskőújfalu

Železničná trať Fiľakovo – Somoskőújfalu (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 164) je jednokoľajná železničná trať na Slovensku, ktorá spája Fiľakovo a Somoskőújfalu na území Maďarska.

Dejiny 
Jednou z prvých železničných tratí v Rakúsko-Uhorsku bolo prepojenie Budapešti, Salgótarjánu a Zvolena cez Fiľakovo, sprevádzkované po Lučenec už 4. mája 1871. Trať z Fiľakova do Somoskőújfalu patrí medzi naše najstaršie železnice a v súčasnosti sa napája na dôležitú juhoslovenskú transverzálu – trať 160 (Zvolen – Košice).

Stanice a zastávky na trati  
 Fiľakovo – križovatka s traťou 160 (Zvolen – Košice) 
 Belina
 Radzovce
 Šiatorská Bukovinka
 hraničný priechod  a 
 MÁV Somoskőújfalu

Pozri aj 
 Zoznam železničných tratí na Slovensku
 Dejiny železníc na Slovensku

Zdroj 
 www.vlaky.net

Fiľakovo – Somoskőújfalu
Doprava v okrese Lučenec
Železničné trate v Maďarsku
Doprava v Novohradskej župe
William-Adolphe Bouguereau

William-Adolphe Bouguereau (* 30. november 1825, La Rochelle, Francúzsko – † 19. august 1905, La Rochelle) bol francúzsky maliar akademizmu. V svojej dobe bol slávny, ale dnes je jeho popularita zatienená dielami impresionistov.

Životopis 
Narodil sa v rodine obchodníka s vínom a obilím. Už od malička sa zaujímal o umenie, ale jeho otec chcel, aby sa venoval obchodu. Vďaka podpore svojej matky a strýka sa však Bouguereau mohol venovať umeniu a študovať na École des Beaux-Arts v Paríži u Francoise-Édouarda Picota. V roku 1850 získal Prix de Rome. Počas 60. rokov 19. storočia namaľoval veľa mytologických a žánrových scén. V roku 1876 sa stal členom Akadémie. V roku 1888 sa stal profesorom na Juliánovej akadémii v Paríži. Keď mal 74 rokov, oženil sa so svojou najslávnejšou študentkou Elisabeth Gardnerovou.

Na jar 1905 bol Bouguereaov byt v Paríži vykradnutý. Ten istý rok, v auguste, Bouguereau zomrel v La Rochelle.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Biografie
 Biografia
 Život a dielo

Francúzski maliari
Zlatý glóbus za najlepšiu réžiu

Zlatý glóbus za najlepšiu réžiu udeľuje Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov (HFPA) na ceremónii Zlatých glóbusov. Historicky prvým držiteľom bol režisér Henry King. 

V počtu cien drží rekord legendárny Elia Kazan, ktorý premenil všetky štyri nominácie na Zlatý glóbus. Hneď za ním s tromi výhrami sú Clint Eastwood, David Lean, Miloš Forman a Oliver Stone. Stone dokonca vyhrál v priebehu piatich rokov. Steven Spielberg získal najviac nominácií (desať), ale vyhrál len dvakrát. Robert Wise bol nominovaný na najlepšieho režiséra celkom päťkrát, ale nevyhral ani raz. Barbra Streisand je jedinou ženou odmenenou v tejto kategórii.

Víťazi a nominovaní

19431950

19511960

19611970

19711980

19811990

19912000

20012010

20112020

Poznámky 
Cena sa udeľuje na začiatku roku a predstavuje úspech za počiny predošlého kalendárneho roku. Zoznam obsahuje režisérov, ktorí cenu vyhrali (zvýraznení sú tučne a na prvom mieste), a taktiež tých, ktorí boli na ňu nominovaní. Ďalej sú uvedené filmy, za ktoré boli ocenení / nominovaní. Ak má film distribučný názov, je uvedený pod ním. Hviezdička indikuje, že umelec bol nominovaný na Oscara; dve hviezdičky, že Oscara získal.

Referencie

Externé odkazy 
 Česko-Slovenská filmová databáza
 Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov 
 Oscarová databáza
 The Internet Movie Database 
 Neoficiálny zoznam držiteľov Zlatého glóbusu

Zlatý glóbus
Železničná trať Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany

Železničná trať Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 195) je elektrifikovaná železničná trať na Slovensku, ktorá spája Bánovce nad Ondavou s mestom Veľké Kapušany

História 
Jednou z dôležitých úloh novovzniknutej Československej republiky bolo vybudovať železničné prepojenie centier. Absenciu vhodného spojenia Užhorodu ako správneho centra Podkarpatskej Rusi malo vyriešiť vybudovanie trate z Bánoviec nad Ondavou. Po Vojany viedla z Ukrajiny staršia trať, ktorú bolo treba zrekonštruovať. 

S výstavbou sa začalo 7. januára 1920 a prvý vlak po dokončenej trati prešiel 20. októbra 1921. Pri budovaní sa použil materiál z demontovanej druhej koľaje nevyťaženej trate Michaľany – Łupków. Od 29. decembra 1990 je trať elektrifikovaná.

V auguste 1992 poznamenala prevádzku na trati tragická nehoda - medzi obcami Budkovce a Drahňov došlo k zrážke nákladného a manipulačného vlaku. Podľa záverov vyšetrovania nehodu zavinila výpravkyňa zo železničnej stanice Budkovce, ktorá dovolila jazdu vlaku bez jeho ponuky a prijatia cez telefonické spojenie. Na spomínanom úseku totiž neexistovala elektrická ani optická kontrola voľnosti trate, pretože začiatkom júna 1992 došlo k odcudzeniu 30 prípojných lán k stykovým transformátorom v úseku Budkovce – Drahňov – Vojany a 17. júna ku ďalšej krádeži výstroja stykových transformátorov a prívodných lán vo výhybni Drahňov. Nehodu neprežilo šesť železničiarov (3 rušňovodiči a 3 vlakvedúci) a hmotná škoda sa vyšplhala na viac ako 38 miliónov Kčs.

Osobná doprava 
V decembri 2012 osobnú dopravu na trati zastavili. Argumentovalo sa nízkym počtom cestujúcich, nerentabilnosťou trate a vysokými nákladmi na jej údržbu. V roku 2019 sa ale prevádzka verejnej osobnej dopravy na trati obnovila. V rámci „oživenia“ trate pracovníci ŽSR opravili 7 nástupíšť, 3 priecestia, opravili tiež elektrické zariadenia, výhybky, vymenili návestné znaky či tabule a ďalšie prvky železničnej infraštruktúry. Revitalizovali sa tiež niektoré zastávky a stanice, vrátane stanice Veľké Kapušany. Od 7. marca 2021 je osobná železničná doprava na trati Bánovce nad Ondavou - Veľké Kapušany pre nezáujem cestujúcich znovu zastavená.

Zaujímavosť 
Súbežne s traťou bola v roku 1966 vybudovaná a otvorená širokorozchodná železnica Užhorod – Haniska, po ktorej sa dováža železná ruda do košických železiarní bez potreby prekládky na vagóny s menším rozchodom.

Stanice a zastávky na trati  
 Bánovce nad Ondavou – križovatka s traťou 191 (Michaľany – Łupków)
 Hatalov
 Dúbravka
 Budkovce
 Drahňov
 Vojany
 Krišovská Liesková
 Veľké Kapušany zastávka
 Veľké Kapušany
 Maťovce
 hraničný priechod

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam železničných tratí na Slovensku
 Dejiny železníc na Slovensku

Zdroj 
 www.vlaky.net

Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany
Doprava v okrese Michalovce
Železničná trať Humenné – Stakčín

|}

Železničná trať Humenné – Stakčín (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 196) je jednokoľajná železničná trať na Slovensku, ktorá spája Humenné so Stakčínom cez Sninu.

História 
V roku 1909 bola vydaná koncesia na trať, vedúcu z Humenného cez Sninu do Stakčína. Uvažovalo sa o predĺžení železnice až do Ruského (dnes vysídlená obec v ochrannom pásme vodárenskej nádrže Starina), no začaté práce prerušila prvá svetová vojna.

Výstavba trate, vedúcej popri toku Cirochy nebola náročná a okrem 86 mostov a priepustov neboli nutné väčšie zemné práce. Náklady na výstavbu dosiahli 3 460 000 K. a prví cestujúci sa po trati odviezli 30. novembra 1909.

Stanice a zastávky na trati  
 Humenné – križovatka s traťou 191 (Michaľany – Łupków) a 193 (Prešov – Humenné)
 Humenné mesto
 Hažín nad Cirochou
 Kamenica nad Cirochou
 Kamenica nad Cirochou dvor
 Modra nad Cirochou
 Dlhé nad Cirochou
 Dlhé nad Cirochou obec
 Belá nad Cirochou
 Snina predmestie
 Snina mesto
 Snina
 Stakčín

Pozri aj 
 Zoznam železničných tratí na Slovensku
 Dejiny železníc na Slovensku

Externé odkazy 
 Tabuľka traťových pomerov trate Humenné - Stakčín
 ŽSR cestovné poriadky podľa trate

Zdroj 
 www.vlaky.net

Humenné – Stakčín
Doprava v okrese Humenné
Doprava v okrese Snina
Invázia (film z roku 2007)

Invázia (ang. The Invasion) je americký sci-fi hororový film v hlavnej úlohe s Nicole Kidmanovou a Danielom Craigom. Film režíroval Oliver Hirschbiegel.

Film bol vydaný 17. augusta 2007 a v USA komerčne zlyhal a stretol sa s protichodnými recenziami. Nakoniec zarobil 40 170 568 dolárov pri rozpočte 65 miliónov dolárov. Film mal vlažné reakcie kritikov so skóre Metacritic 45 zo 100 celkovo.

Dej 

Vesmírna loď záhadne havaruje na Zemi, čím začne nákaza ľudí mimozemskou chorobou z vraku lode. Psychiatrička Carol Bennell (Nicole Kidmanová) a jej kolega Ben Driscoll (Daniel Craig) zisťujú, že transformácia spôsobená infekciou je spustená fázou spánku REM, čím okráda ľudí o ľudskosť. Ako sa infekcia rozširuje, dá sa ľuďom veriť čoraz menej a menej. Carol sa touto infekciou tiež nakazí a tak sa snaží udržať v bdelom stave. Jej syn je voči nákaze imúnny.

Obsadenie 
 Nicole Kidmanová ako Carol Bennell
 Daniel Craig ako Ben Driscoll
 Jeremy Northam ako Tucker Kaufman
 Jackson Bond ako Oliver
 Jeffrey Wright ako Dr. Stephen Galeano
 Veronica Cartwright ako Wendy Lenk
 Josef Sommer ako Dr. Henryk Belicec
 Celia Weston ako Ludmilla Belicec
 Roger Rees ako Yorish
 Eric Benjamin ako Gene
 Susan Floyd ako Pam
 Stephanie Berry ako Carly
 Alexis Raben ako Belicec's Aide
 Adam LeFevre ako Richard Lenk
 Joanna Merlin ako Joan Kaufman

Referencie

Externé odkazy 
Oficiálna webstránka The Invasion

Invázia na Allmovie

Filmy z 2007
Filmy USA
Filmové remaky
Postapokalyptické filmy
Filmy Warner Bros.
Remixes 2: 81–11

Remixes 2 81-11 je druhé pokračovanie kompilácie Remixes 81 – 04.

Zoznam skladieb

1-disková verzia

 "Dream On (Bushwacka Tough Guy Mix Edit)"
 "Personal Jesus (The Stargate Mix)"
 "Suffer Well (M83 Remix)"
 "John The Revelator (UNKLE Reconstruction)"
 "In Chains (Tigerskin's No Sleep Remix Edit)"
 "Peace (SixToes Remix)"
 "Tora! Tora! Tora! (Karlsson and Winnberg Remix)"
 "Never Let Me Down Again (Eric Prydz Remix)"
 "I Want It All (Roland M. Dill Remix)"
 "Wrong (Trentemøller Remix)"
 "Puppets (Röyksopp Remix)"
 "Everything Counts (Oliver Huntemann & Stephan Bodzin Mix)"
 "A Pain That I'm Used To (Jacques Lu Cont Remix)"

3-disková verzia

CD 1

 "Dream On (Bushwacka Tough Guy Mix Edit)"
 "Suffer Well (M83 Remix)"
 "John The Revelator (UNKLE Reconstruction)"
 "In Chains (Tigerskin's No Sleep Remix)"
 "Peace (SixToes Remix)"
 "Lilian (Chab Vocal Remix Edit)"
 "Never Let Me Down Again (Digitalism Remix)"
 "Corrupt (Efdemin Remix)"
 "Everything Counts (Oliver Huntemann & Stephan Bodzin Mix)"
 "Happiest Girl (The Pulsating Orbital Vocal Mix)"
 "Walking In My Shoes (Anandamidic Mix)"
 "Personal Jesus (The Stargate Mix)"
 "Slowblow (Darren Price Mix)"

CD 2

 "Wrong (Trentemøller Club Remix)"
 "World In My Eyes (Dub In My Eyes)"
 "Fragile Tension (Peter Bjorn and John Remix)"
 "Strangelove (Tim Simenon/Mark Saunders Remix)"
 "A Pain That I'm Used To (Jacques Lu Cont Remix)"
 "The Darkest Star (Monolake Remix)"
 "I Feel You (Helmet At The Helm Mix)"
 "Higher Love (Adrenaline Mix Edit)"
 "Fly On The Windscreen (Death Mix)"
 "Barrel Of A Gun (United Mix)"
 "Only When I Lose Myself (Dan The Automator Mix)"
 "Ghost (Le Weekend Remix)"

CD 3

 "Personal Jesus (Alex Metric Remix Edit)"
 "Never Let Me Down Again (Eric Prydz Remix)"
 "Behind the Wheel (Vince Clarke Remix)"
 "Leave in Silence (Claro Intelecto 'The Last Time' Remix)"
 "In Chains (Alan Wilder Remix)"
 "When The Body Speaks (Karlsson and Winnberg Remix)"
 "Puppets (Röyksopp Remix)"
 "Tora! Tora! Tora! (Karlsson and Winnberg Remix)"
 "Freestate (Clark Remix)"
 "I Want It All (Roland M. Dill Remix)"
 "A Question of Time (Joebot Presents 'Radio Face' Remix)"
 "Personal Jesus (Sie Medway-Smith Remix)"

Albumy Depeche Mode
Železničná trať Spišské Vlachy – Spišské Podhradie

|}

Železničná trať Spišské Vlachy – Spišské Podhradie (v cestovnom poriadku pre verejnosť označená ako železničná trať číslo 187) je jednokoľajná lokálna železničná trať na Slovensku, ktorá spája Spišské Vlachy a Spišské Podhradie. Po takmer 5 rokoch (od decembra 2012) sa na trati obnovila prevádzka vlakov sezónne cez víkendy, a to v období od 3. júna do 27. augusta tromi pármi vlakov.

História 
Vybudovaním Košicko-bohumínskej železnice sa v regióne Spiša výrazne zlepšila dopravná obslužnosť. Snahou miest a obcí bolo získať prístup k trati a príležitosti sa chopili i podnikatelia zo Spišského Podhradia.  

Z údolia Hornádu sa v stanici v Spišských Vlachoch odpájala nová lokálna trať z KBŽ a pokračovala na sever popri Klčovskom potoku. Výstavba 9,5 km dlhej železnice stála 660 000 K. a prevádzka na nej začala 14. októbra 1894.

O zrušení doprave na trati sa začalo počítať v júni 2012 s platnosťou od nového grafikonu 9. decembra 2012. Dôvodom bola stratovosť prevádzky motorového vlaku. Okolité obce spísali proti zrušeniu petíciu. V roku 2010 bol po povodni ešte zrekonštruovaný most cez Hornád. Mesto Spišské Podhradie sa rozhodlo od Železníc Slovenskej republiky odkúpiť motorový vlak, ktorý nazvalo Hanička. Investícia do vlaku bola 2400 eur, za 10 000 eur kúpilo pre vlak depo. Vlak na trati prevádzkuje spoločnosť LTE Logistik a Transport Slovakia, s. r. o. Od 27. mája 2017 vozí od júna do konca augusta tri páry vlakov za symbolické euro za jazdu.

Stanice na trati  
 Spišské Vlachy - križovatka s traťou 180 (Žilina – Košice) = sídlo dirigujúceho dispečera (výpravcu) pre riadenie Zjednodušenej vlakovej dopravy 
 Spišské Vlachy mesto
 Katúň
 Spišské Podhradie

Pozri aj 
 Zoznam železničných tratí na Slovensku
 Dejiny železníc na Slovensku

Iné projekty

Referencie

Zdroj 
 www.vlaky.net

Externé odkazy 
 Aktuálne: Mesto Spišské Podhradie plánuje návrat osobných vlakov na trať ŽSR č. 18

Spišské Vlachy – Spišské Podhradie
Doprava v okrese Spišská Nová Ves
Doprava v okrese Levoča
Skorušinské vrchy

Skorušinské vrchy sú pohorie na severnom Slovensku, súčasť subprovincie Vonkajšie Západné Karpaty a Podhôľno-magurskej oblasti. Najvyšší vrch je Skorušina () v severovýchodnej časti pohoria.

Polohopis 
Hierarchia
Alpsko-himalájska sústava → Karpaty → Západné Karpaty → Vonkajšie Západné Karpaty → Podhôľno-magurská oblasť → Skorušinské vrchy
***
 
Geomorfologický celok je orientovaný v smere juhozápad-severovýchod, tvorí oblúk prehnutý k severozápadu s dĺžkou  a priemernou šírkou . Najviac sa rozširuje v najvýchodnejšej časti v oblasti štátnej hranice s Poľskom (cca ), kým najužšie je v juhozápadnom cípe (cca ). Na severe hraničí s Oravskou kotlinou, na západe s Oravskou vrchovinou a na juhu s Podtatranskou brázdou (podcelok Zuberecká brázda). Na východe nadväzuje na geomorfologický celok Kotlina Orawsko-Nowotarska v Poľsku.

Delenie 
 Kopec
 Skorušina
 Oravická Magura

Geologické pomery 
Pohorie prináleží k pásmu vnútrokarpatského paleogénu z obdobia starších treťohôr.

Vrchy a sedlá 

Skorušina ()
Kopec ()
Magura ()
Machy ()
Mikulovka ()
Blatná ()
Javorková ()
Blato ()
Brezový vrch ()
Javorinky ()
Mních ()
Súšava ()
Vajdovka ()
Polianky ()
Krúpová ()
Diel ()
Osly ()
Turínok ()

Jediné významné sedlo: sedlo Biedna ()

Vodstvo 
Skorušinské vrchy prináležia k povodiu Váhu, resp. k jej čiastkovému povodiu, povodiu Oravy. Vodné toky tečú prevažne na sever a na západ, k najvýznamnejším vodným tokom patria (od východu na západ): Jelešňa, Oravica, Zábiedovčík, Studený potok s Blatnou a Krivský potok. Malá časť na juhozápade je prostredníctvom Kvačianky odvodňovaná na juh do Váhu.

Sídla 
Vo vnútri pohoria leží jediná obec - Oravský Biely Potok, pod výbežkami pohoria ležia: Vitanová, Brezovica, Zábiedovo, Habovka, Zuberec, Chlebnice, Veľké Borové, Malé Borové a Huty.

Referencie

Iné projekty 

 
Pohoria na Slovensku
Geomorfologické celky na Slovensku
Orava
Sedlo Majbíková

Sedlo Majbíková alebo staršie aj Sedlo Maríková () je sedlo v Lúčanskej Malej Fatre. Vystupuje medzi vrchmi Grúň a Kopa () v hlavnom hrebeni Lúčanskej Fatry a je križovatkou turistických chodníkov.

Prístup 
 po  značke  z Hnilickej Kýčery cez Grúň
 po  značke z Veľkej lúky cez Kopu
 po  značke od Kuneradského zámku
 po  značke z Valče cez Valčiansku dolinu

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Zdroj 

Majbíková
Sedlá v Lúčanskej Fatre
Kunerad
Valča
Geografia okresu Martin
Geografia okresu Žilina
Kopa (vrch v Malej Fatre)

Kopa () je vrch na hlavnom hrebeni Lúčanskej Malej Fatry. Nachádza sa medzi Hornou lúkou a sedlom Majbíková, približne  západne od Martina.

Poloha 
Nachádza sa v južnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a južnom okraji jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územia obcí Kunerad, Trebostovo a Valča. Kopa sa nachádza juhozápadne od najatraktívnejšej časti, nazývanej Martinské hole, nad obcami Kunerad a Trebostovo. Severovýchodne na hrebeni susedí Horná lúka (), juhozápadne pokračuje hrebeň k vrchu Usypaná skala ().

Opis 
Vrch je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie juhozápadno-severovýchodným smerom. Severovýchodným smerom ho plytké sedlo oddeľuje od Hornej lúky, juhozápadne leží výrazné sedlo Majbíková. Vrcholová časť je pokrytá lesným porastom, ktorý neumožňuje výhľad. Západné a severné svahy odvodňujú prítoky Trebostovského potoka, východné svahy prítoky Kuneradského potoka a južnú časť masívu Valčiansky potok.

Výhľady 
Hustý porast zamedzuje výhľadu z vrcholu Kopy, no z vhodných čistín je možné mimo okolitých vrchov pozorovať napríklad časť Veľkej Fatry a Nízkych Tatier, Kremnické vrchy, pohorie Vtáčnik, Strážovské vrchy a nezriedka aj Moravsko-sliezske Beskydy.

Prístup 
 po  značke hlavným hrebeňom po trase E3:
 zo severovýchodu z Veľkej lúky cez Hornú lúku () 
 z juhozápadu z vrchu Hnilická Kýčera () cez sedlo Majbíková
 po  značke:
 od Kuneradského zámku cez Svitačovú dolinu 
 z Bystričky cez Turatínske sedlo a Hornú lúku () 
 po  značke:
 od Kuneradského zámku cez sedlo Majbíková
 z Valče cez sedlo Majbíková

Referencie

Pozri aj 
 Lúčanská Fatra
 Zoznam vrcholov v Malej Fatre

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Zdroj 

Vrchy v Lúčanskej Fatre
Vrchy v Malej Fatre
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Žilina
Vrchy v okrese Martin
Zázrivá (vrch)

Zázrivá () je lúčnatý vrch v hlavnom hrebeni Lúčanskej Malej Fatry. Leží približne  západne od Martina.

Poloha 
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na rozhraní okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územia obce Turie a  Martin-Priekopa. Južným smerom sa nachádza Krížava (), západne Skalka (), východne Prostredný grúň () a severne Dlhá lúka () a Minčol ().

Opis 
Vrch je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie Zázrivou severo-južným smerom. Hôľnatý vrchol tvorí severný výbežok mohutného horského masívu, nazývaného Martinské hole. Západné svahy odvodňuje Turiansky potok a jeho prítoky, smerujúci do rieky Rajčanka, východnú časť odvodňujú prítoky potoka Zázrivá, smerujúceho do rieky Turiec.

Výhľady 
Vďaka nadmorskej výške a polohe je z vrcholu kruhový výhľad, južný smer však obmedzujú vyššie časti masívu. Veľmi dobre sú pozorovateľné mnohé malofatranské vrcholy (najmä Krivánska Fatra), Žilinská kotlina s mestom Žilina i Turčianska kotlina s mestom Martin. Pri vhodných podmienkach sú pozorovateľné všetky okolité pohoria a nezriedka je možné vidieť Západné Tatry, časť Nízkych Tatier, Moravsko-sliezske Beskydy, Kysucké Beskydy i Oravské Beskydy.

Prístup 
Vrcholom prechádza  značená Medzinárodná diaľková turistická trasa E3 z Krížavy () na Dlhú lúku () a Minčol (). 

 po  červeno značenej trase E3 z Krížavy alebo z Minčola
 po  žltej značke z Vrútok cez sedlo Prašivé
 po  zelenej značke z Turia cez Skalku ()

Referencie

Pozri aj 
 Lúčanská Fatra
 Zoznam vrcholov v Malej Fatre

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy v Malej Fatre
Vrchy v Lúčanskej Fatre
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Žilina
Vrchy v okrese Martin
Dlhá lúka (1305 m n. m.)

Dlhá lúka () je vrch v hlavnom hrebeni Lúčanskej Malej Fatry. Leží približne  západne od Vrútok.

Poloha 
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na rozhraní okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územia obce Turie a mesta Martin, časť Priekopa. Južným smerom po hrebeni sa nachádza Zázrivá (), severným susedom je Minčol (), východne leží Krivá () a západne Jastrabná ().

Opis 
Vrch je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie od juhu z Martinských holí cez Zázrivú a Dlhú lúku severným smerom cez sedlo Prašivé na Minčol a Úplaz. Je pomerne nevýrazný, nakoľko susedné vrchy ho prekonávajú tak výškou, ako aj mohutnosťou. Na rozdiel od nich má vrchol zalesnený a preto poskytuje iba veľmi obmedzené výhľady. Západné svahy, zvažujúce sa do Turskej doliny, odvodňuje Turiansky potok a jeho prítoky, smerujúci do rieky Rajčanka, východnú časť odvodňujú prítoky potokov Zázrivá a Javorina, smerujúcich do rieky Turiec.

Výhľady 
Vďaka nadmorskej výške je z menších odlesnených plôch obmedzený, no ďaleký výhľad. Severný aj južný smer obmedzujú vyššie susedné masívy, západným a východným smerom však možno pozorovať Krivánsku Fatru, Žilinskú i Turčiansku kotlinu. Pri vhodných podmienkach sú pozorovateľné Veľká Fatra, Západné Tatry, časť Nízkych Tatier, Moravsko-sliezske Beskydy a Javorníky.

Prístup 
 po  značenej trase E3:
 z Krížavy cez Zázrivú z južného smeru
 zo Strečna cez sedlo Javorina a Minčol zo severu
 po  žltej značke:
 z Vrútok (ATC) cez sedlo Prašivé
 z Turia cez Minčol 
 po  modrej značke z Višňového cez Minčol

Referencie

Pozri aj 
 Lúčanská Fatra
 Zoznam vrcholov v Malej Fatre

Iné projekty

Externé odkazy 
 Poloha na turistickej mape

Vrchy v Lúčanskej Fatre
Vrchy v Malej Fatre
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Žilina
Vrchy v okrese Martin
Skala (rozlišovacia stránka)

Skala môže byť:

 izolovaný kus tvrdej horniny, pozri skala
 film USA z roku 1996, pozri Skala (film)
 krasová planina v Slovenskom raji, pozri Skala (planina)
 vrch v Slovenskom raji, pozri Skala (vrch v Slovenskom raji)
 časť obce Skalka nad Váhom, pozri Skala (Skalka nad Váhom)

Pozri aj 
 Skála
 Skalka
 Skalička
 Skalice
Taoistické Tai Chi

Taoistické Tai Chi, nazývané aj "meditácia v pohybe" alebo "zdravotné Tai Chi", spočíva najmä v zostave 108 cvikov, ktorých autorom je taoistický mních Moy Lin-shin (1931-1998). Väčšinu cvikov prebral a upravil z tradičného cvičenia Tai Chi Chuan (pôvodne bojového) tak, aby mali priaznivé zdravotné účinky, predovšetkým na uvoľnenie a posilnenie chrbtice. Pôsobí na mnoho ďalších partií, vrátane vnútorných orgánov a v neposlednom rade prináša cvičiacim aj duševný relax. Vďaka nenáročnosti a prispôsobivosti ho môžu cvičiť aj ľudia s obmedzenými pohybovými možnosťami a seniori.

Výuke a šíreniu taoistického Tai Chi sa venuje predovšetkým medzinárodné združenie taoistického Tai Chi, nezisková dobrovoľnícka organizácia založená v r. 1970 a pôsobiaca v desiatkach krajín sveta, vrátane Slovenska.

Externé odkazy 
 www.taoist.sk - Združenie taoistického Tai Chi v Slovenskej republike
 www.taoist.org - Medzinárodné združenie taoistického Tai Chi (anglicky)
 www.thetigersmouth.org - oficiálny blog medzinárodného združenia taoistického Tai Chi (anglicky)

Taoizmus
Mário Garbera

Mário „Gapa“ Garbera (* 13. august 1980, Prešov) je slovenský hudobník, skladateľ. Hudobne spolupracoval napríklad s hudobníkmi, kapelami a spevákmi ako sú: Richard Müller, Vašo Patejdl, Peter Lipa, Robo Grigorov, Dara Rolins, IMT Smile a ďalšími.

Pôsobenie 
Narodil sa do hudobníckej rodiny, otec akordeonista – pedagóg, mama speváčka – PUĽS. Vyštudoval ZUŠ, hrá na klarinet, dlhoročne pôsobil v ľudovom súbore Šarišan. Neskôr sa ako samouk začal venovať saxofónu. Vyštudoval odbor hudobná výchova – pedagogika na Prešovskej univerzite v Prešove, pôsobí ako pedagóg na Súkromnej umeleckej škole.

Hudobne spolupracoval s hudobníkmi, kapelami a spevákmi ako Marcel Buntaj, Martin Gašpar, Juraj Tatár, Robo Rist, Peter Lipa, Michal Záček, Henry Tóth, Andrej Groll, Andrej Hruška, Marek Rusek, Tina, Saša Okálová, Matej Ruppert (Monkey Business), Katka Korček, Roman Hollý (Monkey Business), Anka Babjaková, Robo Opatovský, Robo Papp, Opak, Robo Grigorov, Berco Balogh, Ivan Tásler, Nicole McLoud, Dara Rolins, Richard Müller, Mloci. 

V roku 2007 bol na hosťovaní v kapele IMT Smile, s ktorou odohral turne Imt Smile a Robo Grigorov a neskor aj Odysea tour II tour, Akustik tour 2011, IMT Smile a Lúčnica a IMT Smile History TOUR. Pôsobí vo vlastnej funkovej formácii Groovin' Heads a bluesovej kapele Gapa & Mečiar Blues Connection, momentálne úzko spolupracuje s IMT Smile a Petrom Lipom.

Slovenskí klarinetisti
Slovenskí saxofonisti
Slovenskí skladatelia modernej hudby
Absolventi Prešovskej univerzity v Prešove
Osobnosti z Prešova
IMT Smile
USS Maine (ACR-1)

USS Maine (ACR-1) bola prvou bojovou loďou US Navy pomenovaná po americkom štáte Maine. Išlo sa o jeden z prvých predreadnouthov s výtlakom 6682 ton. V dobe keď bola spustená na vodu bola oficiálne nazývaná obrnený krížnik. Podobne ako u ďalšieho amerického obrnenca USS Texas, boli 250mm dela Maine rozmiestnené v asymetricky umiestnených delových vežiach. Veža na pravoboku bola pred hlavnou nadstavbou a veža na ľavoboku až za ňou (pri Texase tomu bolo naopak). Toto vo svojej dobe časté riešenie obmedzovalo schopnosť lodi strieľať plnou bočnou salvou.

Americký Kongres rozhodol o stavbe lode 3. augusta 1886 a kýl Maine bol založený 17. októbra 1888 v lodenici New York Navy Yard v Brooklyne. Na vodu bol spustený 18. novembra 1889 a do služby vstúpil pod velením kapitána Arenta S. Crowninshielda 17. septembra 1895.

Maine, kotviaca v havanskom prístave, tu 15. februára 1898 vybuchla a potopila sa. To prispelo k vypuknutiu Španielsko-americkej vojny. Potopenie lode sa v ďalších rokoch stalo predmetom mnohých špekulácií a nebolo dodnes jednoznačne objasnené. Vtedajšia americká verejnosť ho pripisovala Španielsku.

Potopenie 

Maine strávila väčšinu svojej služby na východnom pobreží USA a v Karibiku. V januári 1898 bola loď vyslaná z Key West na Floride do kubánskej Havany, aby tu počas nepokojov ochraňovala americké záujmy. O tri týždne neskôr, 15. februára v 21:40, došlo na palube Maine k výbuchu. Vyšetrovanie ukázalo, že vybuchlo päť ton prachových náplní pre dela hlavného a sekundárneho kalibru. Výbuch v prednej časti lode úplne zničil celý predok plavidla a Maine sa okamžite potopila na kotvisku v prístave. Väčšina posádky spala či odpočívala v kajutách v prednej časti lode, čo viedlo k veľkým stratám na životoch. Celkom 266 mužov zahynulo pri výbuchu a potopeniu lode, ďalších 8 neskôr na následky zranení. Kapitán lode a väčšina z dôstojníkov skazu lode prežila, pretože ich kajuty sa nachádzali na zadnej časti lode.

Americký námorný súd v Key West rozhodol 28. marca toho istého roku, že výbuch spôsobila námorná mína. 

Výbuch na Maine bol dôležitým bodom na ceste k Španielsko-americkej vojne, ktorá začala v apríli 1898. Prezident William McKinley odmietol, že by potopenie lode bolo casus belli pre vypuknutie vojny, napriek tomu výbuch mobilizoval americkú verejnosť a bol často zmieňovaný zástancami vojny.

V rokoch 1911–1912 bol vrak lode vyzdvihnutý a s vojenskými poctami potopený pri kubánskom pobreží.

Referencie

Pozri aj 
 Zoznam amerických bojových lodí

Iné projekty

Externé odkazy 
Článok o USS Maine
USS Maine na webe Naval Historical Center
Článok o potopení lode

Zdroj 

Maine (ACR-1)
Exxon Building

Exxon Building alebo 1251 Avenue of the Americas je mrakodrap v New York City. Je súčasťou Rockefellerovho centra a je jeho druhou najvyššou stavbou hneď po GE Building. Má 54 poschodí a výšku 228,6 metrov. Autorom budovy je Wallace Harrison zo spoločnosti Harrison, Abramovitz & Harris. Výstavba budovy prebiehala v rokoch 1970 až 1971 ako ďalšia etapa dostavby Rockefellerovho centra.

Pozri aj 
 Zoznam najvyšších budov v New Yorku

Iné projekty

Externé odkazy 
 záznam v databázy SkyscraperPage
 záznam v databázy Emporis

Zdroj 

Mrakodrapy v New Yorku
Architektúra z 1971
Cy Denneny

Cyril Joseph Denneny (* 23. december 1891, Farran's Point, Ontário, Kanada – † 10. september 1970, Ottawa) bol kanadský profesionálny hokejista. Od roku 1959 je členom hokejovej siene slávy. Jeho otcom bol James Israel Denneny, ktorý bol profesionálnym hráčom lakrosu v 19. storočí, pochádzal z Írska.

Ocenenia 

 Art Ross Trophy – 1924
 Stanley Cup – 1920, 1921, 1923, 1927 a 1929

Hráčska kariéra

Externé odkazy 
 Kariéra Cy Dennenyho

Zdroje 

Kanadskí hokejisti
Hráči Boston Bruins
Hráči Ottawa Senators
Víťazi Stanleyho pohára
Členovia Hokejovej siene slávy
Osobnosti z Ontária