joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Roseanne (seriál)

Roseanne je americký komediálny seriál, ktorý vysielala od októbra 1988 do mája 1997 americká televízna stanice ABC v hlavnej úlohe s Roseanne Barrovou. Seriál sa točil okolo fiktívnej rodiny Connerovcov, ktorá sa snaží vyžiť s omedzeným príjmom. V Amerike sa stal veľmi úspešným. Nakrútených bolo 9 sérií.

Roseanne je ženou v domácnosti. Čo pre ňu znamená nielen starať sa o dom, v ktorom bývajú, ale najmä o jeho obyvateľov. A to v prípade troch detí, manžela a iných príbuzných nie je vôbec jednoduché.

Série

Obsadenie
Roseanne Barrová ako Roseanne Connerová
John Goodman ako Dan Conner
Laurie Metcalfová ako Jackie Harrisová
Michael Fishman ako D.J. Conner
Sara Gilbertová ako Darlene Conner-Healyová
Lecy Goransonová ako Becky Conner-Healyová 1-5 séria
Sarah Chalkeová ako Becky Conner-Healyová 6-9 séria
Johnny Galecki ako David Healy
Natalie Westová ako Crystal Anderson-Connerová
Glenn Quinn ako Mark Healy
Estelle Parsonsová ako Beverly Harrisová
Martin Mull ako Leon Carp
Michael O'Keefe ako Fred
Sandra Bernhardová ako Nancy Bartlettová

Slovenský dabing

Referencie 

Sitkomy USA
Televízne seriály z roku 1988
Česko-slovenská hokejová liga 1992/1993

Česko-slovenská hokejová liga 1992/1993 bola 50. a zároveň posledným ročníkom česko-slovenskej hokejovej ligy, ktorá sa v tom čase hrala pod názvom federálna hokejová liga. 

Titul získalo družstvo HC Sparta Praha, keď vo finále porazilo HC Vítkovice 3:1 na zápasy v sérii hranej na 3. víťazné zápasy. Nevypadol nikto. Súťaž sa dohrávala po zániku Česko-Slovenska. 10 českých tímov postúpilo do novovzniknutej Českej hokejovej extraligy. K nim pribudli postupujúci HC Stadion Hradec Králové a KLH Vajgar Jindřichův Hradec. Do novovzniknutej Slovenskej hokejovej extraligy postúpili 4 družstvá z federálnej ligy. K nim pribudlo 6 postupujúcich z 1. slovenskej národnej hokejovej ligy a to HC Nitra, HK Spišská Nová Ves, Hutník ZŤS Martin, ZPA Prešov, Hk 32 Liptovský Mikuláš a ZTK Zvolen.

Hrací plán 
V súťaži štartovalo 14 účastníkov. Najprv sa stretli všetky družstvá dvojkolovo každý s každým, čiže 26 zápasov. Po tejto prvej časti nasledovala druhá, kde sa párne družstvá stretli dvojkolovo s nepárnymi po úvodnej časti. Výsledky prvých 26. kôl sa započítavali. Po základnej časti nasledovalo play-off. Družstvá na prvých štyroch miestach postúpili priamo do štvrťfinále. Družstvá na 5. - 12. mieste hrali osemfinále. Pre družstvá na 13. a 14. mieste sa súťaž skončila po základnej časti.

Základná časť

Play-off

Pavúk

Osemfinále 
 Motor České Budějovice - HC Pardubice 0:3 (1:2, 3:5, 0:1)
 AC ZPS Zlín - HC Dukla Jihlava 3:2 (4:1, 3:2PP, 3:5, 1:6, 3:2)
 Poldi Kladno - ŠKP PS Poprad 3:2 (6:2, 4:0, 3:4, 0:5k, 5:0k)
 HC Košice - HC Olomouc 3:0 (5:0, 4:3, 4:3sn)

Štvrťfinále 
 HC Sparta Praha - AC ZPS Zlín 3:1 (5:0, 5:2, 2:3, 4:2)
 HC Vítkovice - Poldi Kladno 3:2 (2:1, 5:4, 2:4, 0:3, 9:1)
 Dukla Trenčín - HC Košice 3:0 (5:1, 4:2, 4:2)
 HC Chemopetrol Litvínov - HC Pardubice 3:0 (3:PP, 6:3, 4:0)

Semifinále 
 HC Chemopetrol Litvínov - HC Vítkovice 2:3 (2:6, 2:7, 8:7PP, 5:4sn, 2:3) 
 HC Sparta Praha  - Dukla Trenčín 3:2 (9:3, 4:3, 3:4, 1:4, 7:2)

O 3. miesto 
 HC Chemopetrol Litvínov - Dukla Trenčín 1:2 (3:4, 4:3, 3:4)

Finále 
 HC Sparta Praha - HC Vítkovice 3:1 (5:3, 1:2PP, 5:4, 5:4)

Káder majstraSparta Praha 
Brankári: Ivo Čapek, Radek Tóth
Obrancovia: Jan Boháček, Robert Kostka, Jiří Kročák, Pavel Táborský, Jiří Vykoukal, Václav Burda, Pavel Šrek, Leo Gudas, Zdeněk Toužimský
Útočníci: Pavel Geffert, Milan Kastner, David Výborný, Jiří Zelenka, Petr Hrbek, Michal Sup, Vladimír Petrovka, Martin Rousek, Ladislav Svoboda, Luboš Pázler, Jaromír Kverka, Zbyněk Kukačka, Jiří Hlinka, Tomáš Kotrba, Petr Podhorocký, Jan Pína
Tréneri: Pavel Wohl, Josef Horešovský

Externé odkazy 
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História česko-slovenského a českého hokeja
 avlh.sweb.cz

Česko-slovenská hokejová liga
Ľadový hokej v 1992
Ľadový hokej v 1993
Okrajové more

Okrajové more je more, ktoré je od oceánu oddelené ostrovmi, poloostrovmi a podmorskými prahmi.

Referencie

Zdroj 

Oceánografia
Moria
Benedikt Rejt

Benedikt Rejt z Pístova, niekedy tiež z Piestingu (* 1450/1454 – † 1531/1536, Louny), známy tiež ako Benedikt Rieth, Ried, Reyda, Rotta, Reta, Benedict Reijt, ale tiež Beneš z Loun, alebo Beneš Lounský, bol český fortifikačný staviteľ a architekt, projektant nemeckého pôvodu.

Život 
Bol činný prevažne v Čechách. Prvá zmienka o ňom pochádza z roku 1489. Preslávil sa už pred príchodom do Čiech ako znalec techniky budovania pevností. Kráľ Vladislav II. ho pozval zo susedného Saska. S Rejtovým menom sa spája veľkorysá prestavba Pražského hradu, ktorá začala v roku 1485 fortifikáciou (veža Daliborka a hradby so streleckou ochodzou lemujúcou Zlatú uličku). Pokračovala dostavbou Starého kráľovského paláca o jedinečný priestor Vladislavskej sály. Priestor, ktorý svojimi rozmermi (62 × 16 × 13 m) nemal obdobu a kde sa mohlo 100 ľudí prechádzať na koňoch, preslávil hlavne svojou neobvykle zložitou, prevýšenou klenbou s krúženými rebrami. Išlo tak o najväčšiu klenutú sálu bez použitia stredných opôr v Európe.

Ďalej Rejt navrhol a realizoval modernizáciu opevnenia niektorých šľachtických sídiel, predovšetkým hradov Švihov a Blatná. Za svoje dielo ho povýšili do šľachtického stavu (od roku 1502 bol uvádzaný ako nobilis Benedictus, lapicida domini regis). V jeho dielach sa kombinujú princípy gotického dekorativizmu a renesančnej konštrukcie v duchu Albertiho.

Dielo

Pražský hrad 
 Modernizácie hradného opevnenia (do roku 1496)
 Vladislavská sála (dokončená 1500) 
 Jazdecké schody (pôvodne s renesančnou loggiou, dokončené po roku 1500)
 Tzv. Ludvíkovo křídlo (1501 – 1509), prvá prevažne renesančná konštrukcia paláca v Čechách
 Projekt na dostavbu katedrály sv. Víta (1509 – 1511)

Čechy 
 Renesančný palác hradu v Blatnej 
 Prepracovanie projektu sv. Barbory v Kutnej Hore) (trojlodie, krúženie klenby trojlodia), stavba od roku 1512 
 Návrh Kostola svätého Mikuláša v Lounoch, budovaný od roku 1519 príslušníkmi jeho hute
 Opevnenie hradu Švihov (do 1510)

Iné projekty

Literatúra 
 
 
 
 Pavel KALINA: Benedikt Ried a počiatky zaalpskej renesancie. Praha : Academia 2009

Zdroj 

Narodenia v 15. storočí
Úmrtia v 16. storočí
Českí architekti
Renesanční architekti
Gotickí architekti
Osobnosti z Loun
Slovensko-česká interliga hádzanárok 2013/14

Slovensko-česká interliga hádzanárok alebo WHIL v sezóne 2013/14 bol 12. ročník spoločnej slovensko-českej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej a Českým zväzom hádzanej. Súťaže sa zúčastnilo 12 družstiev, teda o 1 menej ako v minulej sezóne, pretože klub UDHK ŠG Nitra-Sereď sa do tejto sezóny kvôli finančným problémom neprihlásil. Rovnako záujem neprejavil ani víťaz či iné družstvo z 1. ligy. Majstrom WHIL sa piatykrát stala IUVENTA Michalovce, ktorá aj v zvíťazila aj národných majtrovstvách a získala tak siedmykrát titul majstra Slovenska. 
 
Záujem účinkovať vo WHIL prejavil ukrajinský majster HC Karpaty Užhorod. WHIL však zaujala kvôli zvýšeným nákladom a neistotou pri prechode ukrajinských hraníc negatívne stanovisko.

Systém súťaže 
Systém súťaže bol rovnaký ako po minulé roky. Hrala sa iba základná časť, ktorá pozostávala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol 2-krát, čo znamená, že každý tím odohral 22 zápasov. Po základnej časti nasledovalo národné play-off. Do slovenského postúpili všetky 4 tímy, v českej nasledovalo okrem play-off najlepších 4 tímov aj nadstavbová časť v skupine o 5.8. miesto, z ktorej vzišiel účastník baráže. Zo slovenskej strany nezostúpil nikto. Slovenské play-off sa odohralo na 3 víťazné zápasy.

Účastníci

Výsledky WHIL

Zápasy

Tabuľka

Slovenské národné play-off

Semifinále

O 3. miesto

Finále

Konečné umiestnenie 

Slovensko

Česko

Referencie

Pozri aj 
 Extraliga hádzanárov 2013/14
 1. liga hádzanárok 2013/14
 2. liga hádzanárok 2013/14

Externé odkazy 
 WHIL na oficiálnej stránke Slovenského zväzu hádzanej
 WHIL na oficiálnej stránke Českého zväzu hádzanej 
 WHIL na stránke sportscore.sk

Hádzaná v 2013
Hádzaná v 2014
Slovensko-česká interliga hádzanárok (WHIL)
Diaľnica D48 (Česko)

Diaľnica D48 () (do 31. decembra 2015 Rýchlostná cesta R48 ()) je diaľnica v Česku, ktorá spája diaľnicu D1 pri Bělotíne a Český Těšín cez Nový Jičín a Frýdek-Místek.

Na konci roka 2020 boli v prevádzke úseky:
 križovatka s diaľnicou D1 – Bělotín
 Rybí - Frýdek-Místek
 Frýdek-Místek – Český Těšín

Výjazdy 
 Exit 1 Uzel D1/D48 (napojenie na diaľnicu D1)
 Exit 2 Bělotín-jih
 Exit 3 Bělotín-východ
 Exit 30 Příbor-západ
Exit 33 Příbor - východ 
 Exit 38 Rychaltice
 Exit 54 Dobrá
 Exit 62 Tošanovice
 Exit 70 Žukov

Externé odkazy 
 R48 na stránkach Ceskedalnice.cz
 www.dalnice-silnice.cz - Komplexné informácie o R48
 Rychlostnice R48 - info o stave a histórii budovania R48

Zdroj 
 

Diaľnice v Česku
Česko-slovenská hokejová liga 1959/1960

Sezóna 1959/1960 bola 17. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy. Hrala sa pod názvom I. liga. Súťaž mala 12 účastníkov. Majstrom sa stalo družstvo Rudá hvězda Brno. Vypadli družstvá TJ VŽKG Ostrava a TJ Slezan Opava. Postúpili družstvá TJ Slavoj České Budějovice a TJ Gottwaldov.

Poradie

Najlepší strelci 
 Ján Starší (TJ Slovan ÚNV Bratislava) - 26 gólov
 Miroslav Kluc (TJ Jiskra SZ Litvínov) - 24 gólov
 Jozef Golonka (TJ Slovan ÚNV Bratislava) - 22 gólov
 Jindřich Lidický (ASD Dukla Jihlava) - 20 gólov
 Jaroslav Volf (TJ SONP Kladno) - 20 gólov
 Zdeněk Haber (TJ Spartak LZ Plzeň) - 19 gólov
 Josef Vimmer (ASD Dukla Jihlava) - 17 gólov
 Vladimír Zábrodský (Spartak Sokolovo) - 17 gólov

Káder majstra Rudá hvězda Brno
 Brankári: Vladimír Nadrchal • Karel Ševčík
 Hráči: František Mašlaň • Jan Kasper • Bohuslav Sláma • Ladislav Olejník • Rudolf Potsch • Milan Richter - Slavomír Bartoň • Bronislav Danda • Karel Šůna • František Vaněk • Vlastimil Bubník • Zdeněk Návrat • Rudolf Scheuer • Josef Černý • Václav Pantůček • Karel Skopal • Vladimír Šubrt • Ivo Winkler • František Ševčík
 Tréneri: Eduard Farda

Externé odkazy 
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 avlh.sweb.cz

Česko-slovenská hokejová liga
Ľadový hokej v 1959
Ľadový hokej v 1960
Česko-slovenská hokejová liga 1958/1959

Sezóna 1958/1959 bola 16. ročníkom Česko-slovenskej hokejovej ligy. Hrala sa pod názvom I. liga. Súťaž mala 12 účastníkov. Majstrom sa stalo družstvo TJ SONP Kladno. Vypadli družstvá TJ Slavoj České Budějovice a TJ Spartak GZ Královo Pole. Postúpili družstvá TJ Jiskra SZ Litvínov a TJ Tatran Opava.

Poradie

Najlepší strelci 
 Vladimír Zábrodský (TJ Spartak Praha Sokolovo) - 23 gólov
 Jaroslav Volf (TJ SONP Kladno) - 18 gólov
 Miloslav Charouzd (TJ Spartak Praha Sokolovo) - 17 gólov
 Bronislav Danda (Rudá hvězda Brno) - 16 gólov
 Zdeněk Haber (TJ Spartak Plzeň LZ) - 16 gólov
 Jaroslav Jiřík (TJ SONP Kladno) - 16 gólov
 Jiří Pokorný (TJ Dynamo Pardubice) - 16 gólov
 Otakar Mareš (TJ Dynamo Pardubice) - 15 gólov
 Václav Pantůček (Rudá hvězda Brno) - 15 gólov
 František Schwach (TJ Spartak Plzeň LZ) - 15 gólov
 Ján Starší (TJ Slovan ÚNV Bratislava) - 15 gólov

Káder majstra TJ SONP Kladno
 Brankári: Jiří Kulíček • Zdeněk Beran
 Hráči: Stanislav Bacílek • Zdeněk Müller • Karel Nedvěd • Přemysl Hainý • Zdeněk Landa - Bohumil Prošek • Miroslav Rys • Jaroslav Jiřík • Vladimír Markup • Václav Frölich • František Šebek • Jaroslav Volf • Josef Froněk • Vladimír Kopecký • Pavel Šanda
 Tréneri: Vlastimil Sýkora

Externé odkazy 
 Stránky venované česko-slovenskej hokejovej lige
 História československého a českého hokeja
 avlh.sweb.cz

Česko-slovenská hokejová liga
Ľadový hokej v 1958
Ľadový hokej v 1959
Martin Réway

Martin Réway (* 24. január 1995, Praha) je slovenský hokejový útočník. Vďaka jeho kombinačným schopnostiam a periférnemu videniu ho prirovnávajú k Žigmundovi Pálffymu.

Klubový hokej 
Narodil sa v Prahe slovenským rodičom, s hokejom začínal v mužstve HC Slavia Praha, kde pôsobil do svojich 14 rokov. Po presťahovaní sa na Slovensko začal v sezóne 2008/09 hrávať za MHK Dolný Kubín v rámci jeho mužstva do 18 rokov. Od ročníka 2010/11 pôsobil v mužstve MHC Mountfield Martin, ďalšiu juniorskú sezónu odohral v HC Sparta Praha, následne dva roky za Gatineau Olympiques v QMJHL. Pred ročníkom 2014/15 ho angažovala HC Sparta Praha. V mužstve sa stal najproduktívnejším hráčom a vedenie mu v októbri 2015 ponúklo nový kontrakt, ktorý však odmietol podpísať a požiadal o výmenu. Následne ho vedenie vyradilo z mužstva. Réway uzavrel zmluvu so švajčiarskym klubom HC Fribourg-Gottéron. 23. januára 2016 utrpel otras mozgu, kvôli ktorému mesiac nehral.

Klubová štatistika

Reprezentácia 

 

Na MS do 20 rokov 2014 bol lídrom slovenského mužstva, ktoré obsadilo 8. miesto. O rok neskôr na MS do 20 rokov 2015 bol kapitánom, Slovensko prekvapujúco vybojovalo bronzové medaily, keď v zápase o bronz porazilo Švédsko. Réway sa stal najproduktívnejším hráčom Slovenska, keď v 7 zápasoch zaznamenal 4 góly a 5 asistencií.

Na seniorskom svetovom šampionáte debutoval v roku MS 2014, keď ho nominoval Vladimír Vůjtek, zaznamenal tri asistencie. Slovensko nepostúpilo do štvrťfinále a obsadilo 9. miesto. Nový reprezentačný tréner Zdeno Cíger ho nominoval ho na MS 2016.

Štatistika na významných podujatiach

Referencie

Zdroj 
 Martin Réway na talenty-info.sk
 

Slovenskí hokejisti
Slovenskí hokejoví útočníci
Účastníci MS v hokeji 2014
Účastníci MS v hokeji 2016
Osobnosti z Prahy
Slovenskí hokejisti draftovaní NHL
Hráči MHC Martin
Hráči HC Sparta Praha
Hráči HC Fribourg-Gottéron
Hráči HC Košice
Vodnopólová extraliga mužov 2013/14

Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 2013/14 bol 22. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom vodného póla (SZVP). Oproti minulej sezóne sa počet účastníkov znížil o 2 družstvá. Svoj prvý titul získalo družstvo ŠKP Modrí Draci Košice-Staré Mesto. Súťaž opäť niesla mediálny názov Pharma Group vodnopólová extraliga mužov.

Systém súťaže 
Po odohraní základnej časti (ZČ) jedenkrát doma a vonku nasledovala pre družstvá na 1.4. mieste nadstavbová časť. Uskutočnili sa iba 2 nadstavbové turnaje organizované u dvoch najlepšie postavených tímov po ZČ, v ktorých sa im nezapočítavali body po ZČ, ale iba tzv. bonifikačné body. Každý zápas musel mať v tejto fáze súťaže víťaza. Za nadstavbovou časťou absolvovali družstvá play-off, v ktorých sa im započítavali body zo vzájomných zápasov. V play-off sa zmenil doterajší systém súťaží, keď sa duely sa hrali na 4 víťazné stretnutia. Prvé zápasy play-off sa začínali u horšie postavených tímov. Družstvá, ktoré skončili po ZČ na 5. a 6. mieste, odohrali 5 turnajov spolu s trojicou družstiev: KVP Komárno, KVP Kúpele Piešťany a PVK Vrútky, v tzv. B skupine o dve postupové miesta v nasledujúcej sezóne extraligy.

Účastníci

Výsledky

Základná časť 
Zápasy

Tabuľka 

Zdroj: SZVP

Nadstavbová časť

Skupina A 
Zápasy

Tabuľka

Skupina B 
Noví účastníci

Zápasy

Tabuľka 

Zdroj: SZVP

Do nasledujúceho ročníka extraligy postúpili 2 najlepšie družstvá.

Play-off 
Semifinále 

Play-off o 3. miesto 

Finále

Konečné umiestnenie

Referencie 

 Rozpis stretnutí základnej časti extraligy

Pozri aj 
 1. vodnopólová liga žien 2013/14

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka SZVP
 Extraliga na stránke mokralopta.sk
 Vodpopólová extraliga na stránke sportscore.sk

Vodné pólo v 2013
Vodné pólo v 2014
Vodnopólová extraliga mužov
Miloš Jiránek

Miloš Jiránek, používal aj pseudonym Václav Zedník, (* 19. november 1875, Lužec nad Vltavou – † 2. november 1911, Praha) bol český maliar, výtvarný kritik, literát a prekladateľ. V maliarskom diele bol ovplyvnený impresionizmom.

Životopis 
Študoval na Filozofickej fakulte UK a na pražskej Akadémii výtvarných umení (1894-1899) u M. Pirnera a Vojtecha Hynaisa. Jeden čas býval na Hradčanoch v Lumbeho vile, odkiaľ potom tiež maľoval netradičné pohľady na blízky Pražský hrad.

Obrazy 
 Bílá studie
 Čtenářka
 Na balkóně
 Písaři
 Sprchy v pražském Sokole

Galéria

Literatúra 
 FORST, Vladimír, a kol. Lexikon české literatury : osobnosti, díla, instituce. 2/I. H-J. Praha : Academia, 1993. 589 s. ISBN 80-200-0468-8. 
 Štech, V. V. V zamlženém zrcadle. Praha : Československý spisovatel, 1969, str. 54, 71, 91, 109, 110, 113, 123, 132, 172, 203, 207, 225-6, 232-4 , 239

Externé odkazy 
 Miloš Jiránek v Kdo byl kdo v našich dějinách ve 20. století

Zdroj 
 

Českí maliari
Českí spisovatelia
Českí prekladatelia
Úmrtia na tuberkulózu
EuroVelo 6

EuroVelo 6 (EV6), Riečna cyklotrasa (po anglicky The Rivers Route), je diaľková cyklomagistrála siete EuroVelo vedúca v dĺžke 3653 km pozdĺž viacerých veľkých európskych riek — väčšiny Loiry, časti Saôny, krátkej časti horného toku Rýnu a takmer celej dĺžky druhej najväčšej európskej rieky Dunaj — čím spája francúzske atlantické pobrežie s rumunským mestom Constanta pri Čiernom mori.

Časť pozdĺž Dunaja je známa tiež ako Dunajská cyklistická cesta.

Pozri aj 
 EuroVelo
 Dunajská cyklistická cesta

Cyklistické trasy na Slovensku
Abú Rajhán Muhammad ibn Ahmad Bírúní

Abú Rajhán Muhammad ibn Ahmad Bírúní (iné verzie mena pozri nižšie; * 15. september 973, Chórezm – † 13. december 1048, Gazna) bol všestranný stredoázijský vedec, matematik, geograf, historik a jeden z najlepších astronómov stredovekej arabskej vedy.

Meno 
Meno sa vyskytuje (resp. prepisuje) vo viacerých podobách, najmä:
Abú Rajhán Muhammad ibn Ahmad Bírúní (Ch[a]wárizmí) (resp. podľa modernej perzskej výslovnosti  Abú Rajhán Mohammad ibn Ahmad Bírúní (Ch[a]várizmí))
Abú ar-Rajhán Muhammad ibn Ahmad al-Bírúní (al-Ch[a]wárizmí) (resp. podľa modernej perzskej výslovnosti: Abú ar-Rajhán Mohammad ibn Ahmad al-Bírúní (al-Ch[a]várizmí))
Abú Rajhán (al-)Bírúní
Al-Bírúní
Bírúní
Abú Ríhán al-Berúní

Namiesto tvaru Abú ar-Rajhán sa vždy môže alternatívne použiť prepis Abu 'r-Rajhán alebo Abu-r-Rajhán alebo Abú al-Rajhán alebo Abul-Rajhán a podobne (porovnaj abú (meno)).

Arabská veda 
V 7. storočí začali Arabi preberať od Sýrčanov a byzantských Grékov dedičstvo antickej vedy, ktorú dokázali zdokonaliť a rozvinúť, takže od polovice 8. do polovice 13. storočia tzv. arabská veda značne prevyšovala európsku. Rovnako ako neskôr európskych učencov aj Arabov tak oslnila dokonalosť antických teórií, že sa na nich len zriedka odvážili niečo meniť. Napriek tomu Bírúní ako prvý zapochyboval o správnosti Ptolemaiovho modelu. Al-Bírúní bol Iránec. Dokázal využiť myšlienkové bohatstvo gréckej, perzskej, arabskej aj indickej civilizácie.

Život 
Bírúní sa narodil v meste Chórezm pri Aralskom jazere 15. septembra 973 a začal žiť v starodávnej Buchare, v tom istom čase, keď v nej pôsobil aj jeho slávny súčasník a priateľ Avicenna. Neskôr ho získal pre svoj dvor sultán Mahmúd z Gazny. Zúčastnil sa s ním na dobyvateľských výpravách, na ktorých mohol dôkladne poznávať miestnu vedu a filozofiu. Zomrel 13. decembra 1048 v Gazne.

Dielo 
V spise Pamätníky dávnych pokolení systematicky porovnal kalendáre rôznych ázijských národov, čím umožnil prepočítavanie dátumov z jedného kalendára do druhého. V tomto spise sa zmienil aj o pohybe Zeme. Je možné, že ho inšpirovali poznatky získané v Indii. Pochyboval o správnosti zložitého Ptolemaiovho modelu. Uvažoval o tom, prečo by sa mal celý vesmír otáčať okolo Zeme, keď sa pohyb Slnka a hviezd dá omnoho ľahšie vysvetliť dennou rotáciou Zeme okolo svojej osi. Bírúní predpokladal aj ďalší obežný pohyb Zeme a zrejme sa priblížil k vytvoreniu heliocentrického systému. Jeho Kniha perál obsahuje najdokonalejší prehľad stredovekej mineralógie. Pomocou Archimedovej hydrostatickej metódy veľmi presne určil mernú hmotnosť deviatich rôznych kovov. Podľa jeho poznámok sa predpokladá, že napísal asi 113 diel, z ktorých sa však zachovali len zlomky.

Referencie

Pozri aj 
 Heliocentrizmus

Iné projekty

Externé odkazy 
BĪRŪNĪ, ABŪ RAYḤĀN in: Encyclopaedia Iranica

Zdroj 

 HAŠKOVEC, V.; MÜLLER, O.: Galéria géniov. Bratislava : Vydavateľstvo Príroda, 2006, s. 9, 10. ISBN 978-80-07-01732-0

Perzskí matematici
Perzskí astronómovia
Stredovekí astronómovia
Ján Literát z Madočian

Ján Literát z Madočian (* ?† 26. september 1390) bol slovenský zeman, známy falzifikátor a notár liptovskej stolice.

O živote stredovekého falšovateľa Jána Literáta z Madočian, dnes už neexistujúcej osady, ktorá sa neskôr stala súčasťou obce Liptovská Teplá, sa nezachovalo veľa detailov. Stal sa známy vďaka falzifikácii donačných listín, ktoré v 14. storočí dokonca vyvolali potrebu overenia pravých listín a vznik tzv. Liptovského a turčianskeho registra. Vyhotovenie falošných listín bola v stredoveku mimoriadne náročná činnosť vyžadujúca si nielen vedomosti, ale aj značnú zručnosť. Zároveň za falzifikáciu bol prísny trest konfiškácie celého majetku a trest smrti. Pri prehliadke Literátovej kúrie v roku 1390 boli nájdené falošné pečate uhorských kráľov, kapitúl a konventov, ktoré vydávali listiny. Na stoličnom súde vo Svätej Mare sa k svojej činnosti priznal. Bol odsúdený na trest smrti upálením.

Tejto problematike sa venoval okrem iného aj významný slovenský historik Alexander Húščava, ktorý vydal monografiu s názvom Ján Literát a liptovské falzá. O Jánovi Literátovi bol natočený životopisný film režisérom Jánom Zemanom v roku 1983.

Referencie

Ďalšia literatúra

Externé odkazy 
 
 
 

Úmrtia v 1390
Slovenskí notári
Perlinov šum

Perlinov šum je počítačom generovaný šum používaný hlavne v počítačovej grafike ako realistická imitácia náhodnej textúry. Vyvinul ho Ken Perlin v roku 1985.

História
Šum je tvorbou Kena Perlina, ktorý ho vyvinul počas práce pre Mathematical Applications Group, Inc. pre sci-fi film Tron. V roku 1997 Ken Perlin získal ocenenie Academy Award for Technical Achievement od Akadémie filmových umení a vied za prínos pre počítačovú grafiku.

Algoritmus

Perlinov šum sa najčastejšie používa ako dvoj- až trojdimenzionálna funkcia, ale môže sa použiť ľubovoľné množstvo dimenzií.
Daný je bod A, ktorého hodnota sa počíta, n-dimenzionálna mriežka a počet bodov medzi dvoma bodmi mriežky P. Pre každý bod mriežky sa určí vektor s pseudonáhodnou dĺžkou a orientáciou (je dôležité aby sa pre jeden bod určil vždy rovnaký vektor) a vektor idúci z bodu mriežky do bodu A. Následne sa vypočíta skalárny súčin daných vektorov. Hodnota pre bod A je lineárnou interpoláciou pre bod zo súradnicami  hodnôt všetkých bodov mriežky, ktoré ohraničujú bod A (ich počet je 2n).

Referencie

Externé odkazy
Making Noise Autorov popis Perlinovho šumu (en)
Noise math FAQ od Matta Zuckera (en)
Pôvodný zdrojový kód v C++
Zámok Blatná

Zámok Blatná sa nachádza v rovnomennom meste asi 60 kilometrov severne od Českých Budějovíc a 95 km južne od Prahy. Blatná patrí medzi stavebne historicky najhodnotnejšie a architektonicky najvýznamnejšie pamiatky svojho druhu v Česku.

Pôvodne to bola tvrdza, ktorej počiatky siahajú do 13. storočia. Počas 14. storočia získala charakter gotického hradu.

Dejiny 

Svoje meno získal hrad a po ňom i osada, ktorá pri ňom vyrastala, od močiarov, uprostred ktorých bol postavený.
Prvá písomná zmienka o „Blatnom hrade“ pochádza z roku 1235. Z pôvodného hradu sa dodnes zachovali len zvyšky románskej kaplnky z 13 . storočia, ktoré boli vykopané v roku 1926.

Od 13. storočia patril hrad do majetku pánov Bavorov zo Strakoníc. Podľa správy z roku 1253 tu sídlili johaniti a od roku 1391 páni z Rožmitálu. Vtedy tiež prešiel hrad prvou významnou prestavbou. Za Zdeňka z Rožmitálu († 1398) bol starý dvorec (okrem románskej kaplnky) zbúraný a na jeho mieste postavili kamenný palác s monumentálnou hranolovou vežou v čele. Hrad bol obohnaný kamennou stenou, vodnou priekopou a hlineným valom. Prestavbu dokončil Zdeňkov syn Jan.

Najvýznamnejšia doba hradu nastala v 15. storočí. Vtedy ho vlastnil kráľovský kastelán Zdeněk Lev z Rožmitálu, ktorý si tu vybudoval reprezentatívne sídlo. Prestavbu paláca, hradných múrov a vodnej priekopy viedol Benedikt Rejt.

Po smrti pána Zdeňka Leva (1535) prešiel hrad v roku 1541 do majetku rodu Šternberkovcov. Tí ho však krátko po tom, v roku 1579, predali Janovi z Rozdražova. Jeho syn Václav vystaval na severnej strane nový renesančný palác.

V roku 1695 hrad získal rod uhorských grófov Serényiovcov, za ktorých vlády hrad zachvátil požiar. V dôsledku toho boli v rokoch 1763 – 1767 vykonané na hrade rozsiahle opravy.

V roku 1798 kúpil Blatnú Karel Hildprandt z Ottenhausenu. Hildprandtovci zámok vlastnili až do konfiškácie v rokoch 1948 – 1952. Za nich došlo k pretvoreniu obory na anglický park, bola zbúraná románska kaplnka a niektoré ďalšie budovy a prestavané niektoré časti paláca. K poslednej väčšej úprave došlo za Roberta Hildprandta v rokoch 1850 – 1856, kedy bol hrad pod vedením architekta B. Grubera regotizovaný.

Po roku 1989 sa Kornélia Hildprandtová a jej dcéry Jozefína a Jana, každá so svojím synom, vrátili späť z emigrácie do vlasti a po reštitúcii v roku 1992 pokračujú ďalej v rozsiahlej v rekonštrukcii zámku.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Blatná
 Zámok Blatná
 História zámku/hradu Blatná

Zdroj 

Blatná
Národné kultúrne pamiatky v Juhočeskom kraji
Neogotické stavby v Česku
Vodné hrady a zámky
Stanislav Guštafík

Stanislav Guštafík je slovenský televízny scenárista, dramaturg a režisér. V rokoch 20002007 absolvoval Katedru dramaturgie a scenáristiky na FTF VŠMU. Pre televíziu JOJ v minulosti písal scenáre k seriálom ako Mafstory, Profesionáli, Aféry a seriál Dedičstvo. V rokoch 20112015 bol hlavným dramaturgom televízie JOJ. V súčasnosti stále pracuje pre televíziu JOJ, najčastejšie v spolupráci so scenáristkou Kristínou Cibulkovou a režisérom Ivanom Predmerským.

Scenárista 
 20072012: Mafstory
 20082014: Profesionáli
 20102011: Aféry
 20112012: Hoď svišťom
 20112012: Nevinní
 2013: Rodinné záležitosti
 20132014: Dedičstvo
 2015: Svet podľa Evelyn
 20152016: Bude horšie
 2016súčasnosť: Prázdniny
 2018: Zbojníci
 2018: Prázdniny - Vianočné dobrodružstvo

Režisér  
 20082009: Cestovka
 2010: Novoročný príhovor tety Márgit
 2013: Rodinné záležitosti
 20152016: Bude horšie
 2016: Bude hůř

Dramaturg 
 20072012: Mafstory
 20082009: Panelák
 2008: Súdna sieň
 20082009: Kutyil s.r.o.
 20082009: Cestovka
 20082010: Novoročný príhovor tety Márgit
 2009: Dr. Hermanová
 20092010: Prvé oddelenie
 20092011: Keby bolo keby
 20102011: Aféry
 2013: Rodinné záležitosti
 20132014: Dedičstvo
 2014: Profesionáli
 20142015: V siedmom nebi
 20152016: Nová záhrada
 2015: Svet podľa Evelyn
 20162017Dobre vedieť
 2017: Silné reči
 2017: Súboj komikov
 2019: Delukse

Referencie 

Slovenskí televízni scenáristi
Slovenskí televízni dramaturgovia
Slovenskí televízni režiséri
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Milan Gaľa

Milan Gaľa (* 21. január 1953, Jarovnice – † 1. jún 2012, Košice) bol slovenský politik za KDH, neskôr za SDK a SDKÚ-DS, po nežnej revolúcii poslanec Snemovne národov Federálneho zhromaždenia, v dvoch funkčných obdobiach poslanec Národnej rady SR, od roku 2004 poslanec Európskeho parlamentu.

Biografia 
V roku 1976 vyštudoval Lekársku fakultu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. V roku 1980 zložil atestáciu zo stomatológie. Po nežnej revolúcii sa politicky angažoval. V roku 1990 sa pridal do Okresného národného výboru v Prešove. Od roku 1990 až do roku 2002 bol členom zastupiteľstva v obci Lipany (v roku 1990 tu zastával aj post zástupcu starostu). Vo voľbách roku 1992 bol za KDH zvolený do slovenskej časti Snemovne národov. Vo Federálnom zhromaždení zotrval do zániku Česko-Slovenska v decembri 1992. 

V slovenských parlamentných voľbách v roku 1994 bol zvolený do Národnej rady SR. Zotrval tu do roku 1998. Opätovne sa v slovenskom parlamente objavil po parlamentných voľbách v roku 2002. Pôsobil na poste podpredsedu výboru pre zdravotníctvo. V NR SR zostal do roku 2004. Vo voľbách v roku 2004 bol zvolený do Európskeho parlamentu.

V roku 1994 sa stal predsedom krajskej organizácie KDH. Neskôr sa podieľal na vzniku politických strán SDK a SDKÚ. Bol poradcom premiéra Mikuláša Dzurindu pre zdravotníctvo. V roku 2001 sa stal členom centrálnych orgánov SDKÚ. V krajských voľbách roku 2001 bol zvolený do zastupiteľstva Prešovského kraja. Tento mandát obhájil aj v nasledujúcich volebných obdobiach a zastával ho až do svojej smrti. Publikoval dve zbierky aforizmov. Denník SME ho označil za gentlemana slovenskej politiky.

V parlamentných voľbách v roku 2012 kandidoval do Národnej rady SR za SDKÚ–DS, no nebol zvolený. Zomrel náhle v júni 2012, keď počas jazdy autom dostal srdcový infarkt v blízkosti chatovej osady Girbeš na okraji Košíc.

Referencie

Externé odkazy 
 Milan Gaľa v parlamente 
 Na stánkach EP

Osobnosti z Jarovníc
Absolventi Lekárskej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach
Slovenskí lekári
Politici KDH 
Politici SDKÚ
Poslanci Snemovne národov Federálneho zhromaždenia
Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Poslanci NR SR (2002 – 2006)
Slovenskí europoslanci (2004 – 2009)
Poslanci Prešovského samosprávneho kraja
Poslanci obecných zastupiteľstiev na Slovensku
Úmrtia na infarkt myokardu
Istros

Istros (Istros) môže byť:
 v gréckej mytológii:
 riečny boh, pozri Istros (mytológia)
 syn egyptského kráľa Aigypta, pozri Istros (syn Aigypta)
 starogrécky názov rieky Dunaj, pozri Dunaj
 staroveké grécke mesto v dnešnom Rumunsku, pozri Histria
 mesto na ostrove Kréta, pozri Istros (Kréta)
Rožkovianske rybníky

Rožkovianske rybníky (iné názvy: Rožkovianske jazerá, Rožkovianske štrkoviská, nesprávne: Rožkovanské rybníky/jazerá/štrkoviská) sú sústava rybníkov pri meste Lipany ležiacich v katastri obce Rožkovany. Majú  celkovú plochu 2300 m². V súčasnosti ich využíva Slovenský rybársky zväz ako chovné rybníky a obyvatelia z blízkeho okolia na rekreačné účely (oficiálne je tam však kúpanie zakázané).

Referencie 
 www.sopsr.sk 
 obec Rožkovany

Jazerá na Slovensku
Rybníky na Slovensku
Rožkovany
Národný park Los Katios

Národný park Los Katíos je národný park v severozápadnej Kolumbii. Pokrýva plochu o rozlohe približne  a je súčasťou tropického pásu dažďového pralesa Darién. 

V roku 1994 bol park pre svoju výnimočnú rozmanitosť rastlinných a živočíšnych druhov zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka UNESCO
 Oficiálna stránka

Zdroj 

Los Katios
Lokality Svetového dedičstva v Kolumbii
Dominik Riečický

Dominik Riečický (* 9. jún 1992, Košice) je slovenský hokejový brankár.

Klubový hokej 
Riečický je odchovanec HC Košice. V sezóne 2011/12 sa zapojil do projektu hráčov slovenskej hokejovej reprezentácie do 20 rokov pod názvom HK Orange 20, ktorý sa pripravoval na juniorské majstrovstvá sveta 2012. V súčasnosti(2020/2021) pôsobí vo svojom materskom klube, kde zástava post jedničky.

Reprezentácia

MS U20 2012 
Na majstrovstvách sveta do 20 rokov pôsobil ako náhradník Juraja Šimbocha. Nastúpil na dva zápasy. V skupine proti Švédsku, ktorý skončil 9:1 v slovenský neprospech a vo štvrťfinále proti Fínsku, kde striedal Juraja Šimbocha v 30. minúte po piatom inkasovanom góle. Tento zápas sa skončil nakoniec 8:5 pre Fínsko a Slovensko tak hralo len o 5. miesto s Českom. Slovensko aj v tomto zápase prehralo 5:2 a obsadilo 6. miesto. Riečický v tom zápase nenastúpil a nebol ani na súpiske.

Štatistika

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Dominik Riečický na eliteprospects.com

Slovenskí hokejisti
Slovenskí hokejoví brankári
Hráči HC Košice
Chan Chan

Chan Chan je v súčasnosti archeologická lokalita v Peru pokrývajúca plochu okolo 20 km². Na tejto ploche sa nachádzajú pozostatky jedného z najvýznamnejších centier predkolumbovskej Ameriky. Od roku 1986 je Chan Chan zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO i na zozname svetového dedičstva v ohrození. Pokračujúca erózia totiž vážne ohrozuje celú lokalitu.

Dejiny 
Toto prvé predkolumbovské mesto založil podľa legendy boh Naymlap, prichádzajúci z oceánu. Kedysi bolo pokryté zlatom a prekrásne zdobené. Chan Chan vybudoval neznámy národ okolo roku 900. Približne okolo roku 1300 sa stal hlavným mestom Chímunskej ríše. Tá sa rozpínala pozdĺž pobrežia Peru až na úroveň Ekvádoru s rozlohou viac ako 1 000 km². Najväčší rozkvet možno pozorovať v 15. storočí, tesne pred pádom Inkov, ktorých zničili prichádzajúci kolonizátori. Pred 700 rokmi by patrilo toto mesto medzi najväčšie na svete.

Opis 
Mesto sa rozkladá na 20 km², pričom jeho stred pokrýva 6 km². Je rozdelené na deväť okrskov, oplotených múrmi s deviatimi veľkými citadelami. V každom komplexe boli obytné štvrte, záhrady, nádrže a cesty. Múry citadiel dosahovali výšku až 10 m a boli postavené zo sušených tehál, ktorým sa hovorí Adobe alebo Adobon. Tieto steny boli bohato zdobené, slúžili k obrane a ako vetrolamy a izolácie. V lete udržiavali chlad a v zime teplo. Na strechách stavieb sú pravidelné otvory, ktorými prechádza vietor a fungujú tak ako klimatizácia. Zdobenie na stenách je tvorené obrazmi ich bohov, medzi ktorými sú aj ryby, pelikány a iné morské vtáky. Nechýbajú ani geometrické vzory.

Kultúra Chime 
Zaujímavé je, že každá z citadel patrila inému vládcovi, pričom všetky poukazujú na zaujímavé zvyky pôvodnej kultúry. Vo zvyku panovníka totiž bolo, že po svojej smrti si so sebou do hrobu odniesol všetok svoj majetok i služobníctvo. Iba jeho právoplatné manželky mohli dožiť. Preto tu neexistovalo žiadne dedičstvo. Z dochovaných motívov na stenách je zrejmé, že ľudia Chimu uctievali prírodu, predovšetkým vodu. Život ich kultúry bol závislý od plodov mora a poľnohospodárstva, kde využívali dômyselné vodné kanály k samozavlažovaniu.

Súčasný stav 
Vďaka nepáleným tehlám, z ktorých je mesto postavené, je väčšina stavieb značne zničená prívalovými dažďami a tornádami, tzv. El Nino. Obyvatelia si tieto javy spájali s hnevom bohov, čo ich prinútilo opustiť množstvo sídiel. Tieto katastrofy sa dajú dodnes rozoznať v sedimentoch.

Literatúra 
 Svetové poklady UNESCO : umenie a architektúra / Marco Cattaneo, Jasmina Trifoni
 Kultúrne poklady : Kultúrne pamiatky a prírodné raje pod záštitou UNESCO / Thomas Veser
 Karen Olsen Bruhns: Ancient South America. Cambridge Univ. Press, Cambridge 1994, ISBN 0-521-27761-2, S.290-308.
 Jerry D. Moore: Cultural landscapes in the ancient Andes. University Press of Florida, Gainesville 2005, ISBN 0-8130-2822-1.
 Otto Holstein: Chan-Chan, capital of the Great Chimu. in: The geographical review; 17,1 New York 1927, S. 36-61

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka UNESCO

Zdroj 

Lokality Svetového dedičstva v Peru
Lokality Svetového dedičstva v ohrození
Zaniknuté mestá
Archeologické lokality v Peru
Dejiny Južnej Ameriky
Kvalifikácia žien na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2014

Kvalifikácia žien na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2014 bola ženská kvalifikácia na ME 2014. Zúčastnilo sa jej 9 európskych družstiev, ktoré súťažili o 4 miesta na záverečný turnaj v 2 kvalifikačných skupinách. Kvalifikácia prebiehala od 16. januára do 10. marca 2013. Dve najlepšie družstvá z každej skupiny sa kvalifikovali na ME.

Priamy postup 
Priamo postupila hostiteľská krajina a prvé 3 tímy z ME 2012:

Nasadenie do výkonnostných košov

Výsledky

Skupina A 
 Gouda

Skupina B 
 Lille

Referencie

Pozri aj 
 Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2014

Externé odkazy 
 Kvalifikácia na stránke Európskej plaveckej ligy 
 Kvalifikácia na vodnopólovom portáli waterpoloworld.com 

Vodné pólo v 2014
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle
Zwettelský oltár

Zwettelský oltár je časť bývalého hlavného oltára zasväteného Nanebovzatiu Panny Márie, ktorý bol vytvorený pre cisterciánsky kláštor v Zwettli v Dolnom Rakúsku. Teraz je súčasťou výzdoby adamovského kostola sv. Barbory ​​. Ide o významnú pamiatku neskorogotického rezbárstva.

Dejiny 
Potom čo sa opát Erasmus z Leisseru rozhodol opraviť zničený kláštorný chrám vo Zwettli dal rezbárom vytvoriť úplne nový oltár. Po dokončení oltár dosahoval skoro 20 metrov. Odhadovaný čas vzniku oltára sa pohybuje medzi rokmi 1516 až 1525. Jedným z autorov bol pravdepodobne aj Ondřej Morgenstern z Českých Budějovíc.

V roku 1730 bol podľa archívnych správ považovaný za staromódny, o tri roky neskôr bol rozobratý a časť bola uložená do bočnej kaplnky Všetkých Svätých.

Potom čo v roku 1857 uhradil knieža Alojz II. z Lichtenštajnska výlohy za reštaurovanie oltára venoval ho následne do novovybudovaného kostola v Adamove. V roku 1891 sa opát kláštora vo Zwettli Stephan Rössler obrátil na kniežaťa Aloisa s prosbou o vrátenie oltára, avšak neúspešne.

V priebehu rokov bol oltár napadnutý červotočom a čiastočne reštaurovaný. V roku 1944 z obáv pred bombardovaním bol oltár rozmontovaný a uschovaný v krypte pútnického kostola vo Vranove. V roku 1947 bol z Vranova odvezený na reštaurovanie do Brna a potom sa vrátil späť do Adamova.

Roku 1970 boli z rámu oltára ukradnuté dve sochy. Neskôr boli nájdené na aukcii umeleckých predmetov v Nemecku a vrátené na oltár.

V roku 1978 oltár očistili miestni veriaci. V rokoch 2006 - 2007 bol oltár reštaurovaný a počas tohto obdobia bol vystavený na zámku v Mikulove. V roku 2010 bol vyhlásený národnou kultúrnou pamiatkou.

Opis 
V súčasnosti je len fragmentom rozmerného neskorogotického oltárneho celku. Je tvorený vyrezávaným dreveným reliéfom umiestneným dnes v neogotickej skrini. Reliéf zobrazuje nanebovzatie Panny Márie a bol pôvodne umiestnený v oltárnej skrini hlavného oltára vo Zwettli. Ďalšie časti oltára sa nezachovali, zobrazuje ich však stará perokresba. Stratené sú otváracie oltárne krídla, rozmerný nadstavec i pôvodná predella.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Světelský oltár je opäť doma a čaká na návštevníkov na boskovicko.cz
 Světelský oltár bude dostupnejšia na Blanensku deníku.cz

Zdroj 

Národné kultúrne pamiatky v Juhomoravskom kraji
Dům U Černé Matky Boží

Dům U Černé Matky Boží je vrcholné dielo českej kubistickej architektúry. Bol postavený v rokoch 1911 – 1912 podľa návrhu českého architekta Josefa Gočára.

Dom sa nachádza v pražskom Starom Meste medzi Celetnou ulicou a Ovocným trhom. Názov pochádza od barokovej sošky, ktorá je umiestnená na jeho nároží. Dnes je v ňom umiestnené múzeum českého kubizmu Národní galerie.

Výstavba 
Dům U Černé Matky Boží stojí na mieste pôvodného barokového domu rytierov Granovských, po ktorom prevzal jeho názov.
Pôvodne ho postavili ako obchodný dom na základe požiadaviek obchodníka Františka Herbsta. Zaujímavosťou je, že pôvodný Gočárov návrh domu nespĺňal požiadavky posudzovateľa stavby (pražského magistrátu) na dokonalý súlad s historickým prostredím. Gočár na to reagoval tak, že dom doplnil o ďalšie kubistické prvky – napr. viac kubistický vchod alebo balkónové zábradlie.

V suteréne bola pôvodne vináreň, na prvom poschodí kaviareň a na druhom obchody s textilom.
Tretie poschodie bolo určené pre kancelárie a štvrté pre byty. Kubisticky bol zariadený aj interiér, vrátane nábytku a ostatných detailov.

V roku 2010 bol dom zaradený na zoznam národných kultúrnych pamiatok.

Dejiny 

Pôvodná kaviareň zanikla už v 20. rokoch 20. storočia, údajne pre nemodernosť kubistického štýlu a na jej mieste vznikli kancelárie.
Tento trend pokračoval aj neskôr a bol zavŕšený v 50. rokoch, kedy celý dom využíval pre svoju kancelársku činnosť podnik Výstavníctvo.

Rekonštrukcia 
Na začiatku 90. rokov bol dom zrekonštruovaný podľa projektu Karla Pragera, bol uvedený do pôvodného stavu, boli odstránené staré nátery a bola dostavaná aj časť presklenej strechy v súlade s pôvodným Gočárovým návrhom, ktorý nebol pôvodne realizovaný. 18. októbra 1994 bol dom slávnostne otvorený za účasti prezidenta Václava Havla. Bolo v ňom umiestnené České múzeum výtvarného umenia; v časti domu bola aj stála výstava českého kubizmu. Neskôr (v roku 2000) sa na roh domu dostala aj polychrómovaná rezaná kópia pôvodnej sošky čiernej Madony.

Múzeum tu skončilo svoju činnosť v roku 2002, ale výstava českého kubizmu bola obnovená v roku 2003 pod hlavičkou Národní galerie. V roku 2005 bola v prvom poschodí znovu otvorená kaviareň Grand Café Orient.

Ručenie 
Na začiatku 90. rokov 20. storočia Ministerstvo kultúry dom poskytlo ako záruku na cca 300 miliónový úver pre rozbehnutie lotériovej hry Česká lotynka. Keď projekt Lotynky skrachoval, hrozilo, že štát o vzácnu pamiatku príde, lebo bude poskytnutá banke ako splátka za nepokrytý úver zo skrachovanej lotériovej hry. Štátny fond kultúry si potom rýchlo vzal od Komerční banky pôžičku na splátky úveru.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Múzeum českého kubizmu 
 Pražská informačná služba

Zdroj 

Paláce v Prahe
Kubizmus
Staré Mesto (Praha)
Národné kultúrne pamiatky v Prahe
Dolnodunavska nizina

Dolnodunavska nizina () alebo Dolnodunajská nížina je súhrnné označenie nížin a plošín po oboch stranách Dunaja okolo rumunsko-bulharskej hranice od Železných vrát na východ; dĺžka je 500 km, šírka 200 - 300 km. . Podunajská nížina patrí do Alpsko-karpatskej oblasti Európy a teda aj do Alpsko-himalájskej sústavy.

Leží prevažne na území Rumunska a Bulharska, jej najzápadnejšia časť zasahuje aj do Srbska (táto časť Srbska sa voľne označuje aj ako Тимочка Крајина / Timočka Krajina podľa rieky Timok, pravostranného prítoku Dunaja). Zo severu a západu nížinu ohraničujú Karpaty, z juhu Predbalkán resp. Stará planina.

Delenie:
Rumunská nížina (staršie: Valašská nížina; po rumunsky Câmpia Română alebo Câmpia Dunării alebo Câmpia Dunării de Jos alebo Câmpia Dunării Inferioare, starším pravopisom sa vždy píše Cîmpia namiesto Câmpia) - v Rumunsku a v Srbsku (v Srbsku sa volá Vlašska nizija)
Podunajská plošina (staršie: Podunajská pahorkatina, Podunajská nížina, Dunavska ravnina; po bulharsky Дунавска равнина - Dunavska ravnina) - v Bulharsku
Ludogorie - v severovýchodnom Bulharsku, často považované za súčasť Podunajskej plošiny
Timočka nizija - bezprostredné povodie rieky (Beli) Timok v Srbsku
Poznámka: Z knihy Král 1999 (a z priložených schematických máp) nie je jasné, či autor za súčasť Dolnodunajskej nížiny považuje aj plošinu Dobrudžansko plato.

Referencie

Externé odkazy 
 Lower Danubian Plain in: Great Soviet Encyclopedia
 Nižnedunajskaja ravnina in: Boľšaja sovetskaja enciklopedija

Nížiny v Rumunsku
Geografia Bulharska
Geografia Srbska
Dunaj
Most svätého Gottharda

Most svätého Gottharda je gotická pamiatka pochádzajúca z 14. storočia. Most sa nachádza západne od obce Leles v okrese Trebišov. Dĺžka mosta je 70 metrov a široký je 5 metrov. Predpokladá sa, že ide o najstarší most na území Slovenska. V roku 1994 most zrekonštruovali vďaka financiám z fondu Pro Slovakia.

Dejiny 
Kamenný most bol postavený v 14. storočí z bridlicového andezitu z Chlmeckých pahorkov, aby preklenul dnes už zaniknutý ramenný tok nazývaný Tica, ktorý tvoril severný paralelný tok voči hlavnému toku rieky Tisa. Most svoje pomenovanie získal však až po roku 1802, keď sa do opustného kláštora vrátili mnísi, premonštráti z Čiech. Rádoví bratia umiestnili na moste sochu Svätého Gottharda po ktorom bol následne pomenovaný. Sochu svätca odstránili z mosta v roku 1948. Po 2. sv. vojne boli uskutočnené vodohospodárske úpravy, ktorý zmenili vodný režim tak, že bývalý tok pod mostom vyschol. V súčasnosti slúži most najmä ako turistická atrakcia.

Referencie 

Mosty na Slovensku
Leles
Gotické stavby na Slovensku
Stavby v okrese Trebišov
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji mužov 2014

Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji mužov 2014 boli v poradí 16. Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji mužov, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 17.19. januára 2014 vo Viedni, v Rakúsku za účasti 8 tímov. Rakúsko bolo hostiteľom európskeho šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostilo turnaj v roku 1988, rovnako vo Viedni. Všetky zápasy sa hrali v 2 halách arény Wiener Stadthalle. Víťazstvo na turnaji obhájili hokejisti Nemecka, pre ktorých to bolo už 14. európsky titul.

Prvých 6 družstiev sa predstaví aj na ďalších ME v roku 2016, posledné 2 družstvá zostúpili do II. divízie. Toto podujatie tiež slúžilo ako kvalifikácia na Halové majstrovstvá sveta 2015 v Lipsku. Kvalifikovalo sa na ne 7 najlepších družstiev.

Kvalifikované družstvá

Aréna

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

2. fáza

Skupina o 5.8. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie 

Pozn: Prvých 7 družstiev sa kvalifikovalo na Halové majstrovstvá sveta 2015.

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2014
 Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji mužov 2014

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka ME 2014 
 ME 2014 na oficiálnej stránke EHF 
 Oficiálna stránka rakúskeho zväzu pozemného hokeja 

Pozemný hokej v 2014
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji
Pozemný hokej
Danglár

Danglár, vlastným menom Jozef Gertli (* 28. január 1962, Detva) je slovenský ilustrátor, maliar a autor komiksov.

Detstvo a štúdium 
Vyrastal na lazoch nad Hriňovou, jeho otec bol horár. Keď mal desať rokov, rodina sa presťahovala do Zvolena. V rokoch 19771981 študoval v Bratislave na Strednej umeleckopriemyselnej škole, v rokoch 19851991 na Vysokej škole výtvarných umení u 
Jána Lebiša, Albína Brunovského a Juraja Bartusza.

Pôsobenie 
Pravidelne ilustruje noviny a časopisy na Slovensku, napr. Pravda, SME, Hospodárske noviny. Ilustroval približne 70 kníh, napr. od Petra Pišťanka, Dušana Taragela, Egona Bondyho, Ľubomíra Feldeka a Viliama Klimáčka. V posledných rokov vystavuje predovšetkým veľké plátna, ktorých štýl je však rovnaký ako pri kreslenej tvorbe. Vo svojich dielach často využíva známe kreslené postavičky (Mickey Mouse), logá svetoznámych firiem, cigár, nápojov, zbrane a ženy, ktoré kombinuje do nečakaných súvislostí. Niekoľko rokov spolupracoval s reklamnými agentúrami.

Rodina 
Je ženatý, s manželkou Luciou majú dve dcéry.

Jeho brat Ivan (1959) kamenár, maliar a fotograf žije vo Zvolene.

Samostatné výstavy

Kolektívne výstavy

Ocenenia 
 2002 – Cena Ministerstva kultúry SR za ilustrácie knihy Roger Krowiak
 2008 – Novinárska cena Nadácie otvorenej spoločnosti
 2009 – Novinárska cena Nadácie otvorenej spoločnosti
 2011 – Cena primátora mesta Hriňová 
 2012 – Novinárska cena Nadácie otvorenej spoločnosti

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka
 Profil na osobnosti.sk
 Rozhovor pre TV BA 18.01.2016
 Portrét pre TA3 18.05.2016
 Anjeli strážni RTVS 19.01.2013
 Workshop v Muzeu umění Olomouc 12. - 13.04.2014

Slovenskí ilustrátori
Slovenskí karikaturisti
Slovenskí maliari
Laureáti Novinárskej ceny
Osobnosti z Detvy
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien 2014

Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien 2014 boli v poradí 17. Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 24.26. januára 2014 v Prahe, v Česku, za účasti 8 tímov. Česko bolo 10. krajinou, ktorá hostila európsky šampionát žien. Všetky zápasy sa odohrali v Arene Sparta s kapacitou 3 000 divákov, ktorej výstavba bola dokončená v roku 2008. Svoju prvú zlatú medailu na turnaji si vybojovali hokejistky Holandska. 

Prvých 6 družstiev sa predstaví aj na ďalších ME v roku 2016, posledné 2 družstvá zostúpili do II. divízie. Toto podujatie tiež slúžilo ako kvalifikácia na Halové majstrovstvá sveta 2015 v Lipsku. Kvalifikovalo sa na ne 6 najlepších družstiev.

Kvalifikované družstvá

Výsledky

Základné skupiny

Skupina A

Skupina B

2. fáza

Skupina o 5.8. miesto

Semifinále

Stretnutie o 3. miesto

Finále

Konečné poradie 

Pozn: Prvých 6 družstiev sa kvalifikovalo na Halové majstrovstvá sveta 2015.

Referencie

Pozri aj 
 Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2014
 Majstrovstvá Európy III. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 2014

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka ME 2014 /
 ME 2014 na oficiálnej stránke EHF 
 ME 2014 na oficiálnej stránke Českého zväzu pozemného hokeja 

Pozemný hokej v 2014
Ženy
Pozemný hokej