joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Trilógia

Trilógia je séria troch umeleckých diel, obyčajne literatúry alebo filmu, ktorá rozvíja jednu tému v troch častiach. Niektoré trilógie nesú názov po prvom diele a iné majú samostatný názov aj pre celú sériu.

Príklady knižných trilógií: 

 Pán prsteňov: Spoločenstvo prsteňa, Dve veže, Návrat kráľa - J.R.R. Tolkien
 Bill Hodges: Pán Mercedes, Stratení Nájdení, Koniec hliadky - Stephen King
 Päťdesiat odtieňov sivej, Päťdesiat odtieňov temnoty, Päťdesiat odtieňov slobody - E.L. James
 Temné hmoty: Zlatý kompas, Magický nôž, Jantárový ďalekohľad - Philip Pullman
 Divergencia, Rezistencia, Experiment - Veronica Roth
 Hry o život, Skúška ohňom, Drozdajka - Suzanne Collins

Príklady filmových trilógií (bez knižnej predlohy):

 Strážcovia galaxie, Strážcovia galaxie vol. 2, Strážcovia galaxie vol. 3 - Marvel movies
 Spider-man 1, Spider-man 2, Spider-man 3 - Columbia Pictures
 Návrat do budúcnosti 1, Návrat do budúcnosti 2, Návrat do budúcnosti 3 - Universal Studios
 Batman začína, Temný rytier, Návrat Temného rytiera - Warner Bros.

Pozri aj 

 Batman
 Bill Hodges
 Divergencia
 Hry o život
 Návrat do budúcnosti
 Pán prsteňov
 Päťdesiat odtieňov sivej
 Spider-man
 Strážcovia galaxie
 Temné hmoty
 Tetralógia
 Triptych
 Zlatý kompas

Knižné série
Filmové série

de:Mehrteiler#Dreiteiler (Trilogie)
Eulerovo číslo

Číslo e alebo Eulerovo číslo (podľa švajčiarskeho matematika Leonharda Eulera, prípadne aj Napierova konštanta podľa škótskeho matematika Johna Napiera, ktorý zaviedol logaritmy) je matematická konštanta a základ prirodzeného logaritmu. Popri π a imaginárnej jednotke i, je e jedno z najvýznamnejších čísel v matematike. Má viacero ekvivalentných definícií, najznámejšie z nich sú uvedené nižšie. Používa sa pri exponencionálnych výpočtoch úrokov, výpočtoch teórie pravdepodobnosti, pri výpočte prírastku stromov a živočíšneho tkaniva, v elektronike a inde. Jeho hodnota na 30 desatinných miest je:

Definície 
Tri najznámejšie definície:

1. Definícia e ako limity

 

2. Definícia e ako súčet nekonečného radu

 

3. Definícia e ako jediného reálneho čísla x > 0, pre ktoré platí, že

 

Bolo dokázané, že tieto tri definície sú ekvivalentné.

Vlastnosti 
Exponenciálna funkcia  je dôležitá, pretože je to jediná funkcia (okrem funkcie ), ktorá je svojou vlastnou deriváciou, a z toho vyplýva že aj svojou vlastnou primitívnou funkciou:

 
 , kde C je konštanta. 

Eulerovo číslo je iracionálne (tzn. jeho desatinný rozvoj je nekonečný a neperiodický) a transcendentné (tzn. nedá sa vyjadriť ako koreň mnohočlenov s celočíselnými koeficientami)

Eulerov vzťah 
Medzi číslami  platí vzorec pochádzajúci od Eulera 

 

Je to špeciálny prípad všeobecnejšieho vzťahu, ktorý dáva do súvisu funkcie sínus, kosínus a exponenciálnu funkciu

Externé odkazy 
 Číslo e s presnosťou na milión desatinných miest 

Matematické konštanty
Transcendentné čísla
Iva Kubelková

Iva Kubelková (* 8. máj 1977, Písek) je česká modelka, moderátorka a herečka žijúca prevažne v Prahe.

Väčšinu detstva prežila v Písku. Ako štrnásťročná sa s matkou odsťahovala do Prahy, kde dokončila súkromnú strednú ekonomickou školu. Potom pokračovala na vyššej odbornej škole ekonomickej v nemeckom jazyku.

Keď navštevovala druhý ročník, prihlásila sa do súťaže Miss ČR a stala sa prvou vicemiss roku 1996. V priebehu ďalších mesiacov dokončila štúdium a začala sa venovať povinnostiam vyplývajúcim z víťazstva v súťaži. Po dvoch rokoch, počas ktorých pracovala ako modelka na prehliadkach a pózovala fotografom, dostala ponuku hrať divadlo v spoločnosti Františka Ringo Čecha. Koncom roku 2002 stvárnila hlavnú rolu v hre Jaroslava Dobiáša Noc s modelkou.

Iva Kubelková je viacnásobná víťazka súťaže o najkrajšie české prsia, bývalá priateľka  hokejistu Jaromíra Jágra a pretekára Martina Koloca. Venuje sa aj maliarstvu.

1. novembra 2004 sa jej v pražskej pôrodnici narodila dcéra Natálka; otca tají. Od začiatku roku 2005 sa stále častejšie objavuje v televízii a v bulvárnej tlači.

Meria 178 cm, jej miery sú 93–60–90; má hnedé vlasy a hnedé oči.

Divadelné roly 
 Noc s modelkou (2002, Divadlo Jiřího Grossmanna)
 Pravda o zkáze Titaniku (2002, Divadlo Jiřího Grossmanna)
 Loupežníci na Chlumu aneb Statečná Bibiána (2001, Čechovo prozatímně osvobozené divadlo)
 Perníková chaloupka (2000, Čechovo prozatímně osvobozené divadlo)
 Dívčí válka (1999, Čechovo prozatímně osvobozené divadlo)

Iné projekty

Externé odkazy 
Oficiálna stránka agentúry Ivy Kubelkovej

České modelky
České divadelné herečky
České televízne herečky
Českí vegetariáni
Osobnosti z Písku
Alena Šeredová

Alena Šeredová (* 21. marec 1978, Praha) je česká modelka a herečka. V súčasnosti žije prevažne v Taliansku.

Životopis 
Narodila sa a takmer celé svoje detstvo prežila v pražských Vinohradoch. Do modelingu nastúpila ešte ako dieťa, už v pätnástich fotila s českým módnym fotografom Jadranom Šetlíkom. O rok neskôr odišla za prácou do Grécka. V sedemnástich rokoch prišla Alena Šeredová prvýkrát do Milána, talianskeho centra módy. 

V roku 1998 sa stala prvou vicemiss Českej republiky, na súťaži Miss World, na ktorú tak postúpila a skončila na štvrtom mieste. Tento úspech prekonala až 20. septembra 2006 Taťána Kuchařová, ktorá v 56. ročníku súťaže Miss World zvíťazila. Jej umelecká kariéra začala v divadle v roku 1999. Vtedy v Prahe hrala vo významnej komédii pomerne dôležitú postavu. Pokračovala alternovaním módy a televízie, pričom dosahovala stále väčších úspechov, ktoré vyvrcholili veľmi sledovaným programom talianskeho kanála RAI autora Panariella Torno Sabato - La Lotteria (Vrátim sa v sobotu - Lotéria), čo bol prakticky víťazný program súťaže Telegatto (určitá obdoba českej sútaže TýTý). Vďaka nemu sa dostala do povedomia širokej diváckej verejnosti a stala sa tak jedným z najprestížnejších hosťov dôležitých televíznych programov.

V roku 2002 získala niekoľko cien a bola okrem iného označená za objav talianskej televízie. V roli „testimonial“ patrí medzi stálych protagonistov módy a reklamy najslávnejších módnych domov Made in Italy. Pretože výborne zvládla znalosť talianskeho jazyka a mohla tak ukázať aj komickú a ironickú stránku svojej osobnosti, vyskúšala si v rokoch 2002 – 2003 aj účinkovanie v talianskom divadle, kde hrala hlavnú úlohu v jednej brilantnej komédii.

V roku 2004 sa objavila ako hlavná hrdinka v mnohých umeleckých oblastiach – pózovala pre najžiadanejší kalendár mesačníku MAX, bola protagonistkou divadelnej hry La Signora in rosso (Dáma v červenom) a hrala v očakávanom vianočnom filme Christmas in Love (Zamilované Vianoce), ktorý mal premiéru v talianskych kinách 17. decembra 2004.

Alena Šeredová je (obzvlášť v Taliansku) centrom pozornosti bulvárnej tlače, ktorá často píše taktiež o jej partneroch, medzi ktorými sa objavuje mnoho známych mien. Jedným z jej prvých partnerov bol moderátor Bořek Slezáček, k ďalším známym menám patrí taliansky herec Edoardo Costa, či režisér Luigi De Laurentiis. V istom období sa veľa písalo o jej vzťahu s Flavio Briatorem, podľa tvrdení Aleny Šeredovej však išlo o výmysel bulváru a nešlo o nič viac než o bežnú pracovnú zákazku.

Často sa zapája do charitatívnych a sociálnych aktivít a zúčastňuje sa mnohých benefičných akcií v Taliansku aj ďalších krajinách EU.

Výzor 
 Miery: 94 – 60 – 92
 Výška: 181 cm
 Oči: Hnedé
 Vlasy: Tmavohnedé
 Konfekcia: Veľkosť 36 (EÚ)
 Obuv: Veľkosť 41 (EÚ)

Filmografia 
 Ho visto le stelle (2003; Videl som hviezdy); komédia, réžia Vincenzo Salemme
 Christmas in Love (2004; Zamilované Vianoce); komédia, réžia Neri Parenti

Externé odkazy 
www.alenaseredova.it – oficiálna stránka Aleny Šeredovej 
  – profil na IMDB

České modelky
České divadelné herečky
Osobnosti z Prahy
Rosa Parksová

Rosa Lee Parksová, niekedy aj Rosa Louise Parksová (* 4. február 1913, Tuskegee, Alabama, USA – † 24. október 2005, Detroit, Michigan) bola americká aktivistka za občianske práva v USA. V decembri 1955 bola v meste Montgomery na juhu USA zatknutá, pretože odmietla v autobuse uvoľniť miesto belochovi. Tento prípad viedol k veľkým protirasistickým protestom a vzniku hnutí za zrovnoprávnenie čiernych obyvateľov USA. Rosa Parksová sa stala symbolom boja amerických černochov za svoje práva.

Životopis 
Narodila sa ako Rosa Louise McCauley v Tuskegee v štáte Alabama. Mala írskych, indiánskych a černošských predkov, ale kvôli "pravidlu jednej kvapky krvi" (One drop rule) bola považovaná za Afroameričanku. V roku 1932 si vzala Raymonda Parksa, holiča z Montgomery. 

V roku 1943 sa pripojila k National Association for the Advancement of Colored People (NAACP) a začala v organizácii robiť sekretárku. Hoci nikdy nebola členkou Komunistickej strany USA, s manželom chodievala na ich mítingy.

Segregácia a rasová diskriminácia v USA v päťdesiatych rokoch 20. storočia bola najmä v južných štátoch normálnym a bežným javom. Týkali sa možnosti návštev reštaurácií, kín, škôl, ako aj používania prostriedkov hromadnej dopravy. V meste Montgomery (štát Alabama) platil zákon, že v prednej časti autobusu môžu sedieť len bieli; v prostrednej časti si smeli sadnúť aj čierni respektíve farební občania, ale museli uvoľniť celý rad, ak si tam chcel sadnúť hoci len jeden beloch. V tejto situácii sa stalo, že Rosa Parksová 1. decembra 1955 počas jazdy v autobuse odmietla vstať. Privolaná polícia jej udelila pokutu 14 dolárov. 

Reakcia bola na vtedajšie pomery prekvapujúca. Došlo k bojkotu mestskej autobusovej dopravy, ktorý trval viac ako rok, a na ktorom sa zúčastnila väčšina čierneho obyvateľstva mesta (vtedy necelých 50 000 obyvateľov). Solidaritu s protestami preukázali aj čierni taxikári, ktorí po celý čas vozili čiernych pracujúcich do práce za symbolickú cenu niekoľkých centov. 

4. júna 1956 rozhodol Federálny súd, že politika rasovej segregácie nie je konformná s ústavou USA. Zástupcovia mesta Montgomery podali okamžite odvolanie proti tomuto rozsudku, rasová diskriminácia bola v meste samotnom zosilnená. 13. novembra 1956 však Najvyšší súd prehlásil segregáciu v autobusoch mesta Montgomery za ilegálnu a protiústavnú. 

Jedným z iniciátorov tohto bojkotu, známeho ako Montgomery Bus Boycott, bol vtedy ešte pomerne neznámy Martin Luther King, baptistický pastor. Tento protest viedol k zrušeniu segregácie v mestských autobusoch, najmä je však považovaný za zrod afroamerického hnutia za občianske práva (African-American civil rights movement) v USA. 

Rosa a jej manžel po tomto proteste stratili zamestnanie a po mnohých hrozbách sa jej muž nervovo zrútil. Parksovci sa roku 1957 odsťahovali do Detroitu, zostali však aj tam aktívni v hnutí za občianske práva.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Encyklopédia Sme
 Montgomery Bus Boycott
 Rosa Parks (Legacy.com)

Aktivisti USA
Osobnosti USA afroamerického pôvodu
Nositelia Presidential Medal of Freedom
Osobnosti z Alabamy
Christiane F.

Christiane F., celým menom Christiane Vera Felscherinow (* 20. máj 1962), je ústrednou postavou úspešnej knihy My deti zo stanice ZOO a neskôr rovnako úspešného filmu. Christiane F. je autentickou postavou, podkladom pre knihu aj pre film je jej autobiografické rozprávanie o svojom osude.

Christiane F. vyrástla v rodine, kde násilie a alkoholizmus (v tomto prípade otcov) boli na dennom poriadku. Vo veku šiestich rokov sa rodina prisťahovala na už vtedy problematické sídlisko Gropiusstadt v západoberlínskej štvrti Neukölln. Pri jednej príležitosti, kedy ju otec fyzicky ohrozoval, sa (neúspešne) pokúsila vyskočiť z okna bytu na 11. poschodí.

Rodinné problémy, najmä násilie proti deťom, je v tom čase v Nemecku ešte tabu. Christiane F. nevidí východisko a dostáva sa vo veku dvanásť rokov do drogovej scény. Najprv je to hašiš, marihuana, vo veku štrnástich rokov sa zoznamuje s heroínom. Aby si svoje dávky mohla zaobstarať, začína prostituovať na neslávne známej západoberlínskej železničnej stanici Bahnhof ZOO. Jej medzitým rozvedená matka si to všíma až o dva roky neskôr. 

Roku 1978, vo veku šestnástich rokov, vypovedá Christiane F. v jednom súdnom procese ako svedkyňa. Jej výpoveď zaujme dvoch reportérov známeho časopisu Stern, ktorí chcú interview a pozvú ju na dve hodiny na rozhovor. Z dvoch hodín sú dva mesiace a neskôr autobiografické dielo, ktoré v istom zmysle slova zvrátilo vtedajšie názory západonemeckej spoločnosti na mladistvých, ktorí sú závislí na drogách. Zo seriálu v časopise sa stala kniha, ktorá bola neskôr sfilmovaná.

Hrdinka knihy (a filmu) v nasledujúcich rokoch prežila turbulentný čas v USA a v Grécku, vrátila sa však do Berlína a po niekoľkých protidrogových liečbach sa oslobodila zo svojej závislosti na nich. Roku 1996 porodila syna.

V roku 2008 nemecké úrady zobrali do svojej opatery jej maloletého syna po zistení, že má opakovane problémy s drogami.

Referencie

Pozri aj 
 My deti zo stanice ZOO

Externé odkazy 
 fotografie Christiany F. z roku 1978 a z natáčenia filmu na stránkach wir-kinder-vom-bahnhof-zoo-photos.de
 Christiane Vera Feltscherinov – o Christiane F., knihe, filmu a ďalšom, z rôznych zdrojov zostavil Bo Lindqvist (po švédsky, holandsky, anglicky, taliansky, nemecky, poľsky, portugalsky)

Narodenia v 1962
Nemecké filmové herečky
Osobnosti z Hamburgu
Mágnáš Miško

Mágnáš Miško (Mágnás Miska), je najslávnejšia opereta, ktorú skomponoval Albert Szirmai. Premiéra sa konala 12. februára 1916, v Király Színház v Budapešti. Libreto napísali Károly Bakonyi a Andor Gábor. Dej operety aj jej hudobné spracovanie vychádza z maďarského vidieckeho prostredia.

Obsah

I. dejstvo
Ivan Baracs sa chce pomstiť grófovi Korláthovi za to, že ho nedávno zosmiešnili. Myslí si, že do toho bola zapletená aj Korláthova dcéra (a jeho láska) Rolla. Svojho koniara Miška oblečie do fraku a na večierku predstaví grófovi ako grófa Taszila, ktorý sa práve vrátil z ďalekej cudziny, z lovu tigrov.

II. dejstvo
Gróf Taszilo si získa priazeň spoločnosti. Keď tancuje s Rollou, Baracs jej odhalí Taszilovu pravú identitu. Rolla je urazená a chce sa s Baracsom rozísť. Miškova láska, služobná Marcsa, ju ale presvedčí, že láska sa nemá obetovať kvôli takým banalitám. Na to sa Rolla rozhodne obliecť Marcsu do bálových šiat a predstaví ju ako neter grófa Taszila. Plán však stroskotá, lebo Marcsa sa poháda s Miškom a obaja sa prezradia. Baracs víťazoslávne odchádza z večierka.

III. dejstvo
Rolla stále miluje Baracsa, ale po skandáli na večierku už jej rodičia nechcú o ňom ani počuť. Rozhodne sa teda ujsť z domu. Marcsa ju však prehovorí, že to nie je rozumné (že je to lepšie len tak „akože“) a radšej ju ukryje u seba v izbe. Jej rodičom povie, že Rolla ušla. Rodičia už nechcú ďalší škandál, tak radšej súhlasia so svadbou. Marcsa sa tiež udobrí z Miškom a ten je povýšený na vedúceho koniarne.

Operety
Jędrzej Śniadecki

Jędrzej Śniadecki (* 30. november 1768, Żnin, Poľsko – † 11. máj 1838, Vilnius, Litva) bol poľský spisovateľ, fyzik, chemik a biológ. Medzi jeho úspechy patrí vytvorenie modernej poľskej terminológie na poli chémie.

Životopis 
Narodil sa v Żnine v Poľsko-Litviaskej ríši. Po vyštudovaní univerzity, bol vybratý ako prvý profesor na fakulte medicíny a chémie na Lithuanian Grand Duchy, ktorá bola v roku 1803 premenovaná na University of Wilno. Jeden z jeho žiakov bol Ignacy Domeyko. Śniadecki bol tiež jeden z organizátorov nedávno založenej Wilno Medical-Surgical Academy. Nakoniec, od roku 1806 do 1836 viedol miestnu Medicínsku vedeckú spoločnosť, jednú z prvých vedeckých spoločností v regióne.

Śniadeckiho najdôležitejšia kniha bola Początki chemii (Začiatok v chémii), prvá po poľský napísaná kniha, vytvorená pre komisiu štátneho vzdelávania. Kniha bola považovaná za jednu z najlepších po poľsky napísaných kníh vtedajšej doby a bola používaná na Poľských univerzitách do 30. rokov 20. storočia. Śniadecki bol takisto spisovateľ, a spoluzakladateľ Towarzystwo Szubrawców (Wastrelova spoločnosť), prispieval článkami do satirickej rubriky v týždenníku Wiadomości Brukowe (The Gutter News). Takisto hojne písal pre Wiadomości Wileńskie (The Wilno News), najväčšie a najprestížnejšie denného noviny vo Vilnius.

Ako prvý objavil ruténium v roku 1807, takmer 34 rokov pred Karlom Klausom.

Bol bratom Jana Śniadeckieho a otcom Ludwika. Zomrel 12. mája 1838 vo Vilnius a bol pochovaný na Rossa cintoríne.

Externé odkazy 
 "Początki chemii. t.2"
 "M. Baliński, Życie Jędrzeja Śniadeckiego, Leszno i Gniezno, 1840"
 Prace Jędrzeja Śniadeckiego dostępne w Sieci (Katalog HINT)
 Szkolne muzeum Jędrzeja Śniadeckiego na Oszmiańszczyźnie

Poľskí spisovatelia
Poľskí fyzici
Poľskí biológovia
Poľskí chemici
Osobnosti z Kujavsko-pomoranského vojvodstva
Michał Sędziwój

Michał Sędziwój (Michael Sendivogius) (* 2. február 1566, Łukowica, Poľsko – † medzi 20. májom a 12. augustom 1636, Kravaře) bol poľský šľachtic, alchymista, chemik, filozof a lekár.

Bol priekopníkom chémie, objaviteľ spôsobov očisťovania a vytvárania rôznych kyselín, kovov a iných chemických zlúčenín. Objavil, že vzduch nie je jeden prvok, ale zmes viacerých životodárnych substancií – neskôr pomenovaných ako kyslík – 170 rokov pred Scheelom a Priestleyom. Kyslík identifikoval ako jedlo života.

Externé odkazy 
 Michał Sędziwój
 Michal Sendivoj ze Skorska (1566-1636)
 Michael Sendivogius: The Alchemical Letters of Michael Sendivogius to the Rosicrucian Society. Holmes Pub Group Llc. ISBN 1-55818-404-X
 Rafał T. Prinke: MICHAEL SENDIVOGIUS and CHRISTIAN ROSENKREUTZ The Unexpected Possibilities. The Hermetic Journal 1990. S. 72-98. 

Narodenia 2. februára
Narodenia v 1566
Úmrtia v 1636
Poľskí chemici
Alchymisti
Šľachta v Poľsku
Absolventi Uniwersytet Jagielloński
Banskobystrický samosprávny kraj

2022 - 2027 : Ondrej Lunter (nezávislý kandidát )

Banskobystrický samosprávny kraj je jeden z ôsmich samosprávnych krajov Slovenska.

Predsedovia Banskobystrického samosprávneho kraja 
 20012005: Milan Marčok (HZDS, SMER)
 20052009: Milan Murgaš (HZD, KDH, SNS, SMER, SZS)
 20092013: Vladimír Maňka (SMER-SD, ĽS-HZDS)
 20132017: Marian Kotleba (ĽSNS)
 2017 – 2022: Ján Lunter (nezávislý)

Zastupiteľstvo Banskobystrického samosprávneho kraja 
Zastupiteľstvo Banskobystrického samosprávneho kraja sa skladá z 50 poslancov volených v priamych voľbách. 

Pozri kategóriu: Zoznamy poslancov Banskobystrického samosprávneho kraja

Organizácie v zriaďovateľskej pôsobnosti samosprávneho kraja 
Banskobystrický samosprávny kraj vykonáva zriaďovateľskú povinnosť nad viacerými inštitúciami nachádzajúcimi sa na jeho území.

Kultúrne inštitúcie 
 Amfiteáter v Detve
 Bábkové divadlo na rázcestí v Banskej Bystrici
 Divadlo Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene
Krajská knižnica Ľudovíta Štúra vo Zvolene
Novohradské múzeum a galéria v Lučenci
Synagóga v Lučenci
 Gemersko-malohontské múzeum v Rimavskej Sobote
 Pohronské múzeum v Novej Bani
 Krajská hvezdáreň a planetárium Maximiliána Hella v Žiari nad Hronom s pobočkami v Banskej Bystrici a Rimavskej Sobote
 Stredoslovenské múzeum v Banskej Bystrici – na rekonštrukciu Matejovho domu a Baníckej bašty pre potreby múzea dal BBSK viac než 1 milión €.
 Stredoslovenská galéria v Banskej Bystrici
 6 osvetových stredísk
a iné

Školské zariadenia 
Do pôsobnosti kraja patrí 20 gymnázií, 43 stredných odborných škôl, 6 spojených škôl 1 jazyková škola, 
Konzervatórium Jána Levoslava Bellu a 5 ďalších školských zariadení.

Zdravotnícke a sociálne zariadenia 
V pôsobnosti BBSK sú aj dve zdravotnícke zariadenia ako aj viac než 50 zariadení sociálnej starostlivosti: domovov dôchodcov a domovov sociálnych služieb, útulkov a zariadení pestúnskej starostlivosti po celom kraji.

Referencie

Pozri aj 
 Banskobystrický kraj

Externé odkazy 
 oficiálna stránka
 Územný plán Banskobystrického kraja

 
Samosprávne kraje Slovenska
Hej, Slováci

Hej, Slováci je slávnostná pieseň evanjelického kňaza, básnika a historika Samuela Tomášika, ktorú napísal počas svojej návštevy Prahy v roku 1834, keď bol pobúrený faktom, že nemčinu je v uliciach mesta počuť viac ako češtinu. Pieseň sa neskôr v slovanských jazykoch stala obľúbenou pod názvom Hej, Slovania. Na Slovensku bola hymnou Slovenského štátu (1939 - 1945), hymnou bola aj v Juhoslávii, neskôr v Srbsku a v Čiernej Hore.

Hudba je založená na Mazurku Dąbrowskiego, ktorý bol hymnou Poľska od roku 1926, ale ktorý je oveľa pomalší.

Názvy v iných jazykoch 

 Hej, Slované v češtine
 Hej, Sloveni / Хеј, Словени v srbčine
 Гей, славяне v ruštine
 Хей, славяни v bulharčine
 Hej Slaveni v chorvátčine
 Еј, Словени v macedónčina
 Hej Slovani v slovinčine
 Гей, слов’яни v ukrajinčine
 Hej, Słowianie v poľštine

Text

Externé odkazy 

 Príbeh „Hej, Slovaci“
 Linky na juhoslovanskú verziu

Štátne hymny
Slovania
Ján Dobrovič

Doc., Ing. Ján Dobrovič, PhD. (* 15. marec 1961, Prešov) je slovenský manažér a vysokoškolský pedagóg.

Vedecká a pedagogická kariéra 
Od roku 2006 do roku 2019 pôsobil na Prešovskej univerzite v Prešove na Fakulte manažmentu a zároveň pôsobí na Vysokej škole technickej a ekonomickej v Českých Budějovicích.

Je autorom mnohých vedeckých publikácií, monografií a odborných článkov na tému manažmentu, dlhodobo sa venuje problematike daňovej správy, globalizácie a transferového oceňovania ako aj manažérskym prístupom v riadení ľudských zdrojov a procesov oblasti výrobného priemyslu a služieb.

Manažérska kariéra 
Pôsobil na rôznych manažérskych pozíciach napríklad v Slovenskej poisťovni, Obchode s nábytkom š.p., GR Nitra, pracovisko Prešov, Tatravagónka Poprad, ako aj na pozícií riaditeľa Krajského inšpektorátu Prešov Slovenskej obchodnej inšpekcie a ako námestník GR pre medzinárodné vzťahy na Daňovom riaditeľstve SR v Banskej Bystrici.

Verejná služba 
Ján Dobrovič pôsobil ako prednosta Mestského úradu v Prešove a bol súčasne aj poslancom zastupiteľstva Prešovského samosprávneho kraja.

Je ženatý a má dve deti.

Referencie

Externé odkazy 
 Ján Dobrovič na stránke mesta Prešov

Slovenskí vysokoškolskí pedagógovia
Slovenskí manažéri
Vyučujúci na Prešovskej univerzite v Prešove
Poslanci Prešovského samosprávneho kraja
Absolventi Drevárskej fakulty Technickej univerzity vo Zvolene
Osobnosti z Prešova
Boris Hanuščak

MUDr. Boris Hanuščak je primátor mesta Bardejov a poslanec zastupiteľstva Prešovského samosprávneho kraja.

Boris Hanuščak bol v roku 2001 bol zvolený za Stranu demokratickej ľavice (SDĽ) v okrese Bardejov za poslanca zastupiteľstva Prešovského samosprávneho kraja. V roku 2002 bol zvolený za primátora Bardejova za širokú koalíciu ANO, HZD, HZDS, KSS, ĽB, PSNS, SNS, SMER, SDA a SDĽ. Po zlúčení SDĽ so stranou SMER je členom SMERu - sociálnej demokracie.

Primátorom je nepretržite od roku 1999.

Referencie

Iné projekty 

Primátori slovenských miest
Poslanci Prešovského samosprávneho kraja
Politici SDĽ (1990)
Politici Smeru
Federálne zhromaždenie (Česko-Slovensko)

Federálne zhromaždenie (; skrátene FZ, dlhý názov Federálne zhromaždenie Československej socialistickej republiky, neskôr Federálne zhromaždenie Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky) bol názov federálneho parlamentu Česko-Slovenska od 1. januára 1969 do 31. decembra 1992 (zánik Česko-Slovenska). Jeho priamym predchodcom bolo Národné zhromaždenie, ktoré bolo nahradené Federálnym zhromaždením do vstupe Ústavného zákona o česko-slovenskej federácii do platnosti. Počas existencie federálneho zhromaždenia pôsobili na území federálnych republík tiež republikové parlamenty, Česká národná rada a Slovenská národná rada. Voľby do FZ sa konali raz za päť rokov.

Federálne zhromaždenie malo 350 poslancov a bolo zložené z dvoch rovnoprávnych komôr (snemovní):
 Snemovňa ľudu: 200 poslancov volených v celom Česko-Slovensku
 Snemovňa národov: 150 poslancov volených na princípe parity, z ktorých polovica bola volená v Česku a polovica na Slovensku

Poslanci Federálneho zhromaždenia 
Články o poslancoch Federálneho zhromaždenia sú v kategórii Poslanci česko-slovenského Federálneho zhromaždenia.

 
Zákonodarné zbory Česko-Slovenska
Andrijan Grigorievič Nikolajev

Andrijan Grigorievič Nikolajev (; * 5. september 1929, Šoršely – † 3. júl 2004, Čeboksary) bol sovietsky kozmonaut, ktorý v roku 1962 pilotoval kozmickú loď Vostok 3. Zem obletel šesťdesiatštyrikrát. Bola to kozmická loď, ktorá uskutočnila prvý skupinový let kozmických lodí s Vostokom 4. 

Andrijan Nikolajev velil v roku 1970 kozmickej lodi Sojuz 9.

Narodenia v 1929
Úmrtia v 2004
Sovietski kozmonauti
Ruskí kozmonauti
Sovietski letci
Ruskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Pavel Romanovič Popovič

Pavel Romanovič Popovič (; ; * 5. október 1930, Uzin – † 30. september 2009, Gurzuf) bol sovietsky vojenský pilot a kozmonaut, ktorý v roku 1962 viedol kozmickú loď Vostok 4. Zem obletel štyridsaťosemkrát. So svojou loďou uskutočnil prvý skupinový let kozmických lodí spolu s Vostokom 3.

Pavel Romanovič Popovič sa v roku 1974 zúčastnil ako veliteľ na lete kozmickej lode Sojuz 14 spolu s Jurijom Petrovičom Arťuchinom. Absolvovali pobyt v orbitálnej stanici Saľut 3 a plnili národohospodársky a vedecký program.

Narodenia v 1930
Sovietski kozmonauti
Ukrajinskí kozmonauti
Sovietski letci
Ukrajinskí letci
Hrdinovia Sovietskeho zväzu
Držitelia Radu priateľstva medzi národmi
Zoznam železničných tratí na Slovensku

Toto je zoznam železničných tratí a spojok na Slovensku.

Bežné železničné trate

Širokorozchodné trate

Lanové a pozemné dráhy

Historické a múzejné trate

Zrušené trate

Koridorové trate

Značenie tratí

Poznámky

Referencie

Externé odkazy 
 Železnice Slovenskej republiky: Mapa siete ŽSR
 Železnice Slovenskej republiky: Medzinárodné koridory na sieti ŽSR
 Zoznam a mapa zrušených, súčasných a plánovaných železničných tratí Slovenska na Rail.sk
 Služobné číslovanie tratí ŽSR: Zoznam, Mapa siete
 Priority v obnove a rozvoji železničnej infraštruktúry

Železničné trate
 
Železnica na Slovensku
Žiarovka

Žiarovka je druh elektrického svetelného zdroja, v ktorom sa svetlo vytvára rozžeravením odporovej špirály vo vákuu, alebo inertnom plyne pomocou elektrického prúdu. Výrazom žiarovka sa v súčasnosti označujú aj iné zdroje svetla (LED, žiarivka...) umiestnené v puzdre, svojím tvarom pripomínajúce klasickú žiarovku, slúžiace na rovnaký účel, s rovnakou napájacou päticou.

Prvé pokusy o zostrojenie žiarovky sa datujú do roku 1854, keď prvý odporový zdroj svetla vytvoril nemecký hodinár Henrich Göbel. Elektrickú žiarovku (v dnešnom ponímaní) vynašli nezávisle od seba Joseph Swan z Newcastle vo Veľkej Británii v roku 1878 a Thomas Edison v USA v roku 1879. Funguje na princípe odporového zahrievania vodiča elektrickým prúdom, ktorý ním preteká. Pri vysokej teplote vlákno žiarovky žiari ako absolútne čierne teleso v infračervenom, ultrafialovom a viditeľnom spektre. Sklenená banka žiarovky je však pre ultrafialové žiarenie nepriepustná.

Pôvodné Edisonove žiarovky mali uhlíkové vlákno, dnes sa zvyčajne využíva volfrámová zliatina, ktorá lepšie odoláva vysokým teplotám. Volfrámové vlákno je stočené do špirály (špirála je dlhá približne 2cm, po roztiahnutí má vlákno takmer meter). Prechodom elektrického prúdu sa rozžeraví na 2 500 °C, keď wolfrám emituje biele svetlo. Aby vlákno nezhorelo, je umiestnené v sklenej banke, z ktorej je vyčerpaný vzduch. Podtlak by však spôsobil nebezpečnú implóziu pri náhodnom rozbití banky, preto býva vákuum nahradené inertným plynom pod nízkym tlakom napr argón. Žiarovky sa plnia aj halogénovými plynmi (pozri halogénová žiarovka).

Žiarovka spotrebuje len malú časť príkonu na svetlo. Až 92 % energie vyžiari v iných spektrách a ako teplo.

Štandardné žiarovky sa vyrábajú v hodnotách príkonu 25, 40, 60, 75, 100 a 150 wattov (W). Svetelný tok klasickej žiarovky je pre 25W žiarovku 230 lm, pre 100W 1300 lm. Merný výkon žiarovky vyjadrujúci jej účinnosť (pomer svetelného toku a príkonu) je pre 25 W žiarovku 9,2 lm/W, pre 100 W je 13 lm/W. Silnejšie žiarovky majú teda vyššiu účinnosť.

Priemerná životnosť žiaroviek je približne 1 000 hodín. Sklená banka má dve základné úpravyčíru a matnú. Prvá poskytuje ostré, druhá rozptýlené svetlo. Žiarovky sa vyrábajú aj na dekoratívne účelyv rôznych farbách a tvaroch. Na elektrickú sieť sa pripájajú pomocou normalizovanej pätice - napr. kovového závitu E 27 alebo E 14.

Dnes sa žiarovky nahrádzajú (z dôvodu dlhšej životnosti a lepšej energetickej účinnosti) výbojkami alebo žiarivkami. V poslednom období sa začínajú presadzovať luminiscenčné diódy.

Zo žiarovky sa neskôr vyvinula elektrónka, ktorá bola základom elektronických prístrojov až do vynálezu tranzistora.

Efektivita rôznych druhov žiaroviek

Pozri aj 
 Halogénová žiarovka
 Výbojka
 LED

Iné projekty
Presnosť merania

Presnosť merania (angl. measurement accuracy) je miera súčasného výskytu správnosti merania (angl. measurement trueness) a zhodnosti merania (angl. measurement precision). Inak povedané je to  miera súčasnej absencie systematickej chyby merania aj náhodnej chyby merania, alebo ešte inak: miera zhody (jednej) nameranej hodnoty s pravou hodnotou meranej veličiny. 

Skladá sa z dvoch "častí":
Správnosť merania je miera absencie systematickej chyby merania. Inými slovami: miera zhody priemeru, ktorý by vznikol pri nekonečnom množstve hodnôt nameraných za špecifických podmienok merania, s pravou hodnotou meranej veličiny
Zhodnosť merania je miera absencie náhodnej chyby merania. Inými slovami: miera vzájomnej zhody nezávislých skúšobných výsledkov získaných za stanovených podmienok. Meria sa napríklad pomocou rozptylu. Podobný je pojem opakovateľnosť merania.

Slovenské názvy uvedených troch medzinárodných pojmov však nie sú ustálené, existujú celkovo tieto možné oficiálne názvy :
measurement accuracy: presnosť merania,  exaktnosť merania , správnosť merania
measurement trueness: správnosť merania, pravdivosť merania
measurement precision: zhodnosť merania, precíznosť merania, presnosť merania

Zdroje 

STN ISO 5725-1

Metrológia
Štatistika
Oxid titaničitý

Oxid titaničitý (TiO2) je najbežnejšia zlúčenina titánu. V prírode sa vyskytuje v troch modifikáciách, ako rutil, anatas a brookit, okrem toho je známych ďalších päť vysokotlakových foriem a tri metastabilné. Oxid titaničitý má široké využitie v priemysle, od bieleho pigmentu v maliarstve cez plnivá a prísady v kozmetických prípravkoch, liečivách a potravinách, až ako fotokatalyzátor.

Pigment 
Má najväčšiu kryciu mohutnosť spomedzi všetkých bielych pigmentov. S ľanovým olejom skoro vôbec neschne a ako olejová farba silne žltne a zvetráva (v skutočnosti nezvetráva, ale vplyvom UV katalyticky rozkladá organické oleje), preto sa používa viac na akvarel, gvaš, pastel alebo nemastnú temperu. Často sa predáva ako menej hodnotná zmes s barytovou bielobou a zinkovou bielobou, kde tvorí niekedy len 30 %.

Zdravie 
V prírode sa vyskytuje vo viacerých formách a modifikáciách. Ide o látku, ktorá sa bežne vyžíva v rôznych oblastiach každodenného života. Je obsiahnutý v kozmetických prípravkoch, používa sa v potravinárskom priemysle, v maliarstve, v dentálnej oblasti, zdravotníctve či pre jeho sterilizačné vlastnosti v interiérových zriadeniach napr. dlaždice potreté TiO2 v kúpeľniach a iné. Pôsobením ultrafialového svetla na oxid titaničitý sa aktivuje fotokatalytická reakcia, ktorá okrem iných pozitívnych vlastností sa vyznačuje i antibakteriálnym účinkom. Počas reakcie svetla a titan-dioxidu sa uvoľňujú záporne nabité častice – ióny, ktoré zabraňujú tvorenie baktérii v mieste, ktoré prišlo do styku s TiO2 alebo ho obsahuje. Tento princíp sa vo veľkej miere využíva napr. v prostredí dentálnej hygieny ako vyhľadávaný novodobý trend starostlivosti o chrup v mnoho svetových krajinách.

Vdychovanie jeho nanočastíc môže spôsobiť zápalové ochorenie pľúc ktoré môže prejsť až do rakoviny. To viedlo vo Francúzku k rozhodnutiu zakázat jeho používanie v potravinách.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 

Titaničitý
Titaničitý
Titaničitý
Zlúčeniny titánu
Biele pigmenty
Karcinogény IARC skupiny 2B
0171
Uhličitan vápenatý

Uhličitan vápenatý (CaCO3) je chemická zlúčenina, ktorá sa v prírode vyskytuje ako minerály kalcit a aragonit, alebo ako hlavná súčasť vápenca – usadenej horniny prevažne biologického pôvodu.

Vlastnosti 
Je vo vode nerozpustný, ale reakciou s vodou nasýtenou rozpusteným oxidom uhličitým vniká rozpustný hydrogénuhličitan vápenatý.
 CaCO3 + CO2 + H2O → Ca(HCO3)2

Zahrievaním na 825 °C bez prístupu vzduchu sa mení na nehasené vápno (oxid vápenatý, CaO):
 CaCO3 → CaO + CO2

Je stály v alkalickom prostredí, s kyselinami sa rozkladá za vzniku oxidu uhličitého.
 CaCO3 + 2 H+ → Ca2+ + H2O + CO2

Krieda 
Pod názvom krieda sa používa ako biely pigment v maliarstve. Predávajú sa rôzne druhy:
 plavená krieda - získava sa mletím a plavením kriedových hornín, obsahuje aj vápenaté a horečnaté fosfáty
 mletá krieda - podobá sa na plavenú kriedu, má však väčšiu zrnitosť
 bolonská krieda 
 šampanská krieda
 umelá krieda - vyrába sa zrážaním z roztoku chloridu vápenatého, je čistejšia a jemnejšia než prírodná krieda

Pozri aj 

 kalcit
 vápenec

Iné projekty 

Vápenatý
Zlúčeniny vápnika
Biele pigmenty
ATC A02AC – Zlúčeniny vápnika
0170 i
BK ŠKP Banská Bystrica

ŠKP Banská Bystrica je Športový klub polície Banská Bystrica, účastník  basketbalovej extraligy mužov.

Externé odkazy 
 Ofic. stránka

Slovenské basketbalové kluby
Sadra

Sadra je súhrnný názov pre rôzne hydráty síranu vápenatého (CaSO4 · n H2O).

Výroba 
Vyrába sa z prírodného nerastu -  Pri zahrievaní sadrovca tento stráca postupne  a podľa výšky teploty nadobúda rôzne vlastnosti:

 Pri teplote do 120 °C vzniká , ktorý po zmiešaní s vodou postupne tuhne.
 Pri teplote od 120 °C do 170 °C vzniká štukatérska sadra (sochárska sadra), ktorá obsahuje asi 3–5 % vody. Po zmiešaní s vodou vzniká opätovne vzniká  sadra tuhne a zväčšuje svoj objem asi o 1 %.
 Pri teplote 300–600 °C vzniká prepálená sadra, ktorá po zmiešaní s vodou netuhne.
 Pri teplote nad 600 °C vzniká stavebná sadra, ktorá po zmiešaní s vodou tuhne až po 24 hodinách a nezväčšuje pri tom svoj objem. Je tvrdá a dobre odoláva poveternostným vplyvom.
 Pri teplote nad 1 000 °C v zmesi s hydraulickými zlúčeninami nadobúda vlastnosti 
 Pri ešte vyšších teplotách vzniká , ktorý po zmiešaní s vodou netuhne.

Pigment 
Sadra sa používa ako maliarsky  pridáva sa do lacnejších  pretože skoro vôbec nemení ich odtieň. Vo väčšom množstve však zmenšuje kryciu mohutnosť farby a mení pomer pigmentu a oleja.

Biele pigmenty
Sírany
Stavebné materiály
Zlúčeniny vápnika
Síran bárnatý

Síran bárnatý (BaSO4) sa pod názvom baritová bieloba používa ako biely pigment v maliarstve.

Výroba 
Vyrába sa mletím nerastu baritu alebo zrážaním z roztoku.  Umelo pripravený síran bárnatý sa nazýva tiež stála bieloba alebo permanentná bieloba, je belší a jemnejší.  Prírodný síran bárnatý iskrí na priamom svetle, lebo má väčšie kryštáliky, steny ktorých odrážajú svetlo.

Vlastnosti 
Na rozdiel od iných zlúčenín bária sa vo vode nerozpúšťa, preto pre ľudí nepredstavuje hrozbu (nie je jedovatý). Na Slovensku sa nachádza v Rudňanoch. Používa sa ako kontrastný prostriedok pri výrobe röntgenových snímok a pri výrobe kvalitného papiera. Niekedy sa nazýva aj ťaživec kvôli svojej veľkej hustote (až 4,5 g/cm3). Baritová bieloba odoláva poveternostným vplyvom, chemikáliám aj svetlu. No jeho krycia mohutnosť je pomerne malá, preto znehodnocuje iné pigmenty, ak sa do nich primiešava.

Iné projekty 

Biele pigmenty
bárnatý, síran
Zlúčeniny bária
Litopón

Litopón je biely pigment používaný v maliarstve, vyrábaný od roku 1874.

Zloženie 
Je to zmes sulfidu zinočnatého (ZnS) a barytovej beloby (síran bárnatý, BaSO4), približne v pomere 30 % : 70 %.

Vlastnosti 
Pôvodne sa vyrábal druh, ktorý na svetle šedol a v tme opäť regeneroval.  Dnešné druhy sú na svetle stále a mohli by nahradiť pomerne drahú a nebezpečnú olovenú belobu.  V olejových farbách ľahko zvetráva na rozpustný síran zinočnatý a uhličitan zinočnatý.

Popis 
Nie sulfát zinku a špecifikácie 1 článkov sirník zinku Zinok 28% min 3 ZnO 0,6% max 4 min 99% bária 2-5 zvyšok voda-rozpustné vo vode 0,3%, prchavých max 0,4% max 6 Obsah (105C) 7 63um farba zatváranie sitko 0.1max 8, 9, pH vodnej suspenzie 6.5 až 8.0 10 95% energie náter min Výkon 14max 11 Odtieň zníženie absorpcie oleja (g / 100 g) 100% 12 min.Proces výroby Litopón sa môžete pozrieť na stránky:

Biele pigmenty
Pavol Džurina

Ing. Pavol Džurina (* 11. marec 1960, Sobrance) je primátor Sobraniec.

Pavol Džurina, povolaním poľnohospodársky inžinier, vyštudoval Vysokú školu poľnohospodárstva v Nitre. Je bývalý poslanec MsZ Sobrance a VÚC Košice, prednosta Okresného úradu Sobrance, poslanec NR SR a primátor Sobraniec.

Pôsobenie vo funkcii primátora Sobraniec 
Roku 2006 bol znova zvolený za primátora Sobraniec Štefan Staško rozdielom jediného hlasu pred Pavlom Džurinom. Toto víťazstvo bolo Džurinom napadnuté podaním sťažnosti na Ústavný súd SR a trestného oznámenia na neznámeho páchateľa pre podozrenie z ovplyvňovania volieb. Ústavný súd rozhodol, že došlo k porušeniu volebného zákona a predseda parlamentu vyhlásil nové voľby. V nich už zvíťazil Džurina rozdielom ôsmich hlasov a stal sa tak primátorom Sobraniec.

Účasť vo voľbách v roku 2018 komunálnych voľbách v meste Sobrance predstavovala 60,46 percenta. Džurina získal 1072 hlasov. Druhým v poradí bol Marián Petro (860). Na tretej priečke skončila Alena Hiráková (418), po nej bol Daniel Tiža (390 občanov). Ako piaty skončil Štefan Staško s 22 hlasmi.

Pôsobenie vo funkcii poslanca Národnej rady Slovenskej republiky 
V roku 2006 bol Pavol Džurina zvolený za poslanca NR SR. 

 Podpredseda zahraničného výboru NR SR
 Predseda skupiny priateľstva NR SR s Ukrajinou

Člen Slovensko-Ukrajinskej medzivládnej komisie pre cezhraničnú spoluprácu 
V rokoch 2007 - 2010 bol Pavol Džurina aktívnym členom Slovensko-Ukrajinskej medzivládnej komisie, kde sa podieľal na tvorbe projektov a udržiavaní diplomatických vzťahov s Ukrajinou.

Referencie 

Primátori slovenských miest
Poslanci Košického samosprávneho kraja
Politici ĽS-HZDS
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Osobnosti zo Sobraniec
Blazón

Blazón je slovný opis erbu alebo vlajky vytvorený podľa heraldických pravidiel, ktorý umožňuje ich výtvarné či fyzické stvárnenie. Blazón v širšom, aj keď heraldicky nesprávnom význame, môže znamenať aj opis iného symbolu, napríklad pečate alebo štandardy.

Úlohou blazónu je zachytiť v texte jednotlivé súčasti erbu tak, aby neboli pochybnosti o ich usporiadaní a vyobrazení, a aby nedošlo k zámene erbov alebo k podvodu. Na opis erbu sa používajú štandardné výrazy, ktoré opisujú jednotlivé znamenia v ustálenom poradí, najčastejšie od vrchu dole, od stredu navonok a sprava doľava (z pohľadu imaginárneho nositeľa štítu, takže vpravo je na vyobrazení vlastne vľavo). Poradie opisu je:
 pole štítu
 primárne znamenia
 sekundárne znamenia (okolo primárnych)
 terciárne znamenia (okolo primárnych a sekundárnych)
 periférne sekundárne znamenia
 terciárne znamenia na periférnych sekundárnych znameniach
 brizúry
 augmentácie

Jednotlivé znamenia sa opisujú v ustálenom poradí nasledovne:
 počet
 typ alebo opis
 postoj alebo pozícia
 zaobchádzanie so znamením
 tinktúra
 umiestnenie v poli (na štíte)

Príklady

Štátny znak Slovenskej republiky 
Blazón v texte ústavy Slovenskej republiky opisuje štátny znak, ktorý má podobu neúplného erbu:
 „na červenom ranogotickom štíte dvojitý strieborný kríž vztýčený na strednom vyvýšenom vŕšku modrého trojvršia“
Opisuje:
 pole
 typ alebo opis - ranogotický štít
 tinktúru - červený
 primárne znamenie
 typ alebo opis - dvojitý kríž
 tinktúru - strieborný
 postoj - vztýčený
 pozíciu - na strednom vyvýšenom vŕšku
 sekundárne znamenie - trojvršie
 tinktúru - modré
Stojí za zmienku, že tento blazón porušuje heraldické pravidlo kontrastných farieb, pretože umiestňuje heraldickú farbu (modrú) priamo na heraldickú farbu (červenú). Tieto dve farby sú však dostatočne kontrastné na to, aby boli rozoznateľné.

Štátny znak Českej republiky 
„Malý štátny znak je tvorený jediným poľom, na ktorom je umiestnený na červenom podklade strieborný dvojchvostý lev v skoku so zlatou zbrojou a zlatou korunou.“

„Veľký štátny znak je tvorený štítom so štyrmi poľami... V prvom a štvrtom poli je vyobrazený strieborný dvojchvostý lev v skoku so zlatou zbrojou a zlatou korunou. V druhom poli je na modrom podklade umiestnená červeno-strieborne šachovaná orlica so zlatou korunou. V treťom poli sa na zlatom podklade nachádza čierna orlica s červenou zbrojou a zlatou korunou, ozdobená strieborným polmesiacom zakončeným ďatelinovými listami a uprostred vybiehajúcim krížikom.“

Heraldika
Konvergenčné kritériá

Konvergenčné kritériá alebo hovorovo maastrichtské (konvergenčné) kritériá sú podmienky, ktoré musí členský štát EÚ splniť, aby mohol vstúpiť do eurozóny a prijať menu euro.

Konkrétne kritériá:
 Miera inflácie môže prevyšovať úroveň troch krajín EÚ s najnižšou infláciou najviac o 1,5 percentuálnych bodov.
 Dlhodobá úroková miera môže byť maximálne o 2 percentuálne body vyššia než je táto miera v troch štátoch EÚ s najlepšími výsledkami v oblasti cenovej stability.
 Deficit štátneho rozpočtu smie dosahovať najviac 3 percentá HDP. Ak túto hladinu mierne prevyšuje, musí sa znižovať.
 Veľkosť verejného dlhu smie dosiahnuť najviac 60 % HDP. Ak je dlh vyšší, musí sa postupne tomuto limitu približovať.
 Menový kurz musí byť posledné dva roky pred vstupom súčasťou menového mechanizmu ERM II a nesmie sa nadmerne vychyľovať zo stanoveného pásma.

Zatiaľ poslednou krajinou, ktorá tieto kritériá splnila, je Litva, ktorá prešla na euro v roku 2015. V súčasnosti ich z krajín, ktoré euro nezaviedli, spĺňa iba Dánsko.

Euro
Kostol Kráľovnej rodiny

Kostol Kráľovnej rodiny je rímskokatolícky kostol v mestskej časti Bratislava – Nové mesto, postavený v rokoch 19971999 na Teplickej ulici č. 2. Posviacka kostola bola 25. septembra 1999, kostol posvätil posvätil Mons. Ján Sokol.

Stavba z hľadiska urbanistického je ojedinelou cirkevnou stavbou na území mesta Bratislavy, bola ocenená v súťaží časopisu ARCH v súťaži „Stavba roka 2000“ ako najlepšie architektonické dielo na území Česka a Slovenska. Autorom interiérnych monumentálnych nástenných figurálnych fresiek zobrazujúcich patrícinium Kráľovnej rodiny a ustanovenia oltárnej sviatosti Posledná večera namaľovaných technikou secco, je Dr. Peter Čambál st., ktorý realizoval aj ikonografický program v slovenskej národnej kaplnke Sedembolestnej Panny Márie v dolnej bazilike Sanktuária Božieho Milosrdenstva v Krakove–Lagiewnikoch. Fresky v Kostole Kráľovnej rodiny boli namaľované v roku 2005.  

V júli roku 2022 sa tieto fresky zatreli z dôvodu obnovy interiéru kostola. Steny svetlíkov zostanú biele, ako boli pôvodne pri konsekrácii kostola. Uvažuje sa nad iným zobrazením patrocínia kostola.

Literatúra 
 Mgr.art Alena Heribanová: Prvý rok farnosti Kráľovnej rodiny v Bratislave 1999-2000. (88 strán)
 Emil Moravčík: Desiate výročie posviacky chrámu Kráľovnej rodiny na Teplickej ulici v Bratislave. (sept. 2010, 19 strán)

Iné projekty

Externé odkazy 
 oficiálna stránka farnosti

Kostoly v Bratislave
Nové Mesto (Bratislava)
Bratislava
Bratislava
Čierna Voda (okres Galanta)

Obec Čierna Voda (historicky , , ) je obec na Slovensku v okrese Galanta.

Polohopis 
Obec leží na okraji Žitného ostrova na Slovensku v okrese Galanta. Pre obec je charakteristická rieka Čierna Voda, ktorá preteká popri obci a vytvára peknú prírodnú atmosféru. Rozloha verejnej zelene je približne 2 ha a z toho parky 1 ha.

Dejiny 
Obec je doložená v Zoborskej listine roku 1113 ako Nek. Ďalšia písomná zmienka pochádzajúca z roku 1165 spomína obec v podobe Nech, Niech, Neku. V chotári obce bola kedysi osada Peteháza, v listine doložená roku 1323. Čierna Voda začiatkom 14. storočia patrila k panstvu Matúša Čáka, neskôr bola poddanskou dedinou šintavského panstva a po roku 1817 do Čeklínskeho panstva. V prvej polovici 19. storočia tu bol rozsiahly chov oviec. Obyvatelia sa zaoberali zväčša poľnohospodárstvom a rozvozom soli zo soľného skladu v Trsticiach. Najstaršia pečať obce s kruhopisom PAGUS NEIK 1688 sa vyskytuje na písomnostiach obce z 18. a 19. storočia. Symboly umiestnené v pečatnom obraze poukazujú na geografickú polohu obce, ktorá sa nachádzala na území medzi dvoma riekami Dudváhom a Malým Dunajom. Pečatný obraz zároveň poukazuje aj na spôsob živobytia obyvateľov, ktorým pravdepodobne bolo prievozníctvo, ale tradíciu tu malo aj chytanie rakov.

Čierna Voda prešla cez posledné desaťročia mnohými zmenami. Bola tu postavená budova materskej školy, vybudovaný obecný vodovod a plynovod, rekonštruovaný kultúrny dom a kostol.

Kultúra a zaujímavosti

Pamiatky 
 Rímskokatolícky Kostol nepoškvrneného srdca Panny Márie, jednoloďová neoklasicistická stavba s polygonálnym ukončením presbytéria a vežou tvoriacou súčasť jej hmoty, z roku 1924. Obnovou prešla v rokoch 2001-2002. Interiér je zaklenutý valenou klenbou. Nachádza sa tu socha Immaculaty zo staršieho kostola, neskorobaroková z konca 18. storočia a socha Krista zo začiatku 19. storočia. Fasády kostola sú členené polkruhovo ukončenými oknami so šambránami. Veža je ukončená ihlancovou helmicou.

 Kaplnka sv. Jána Nepomuckého, jednopriestorová neskorobaroková stavba vo forme otvorenej edikuly s polkruhovým záverom, v ktorej je umiestnená socha svätca na podstavci, z roku 1782. Obnovou prešla v roku 1983. Ukončená je malou strešnou vežou na pôdoryse štvorca s murovanou helmicou.

 Prícestná socha sv. Vendelína, klasicistická socha z prvej polovice 19. storočia.

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce

 
Obce okresu Galanta
Vsevolod Emilievič Mejerchoľd

Vsevolod Emilievič Mejerchoľd (, ; * 28. január 1874, Penza, Rusko – † ? 2. február 1940, Moskva, Rusko) bol jedným z najvýznamnejších ruských a sovietskych divadelníkov. Je považovaný za zakladateľa socialistického divadla, všestranného umelca a režiséra, ktorého význam ďaleko prekročil hranice Sovietskeho zväzu.

Život 
Narodil sa v ruskej Penze v roku 1874 ako Karl Kasimir Theodor Meyerhold. Najprv sa vydal do Moskvy, kde študoval právo, ale po roku ho škola omrzela a prešiel na moskovskú divadelnú školu, ktorú viedol Vladimír Ivanovič Nemirovič-Dančenko. Po jej absolvovaní pôsobil štyri roky ako herec v Moskovskom umeleckom akademickom divadle a potom v roku 1905 založil vlastný súbor, tzv. Prvé štúdio.

Kvôli nezhodám so Stanislavským opustil Moskvu a odišiel do Petrohradu a Tbilisi. Režíroval činoherné a operné predstavenia, písal vedecké práce a vydával časopis o divadle. Práve na doskách petrohradského divadla začal rozvíjať svoj avantgardný štýl réžie. 

Po revolúcii v roku 1917 sa zapojil do politického života, stal sa členom komunistickej strany a dokonca zastával funkciu politického komisára v Červenej armáde. V Moskve viedol divadelné oddelenie Ľudového komisariátu osvety. V roku 1920 založil vlastné divadelné štúdio pod názvom Prvé divadlo Ruskej federácie, od roku 1923 nieslo divadlo meno svojho zakladateľa, avšak v roku 1938 bol Mejerchoľd v rámci stalinských čistiek zatknutý a divadlo zrušené. 1. februára 1940 bol odsúdený na trest smrti zastrelením. Presný dátum jeho smrti nie je známy, niektoré zdroje však uvádzajú ako dátum jeho smrti 2. február. V roku 1955 bol posmrtne rehabilitovaný.

Externé odkazy 
 Meyerhold Memorial Museum; stránka Meyercholdovho múzea  
 Meyerhold's theatrical system; Mejerchoľdov divadelný systém 
 Meyerhold's biomechanics; Mejerchoľdova biomechanika 
 Театр имени Вс. Мейерхолда; oficiálna stránka Mejerchoľdovho divadla 

Ruskí divadelní režiséri
Sovietski divadelní režiséri
Popravení zastrelením
Ruské osobnosti nemeckého pôvodu
Osobnosti na ruských poštových známkach
Osobnosti z Penzy
Kúpeľňový hráč

Kúpeľňový hráč (angl. Musician in the Bath) je slovenský film natočený podľa poviedky Viliama F. Šikulu z knihy Chrúst. 

Komédia o mladom dedinskom chlapcovi, nadanom hudobníkovi, na prahu dospelosti.

 Architekt: Barbara Kršková
 Návrhy kostýmov: Ľubica Jariabková
 Strih: Margita Černáková
 Vedúci výroby: Marián Postihač
 Exteriéry: Bratislava, Limbach, Modra, Dubová, Pezinok-Cajla
 Premiéra: máj 1989

Externé odkazy 
 Slovenská filmová databáza: Kúpeľňový hráč

Slovenské filmové komédie
Filmy podľa názvu
Filmy z 1988
Česko-slovenské filmové komédie