joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Margita Figuli

Margita Figuli, po sobáši Margita Šustrová, pseudonymy Morena, Oľga Morena (* 2. október 1909, Vyšný Kubín – † 27. marec 1995, Bratislava) bola slovenská spisovateľka, prekladateľka a autorka literatúry pre deti a mládež.

Životopis 
Narodila sa v roľníckej rodine. Gymnaziálne štúdiá začala v Dolnom Kubíne, no maturovala na  Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici (1924 – 1928). Chcela pokračovať v štúdiu, no jej pokus o štúdium maliarstva v Prahe jej nevyšiel. Pracovala ako anglická korešpondentka v Tatra banke v Bratislave. Popri zamestnaní študovala na konzervatóriu hru na klavíri. Roku 1941 ju prepustili z Tatra banky za odvážnu protivojnovú novelu Olovený vták. Preto počas vojnových rokov 1941 až 1945 žila vo Vyšnom Kubíne u Emílie Meškovej. Odvtedy sa venovala len literárnej činnosti.

Tvorba 
Margita Figuli je výraznou predstaviteľkou slovenského naturizmu v novelistickej a románovej tvorbe. Publikovať začala už v roku 1930 v časopise Slovenská nedeľa či v kalendároch Tatra banky, neskôr tiež v časopisoch Elán, Slovenské pohľady, Živena a iné. V jej raných prácach dominujú témy z prostredia sociálnej, zemepisnej či spoločenskej periférie, neskôr tiež láska, sociálny súcit a súčasné spoločenské problémy. V tematickej rovine využívala legendické, mýtické a rozprávkové prvky. Okrem vlastnej tvorby sporadicky prekladala z češtiny (Karel Čapek, Karel Jaromír Erben a i.).

Získané ocenenia 
 1947 – národná cena za román Babylon
 1964 – zaslúžilá umelkyňa
 1974 – národná umelkyňa

Dielo

Próza 
 1932 – List od otca
 1936 – Uzlík tepla, v spolupráci s Kolomanom Sokolom
 1937 – Pokušenie, zbierka 10 noviel (zostavil Ján Smrek)
 1938 – Čierny býk
 1940 – Olovený vták, pacifistická novela, v ktorej vyjadrila protest proti vojne
 1940 – Tri gaštanové kone, novela
 1942 – Tri noci a tri sny, bibliofília (ilustroval Ľudovít Fulla)
 1946 – Babylon, monumentálny 4-zväzkový román (v roku 1956 vyšiel znovu, no v upravenej verzii)
 1949 – Zuzana, fragment románu (časopisecky vyšiel už v roku 1939)
 1969 – Životopisné legendy, (vydal básnik Theo Herkeľ Florin)
 1973 – Rebeka
 1974 – Vietor v nás, román
 Vlci v dolinách, nedokončený a nevydaný román o SNP; publikovala len úryvky z neho

Pre deti a mládež 
 1956 – Mladosť, autobiografická románová kronika
 1963 – Môj prvý list
 1964 – Ariadnina niť
 1980 – Balada o Jurovi Jánošíkovi, veršovaná balada

Ostatné diela 
 1942 – Sen o živote alebo Život Shelleyho, dramatická reflexia pre rozhlas (na námet knihy André Maurois – Ariel alebo Život Shelleyho) o P. B. Shelleym
 1959 – Rytierska balada, libreto k baletu (autor baletu Šimon Jurovský)

Iné projekty

Literatúra 
 Slovník slovenských spisovateľov
 Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 12552000

Externé odkazy 
 Životopis na stránkach Osobnosti Slovenska
 
 https://www.osobnosti.sk/osobnost/margita-figuli-333

 
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí spisovatelia pre deti a mládež
Ženy v slovenskej literatúre
Slovenskí prozaici
Slovenskí prekladatelia
Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Česko-slovenskí národní umelci
Osobnosti z Vyšného Kubína
Raymond Emery

Ray Emery (* 28. september 1982, Hamilton, Ontário, Kanada† 15. júl 2018, tamže) bol kanadský hokejový brankár.

Klubový hokej 
Ray Emery bol draftovaný v úvodnom drafte NHL v roku 2001 klubom Ottawa Senators v štvrtom kole ako 99. v poradí. Prvýkrát sa dostal na ľad NHL v sezóne 2002/03, odchytal však iba 3 zápasy, rovnako ako v nasledujúcej sezóne. V sezóne 2005/06, po odchode brankárov Patricka Lalima a Martina Pruseka sa stal brankárskou dvojkou tímu za Dominikom Hašekom a začal dostávať oveľa viac príležitostí. Po Hašekovom odchode po sezóne 2005-06 okamžite zastúpil jeho miesto skúsený švajčiarsky gólman Martin Gerber z Caroliny Hurricanes. V priebehu sezóny 2006-07 sa ale vďaka nepresvedčivým výkonom Gerbera dostal Emery až na post brankárskej jednotky klubu. No v sezóne 2007/2008 to akoby ani nebol on a prišiel o post jednotky v tíme. Na konci sezóny 2007/2008 bol vyplatený zo zmluvy a podpísal zmluvu s tímom novovytvorenej KHL Atlant Mytišči. Od roku 2016 chytal v nemeckom klube Adler Mannheim v Mannheime.

Míľniky 
 29. november 2005 - 1. shutout (zápas bez inkasovaného gólu) v NHL: Ottawa Senators - Montreal Canadiens 4:0.

Úmrtie 
V nedeľu 15. júla 2018 v ranných hodinách tragicky zomrel pri plávaní s priateľmi v meste Hamilton v Ontáriu.

Referencie

Externé odkazy 
 
 Ray Emery na nhl.com
 Ray Emery na stránke Ottawa Senators

Kanadskí hokejisti
Brankári v NHL
Hráči Ottawa Senators
Kanadskí hokejoví brankári
Osobnosti z Hamiltonu (Ontário)
Brankári Ottawa Senators
Brankári Anaheim Ducks
Brankári Philadelphia Flyers
Brankári Chicago Blackhawks
Jaroslav Hlinka (politik)

JUDr. Jaroslav Hlinka (* 19. máj 1954, Košice) je starosta mestskej časti Košice-Juh, člen mestskej rady v Košiciach, poslanec mestského zastupiteľstva v Košiciach a poslanec zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja.

Jaroslav Hlinka, pôvodným povolaním právnik, bol za poslanca KSK zvolený ako nezávislý kandidát v okrese Košice IV vo voľbách v roku 2001 a opakovane aj vo voľbách v roku 2005. Starostom MČ Košice-Juh je nepretržite štvrté funkčné obdobie od roku 1991. V predčasných voľbách na primátora mesta Košice (8. apríla 2006) kandidoval ako nezávislý kandidát.

Život 
Narodil sa Márii a otcovi Pavlovi v Košiciach. Od útleho detstva vyrastal v mestskej časťi Juh v okolí univerzitnej nemocnice na Rastislavovej ulici. Povinnú školskú dochádzku absolvoval na Základnej deväťročnej škole na Kukučínovej ulici. Neskôr vyštudoval Právnickú fakultu na UPJŠ, po ktorej absolvoval aj základnú vojenskú službu v Brne. Po ukončení vojenskej služby a štátnej rigoróznej skúšky, získal titul doktor práv.

Po dvoch rokoch v pozícii právneho čakateľa prokuratúry, zložil prokurátorské skúšky a stal sa prokurátorom Mestskej prokuratúry v Košiciach. Neskôr sa stal prokurátorom Generálnej prokuratúry v Bratislave. Po narodení syna sa z Bratislavy vrátil späť do Košíc. Od roku 1986 pôsobil ako tajomník obvodného národného výboru Košice IV.

V roku 1991 získal dôveru voličov a bol zvolený za starostu mestskej časti Košice-Juh. V roku 2015 bol menovaný za člena slovenskej delegácie vo Výbore regiónov EÚ v Bruseli.

Jaroslav Hlinka je vdovec a má dve dospelé deti (syn Pavol a dcéra Zuzana).

Ocenenia 
 2008 – štátne vyznamenanie Maďarskej republiky Rád rytierskeho kríža
 2012 – Cena primátora mesta Košice

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálny web

Starostovia košických mestských častí
Poslanci Košického samosprávneho kraja
Absolventi Právnickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika
Osobnosti z Košíc
Štefan Staško

Ing. Štefan Staško (* 14. marec 1959, Sobrance) je poslancom zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja a bývalý primátor mesta Sobrance v rokoch 1998 - 2008. V tejto funkcii bude opätovne pôsobiť po svojom víťazstve v hlasovaní o primátora mesta v komunálnych voľbách v novembri 2010.

Roky 1998 - 2005
Štefan Staško bol prvýkrát za primátora Sobraniec zvolený v komunálnych voľbách v decembri 1998 ako kandidát Strany občianskeho porozumenia (SOP). V roku 2002 ako nezávislý kandidát svoje víťazstvo obhájil.

Vo voľbách do krajského zastupiteľstva v roku 2001 bol ako nezávislý kandidát zvolený za poslanca za okres Sobrance. Vo rovnakých voľbách v roku 2005 bol opätovne zvolený, tentoraz za Stranu regiónov Slovenska. V čase volieb v roku 2005 mal 46 rokov.

Roky 2006 - 2008
V roku 2006 bol tretíkrát po sebe zvolený za primátora Sobraniec, tentoraz s rozdielom jediného hlasu. Toto víťazstvo bolo napadnuté protikandidátom Pavlom Džurinom podaním sťažnosti na Ústavný súd SR a trestného oznámenia na neznámeho páchateľa pre podozrenie z ovplyvňovania volieb. TASR o tomto incidente vydala 7. 12. 2006 tlačovú správu, ktorá bola medializovaná. Ústavný súd rozhodol, že došlo k porušeniu volebného zákona a predseda parlamentu vyhlásil nové voľby, ktoré sa konali v júni 2008. V nich už zvíťazil rozdielom ôsmich hlasov Džurina, ktorý bol v tom čase aj poslancom NR SR za HZDS (2006-2010) a ktorý sa tak stal novým primátorom Sobraniec.

Roky 2009 - 2011
Aj v tretích regionálnych voľbách v novembri 2009 bol zvolený za poslanca KSK, tentoraz za koalíciu Slobodné fórum, Strana občianskej solidarity a Hnutie za demokraciu. V komunálnych voľbách 2010 sa ako jeden z piatich kandidátov bude opäť uchádzal o post primátora Sobraniec a v hlasovaní občanov mesta získal najviac hlasov, čo znamenalo jeho opätovne pôsobenie vo funkcii primátora, ktorú prevzal v januári 2011.

Roky 2011 - 2015
Ani v ďalších regionálnych voľbách 9. novembra 2013 ho volebný úspech neminul. Vo volebnom obvode č. 9 skončil na druhom mieste za Boleslavom Lešom. Títo dvaja najúspešnejší kandidáti sa stali poslancami KSK za okres Sobrance.

V komunálnych voľbách 2014 nekandidoval a 2. januára 2015 odovzdal funkciu primátora Pavlovi Džurinovi.

Referencie

Poslanci Košického samosprávneho kraja
Primátori slovenských miest
Eden a potom

Eden a potom (angl. Eden and Afterwards) je slovensko-francúzsky koprodukčný film. 

Detektívny príbeh, odohrávajúci sa na rozhraní sna a skutočnosti, o krádeži obrazu moderného umelca z konca minulého storočia. Príchodom exotického študenta Duchemina sa rozvíjajú ich dobrodružstvá. Pátrajúca dievčina sa dostáva až na tuniský ostrov Džerba, kde stretáva priateľa, Duchemina aj kaviarenského čašníka Franca. Príbeh sa odohráva v kaviarni Eden, kde sa skupinka univerzitných študentov zabáva improvizovaným výstupom.

Členovia štábu
 Architekt: Anton Krajčovič
 Návrhy kostýmov: Nicolo Roccia
 Strih: Bob Wade
 Vedúci výroby: Ján Tomaškovič
 Réžia slovenského znenia: Dušan Kodaj
 Exteriéry: Bratislava, Dunajská Streda, Džerba
 Premiéra: september 1989

Externé odkazy 
 

Česko-slovenské filmy
Slovenské filmy
Francúzske filmy
Filmy podľa názvu
Filmy z 1970
Martin Pado

Ing. Martin Pado (* 16. máj 1959, Michalovce) je slovenský politik. Vo vláde z roku 2002 bol minister vnútra Slovenskej republiky.

Život 
Martin Pado je ženatý a má dve deti. 

 1982 – absolvoval Strojnícku fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave 
 1982–1989 – Michalovské elektrotechnické závody, naposledy ako vedúci oddelenia investičnej výstavby 
 1986–1988 – postgraduálne štúdium na Vysokej škole technickej v Košiciach 
 1990–1995 – prednosta Okresného úradu v Michalovciach 
 1991–1992 – manažérsky kurz na City University Bratislava 
 1992 – právnické minimum na Univerzite Komenského v Bratislave (2 semestre) 
 1995–1996 – vedúci Poradenského a konzultačného strediska EÚ Bratislava PhF Košice, detašované pracovisko Michalovce 
 1996–1997 - Komunálna poisťovňa a. s. Michalovce, vedúci reprezentant 
 1997–1998 – IMPROMAT s.r.o., vedúci strediska v Košiciach  
 1998–2002 – prednosta Krajského úradu v Trnave

Politická činnosť 
 1989 – jeden zo zakladateľov Verejnosti proti násiliu v Michalovciach 
 1992 – jeden zo zakladateľov Hnutia za demokratické Slovensko, podľa vlastných slov sa však nestal členom 
 1995 – NDS, Demokratická únia po zlúčení 
 2000 – Slovenská demokratická a kresťanská únia (SDKÚ)
 24. október 2002 – 8. február 2006 - štátny tajomník ministerstva vnútra 
 8. február 2006 – menovaný za ministra vnútra po demisii dovtedajšieho ministra Vladimíra Palka

Komunálna politika
 2005 – zvolený za koalíciu SDKÚ, DS, SZS v okrese Michalovce za poslanca zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja.

Narodenia v 1959
Žijúci ľudia
Poslanci Košického samosprávneho kraja
Ministri vnútra Slovenskej republiky
Politici VPN
Politici NDS
Politici DÚ (1995)
Politici SDKÚ
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Poslanci NR SR (2010 – 2012)
Osobnosti z Michaloviec
Monika Smolková

Mgr. Monika Smolková (* 6. október 1956, Janovík) je slovenská politička, dlhoročná členka strany SMER-SD. V rokoch 2009-2019 bola poslankyňou Európskeho parlamentu v socialistickej frakcii. Bola tiež starostkou mestskej časti Košice – mestská časť Dargovských hrdinov (2006-2010, zvolená za koalíciu SMER-SD, ĽS-HZDS, Slobodné fórum a SNS), poslankyňou zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja, a v rokoch 20062009 poslankyňou Národnej rady SR za SMER-SD.

Životopis 
Smolková sa narodila v obci Janovík pri Prešove. V Prešove navštevovala Strednú ekonomickú školu v Prešove – odbor všeobecná ekonomika. Následne vyštudovala Pedagogickú fakultu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove v odbore Pedagogika – vychovávateľstvo. Fakulta od roku 1997 prešla pod Prešovskú univerzitu v Prešove. Okrem toho absolvovala dvojročné postpromočné štúdium na Ekonomickej fakulte Technickej univerzity v Košiciach.

Od roku 1975 do roku 2002 pracovala postupne ako referentka v podnikoch Povodie Bodrogu a Hornádu a Obnova vkus, vychovávateľka na Strednom odbornom učilišti strojárskom v Košiciach (1983-1993), ekonómka vo firme MULTI AV FORM (1993-2002) a riaditeľka cestovnej kancelárie CK MULTI TOUR (1997-2002).

Politická kariéra 
Od roku 1999 bola členkou predsedníctva strany SMER. Monika Smolková bola vo voľbách v roku 2005 zvolená za koalíciu HZD, SMER za poslankyňu krajského zastupiteľstva v okrese Košice III. V poslednej funkcii v NR SR bola členkou mandátového a imunitného výboru a členkou výboru pre vzdelanie, mládež, vedu a šport.

Smolková bola dvakrát zvolená za europoslankyňu (v rokoch 2009 a 2014). V období 2014-2019 bola členkou Výboru EP pre pre regionálny rozvoj a Delegácie pri Parlamentnom výbore pre partnerstvo EÚ – Arménsko, pre spoluprácu EÚ – Azerbajdžan a pre pridruženie EÚ – Gruzínsko.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Životopis na stránke strany SMER
 Monika Smolková na stránke EP

Poslanci Košického samosprávneho kraja
Narodenia v 1956
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Slovenskí europoslanci (2009 – 2014)
Slovenskí europoslanci (2014 – 2019)
Slovenskí komunálni politici
Absolventi Univerzity Pavla Jozefa Šafárika
NGC 185

NGC 185 je galaxia v súhvezdí Kasiopeja, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. novembra 1787.

Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,3.

Pozri aj 
 Zoznam NGC objektov

Súhvezdie Kasiopeja
185
Miestna skupina galaxií
Podskupina Androméda
Astronomické objekty objavené v roku 1787
Chicago (rozlišovacia stránka)

Chicago môže označovať:

 mesto v americkom štáte Illinois, pozri Chicago, 
 rieku pretekajúcu Chicagom, pozri Chicago (rieka)
 rockovú skupinu, pozri Chicago (hudobná skupina)
 chicagsky časopis, pozri Chicago (časopis)
 žáner elektronickej tanečnej hudby, pozri Chicago house
 švédsku pokerovú hru, pozri Chicago (pokerová hra)
 klasický font používaný v rokoch 1984 až 1997 pre systémové rozhranie Mac OS, pozri Chicago (typ písma)
 Microsoft Chicago, kódové meno pre Windows 95, pozri Windows 95
 Loyola University Chicago
 Loyola University Chicago Rome Center
 Loyola University Chicago School of Law
 University of Chicago
 štylistickú príručku americkej angličtiny, pozri The Chicago Manual of Style
 asteroid, pozri 334 Chicago
 loď Námorníctva USA, pozri USS Chicago

Chicago je titulom:
 Chicago (divadelná hra), divadelná hra prvýkrát hraná v roku 1926, autor Maurine Dallas Watkins
 Chicago (film z roku 1997), film podľa divadelnej hry
 Chicago (muzikál), muzikál podľa divadelnej hry, prvýkrát hraný v roku 1975
 Chicago (film z roku 2002), film podľa muzikálu
 Chicago (album), album rockovej skupiny Chicago
 Chicago (manga), manga, autor Yumi Tamura
 Chicago (báseň), báseň, autor Carl Sandburg
Pittsburská dohoda

Pittsburská dohoda bola politická dohoda, ktorú 30. mája 1918 v americkom Pittsburghu podpísali zástupcovia Slovenskej ligy v Amerike, Českého národného združenia a Zväzu českých katolíkov s Tomášom G. Masarykom. Text dokumentu sformuloval a podpísal v rámci svojej návštevy USA T. G. Masaryk.

Dohoda 
Schvaľovala spojenie Slovákov a Čechov v samostatnom štáte, v ktorom malo mať Slovensko vlastnú administratívu a snem. Hoci zo slovenského hľadiska znamenala ústup od hlavných požiadaviek Clevelandskej dohody, zaručovala Slovákom širokú samosprávu a slovenčinu ako úradný jazyk na školách, v úradoch a vo verejnom živote. Na rozdiel od Clevelandskej dohody nemalo ísť o federatívne usporiadanie štátu a forma štátu mala byť republikánska. 

Pittsburská dohoda sa po roku 1919 stala predmetom vnútropolitického zápasu o autonómiu Slovenska. Niektorí českí politici ju právne či úplne spochybňovali, napr. T. G. Masaryk spochybňoval jej platnosť a neskôr tvrdil, že nie je právne záväzná, lebo to bola len „lokálna dohoda amerických Čechov a Slovákov“.

Podľa historičky Margaret MacMillanovej českí politici, predovšetkým Masaryk, odmietali splniť dohodu o autonómii Slovákov (snem, administrácia, súdy) pretože štát bol nestabilný. Nemecká menšina (asi 3 mil.) bola nespokojná nemenej ako Slováci (asi 2,9 mil.). Autonómia pre Slovákov by viedla aj k autonómii nemeckej menšiny a nejasný nasledujúci vývoj.

Češi, kteří dominovali domácí politice, odmítali dát Slovensku tu autonomii, kterou Masaryk tak lehkomyslně rozdával v Pittsburgu, s odůvodněním, že Slováci ještě nejsou dostatečně zralí, aby si mohli vládnout sami. A snad ještě důležitější bylo, že nechtěli dávat záminku Němcům, Rusínům nebo Maďarům, kteří by mohli požadovat podobná práva.

Originál dohody 
Originál dohody bol na Slovensko prinesený zástupcami amerických Slovákov na krátky čas v roku 1938 a 1991. V roku 2018 bol krátko vystavený ako exponát v rámci Česko-slovenskej/Slovensko - českej výstavy na Bratislavskom hrade. Zástupcovia Slovenskej ligy v Amerike odovzdali originál dohody 9. septembra 2007 do pittsburského historického múzea Heinz History Center.

Iné projekty

Referencie

Externé odkazy 
 Faksimile Pittsburskej dohody

Vznik Česko-Slovenska
Dejiny Slovenska
Česko-Slovensko
Dohoda
Druh

Druh môže byť:
všeobecne:
typ, trieda, odroda a podobne
spoločník (žen. rod: družka)
priateľ (žen. rod: družka)
v biológii: taxonomická kategória, pozri druh (taxonómia)
v práve a všeobecne (žen. rod: družka): osoba žijúca s niekým v životnom spoločenstve, hoci nie sú manželia, pozri druh (právo)
historicky: ministeriál, družinník
poľský fotoaparát, pozri Druh (fotoaparát)
Balón (aerostat)

Balón je neriaditeľný aerostat. Skladá sa z vlastného balóna (obalu plneného plynom ľahším ako vzduch alebo horúcim vzduchom), závesných lán a koša posádky.

História 
Za začiatok balónového lietania je považovaný 4. jún 1783, kedy sa vzniesol teplovzdušný balón bratov Montgolfiérovcov pred zrakmi dvora Ľudovíta XVI. Prvými pasažiermi boli ovce, kačka a sliepka.

Ešte v tom istom roku sa vzniesol aj prvý plynom plnený balón profesora Charlesa. Plynové balóny sa potom využívali v civilnej a hlavne vojenskej sfére. Boli plnené vodíkom alebo svietiplynom a nakoniec bezpečným héliom. Koncom 19. storočia sa objavili aj prvé použiteľné riaditeľné balóny – vzducholode.

Vojenské využitie 
Prvý návrh na vojenské využitie balóna podal už v roku 1783 Francúz Giroud de Villette po svojom lete montgolfiérou. Prvé praktické použitie je pripisované inému Francúzovi. Guiton de Morveau, poradca Výboru pre štátne blaho francúzskej prvej republiky, sa pokúsil balónom prepraviť v roku 1793 depešu z obliehaného mesta Condré. Netesný balón však spadol do obľahnutia nepriateľov. V tom istom roku však napriek tomu získal podporu pre svoje zámery a už o rok neskôr so svojim balónom Entreprenant („Podnikavý“) zasiahol do bojov pri Maubeuge. Predtým bolo ale potrebné pomocou chemika A. L. Lavoisiera a fyzika Coutelle objaviť a zvládnuť nový spôsob syntézy vodíka.

V čase pruského obliehania Paríža v roku 1870 boli balóny jediným prostriedkom na spojenie obrancov mesta a zvyšku Francúzska. Počas obliehania odštartovalo 66 balónov, z ktorých väčšina dorazila s poštou a pasažiermi mimo pruského obkľúčenia.

Upútané balóny boli v 19. a prvej polovici dvadsiateho storočia využívané v armáde ako pozorovací prostriedok – predovšetkým na riadenie delostreleckej paľby, počas druhej svetovej vojny potom ako protiponorková stráž.

V druhej svetovej vojne sa Japonci pomocou balónov pokúšali na diaľku podpaľovať lesy v Spojených štátoch. Vypustili ich niekoľko tisíc, ale cieľ dosiahlo len minimum z nich. Mali tiež plán použiť balóny na prenos nákazlivých chorôb. Balóny boli vyrobené z materiálov, ktoré protiletecká obrana nemohla radarmi zachytiť.

Súčasnosť 
V polovici 20. storočia začal byť bežne dostupný stlačený propán-bután a umožnil tak renesanciu teplovzdušných balónov ako koníčka mnohých nadšencov.

Iné projekty  

Lietadlá
Viliam Zahorčák

Viliam Záhorčák (* 21. júl 1959) je poslanec NR SR a bývalý primátor mesta Michalovce.

Život 
Pôsobil ako učiteľ na základnej škole a neskôr na gymnáziu. V rokoch 2001 - 2005 pôsobil ako poslanec zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja.

Viliam Záhorčák bol ako člen Strany demokratickej ľavice zvolený za koalíciu HZDS, SDĽ, SOP za poslanca krajského zastupiteľstva vo voľbách v roku 2001 v okrese Michalovce. Vo voľbách v roku 2005 nekandidoval. Na poslanca KSK kandidoval aj v rokoch 2009, 2013 a 2017. Zvolený bol vždy, čo znamená, že túto funkciu zastával v kuse od roku 2009 do roku 2022. V týchto rokoch zastával aj funkciu predsedu školskej komisie v KSK. Od roku 2006 je primátorom mesta Michalovce. Do tejto funkcie bol znovu zvolený v roku 2010. V roku 2018 bol opätovne zvolený za primátora mesta Michalovce. V roku 2022 už na túto funkciu nekandidoval. Túto funkciu zastával nepretržite štyri volebné obdobia. V roku 2020 bol zvolený za poslanca NR SR za stranu SMER - SD. V roku 2022 sa neúspešne uchádzal o post predsedu KSK. Skončil druhý za Rastislavom Trnkom, ktorý tento post obhajoval.

Referencie 

Primátori slovenských miest
Poslanci Košického samosprávneho kraja
Politici SDĽ (1990)
Akvadukt

Akvadukt je umelý vodný kanál, vybudovaný na to, aby dodával vodu z jedného miesta na iné. Názov pochádza z latinčiny, kde aqua znamená „voda“ a ducere „viesť“. Veľa akvaduktov je postavených nad úrovňou okolitého terénu, takže pripomínajú skôr mosty ako rieky. Dostatočne veľké akvadukty sa preto môžu používať aj ako vodné dopravné cesty pre lode. Akvadukty sa začali používať, alebo stavať, v starovekej Mezopotámii v čase starobabylonskej ríše už 3000 rokov pred naším letopočtom. Boli to mosty, ktoré privážali vodu z prameňa na miesto, kde bol nedostatok vody.

Z hľadiska dejín výtvarného umenia boli rozšíreným prvkom rímskej architektúry. Išlo o mohutné, harmonické stavby, ktoré sa skladali z dvoch radov na seba uložených pilierov spojených oblúkmi. Známym akvaduktom je napr. Pont du Gard blízko francúzskeho mesta Nîmes.

Iné projekty 

 
Vodné dopravné stavby
Trenčiansky samosprávny kraj

Trenčiansky samosprávny kraj je jeden z ôsmich samosprávnych krajov Slovenska.

Predsedovia Trenčianskeho samosprávneho kraja 
 2001 – 2005: Štefan Štefanec (HZDS)
 2005 – 2009: Pavol Sedláček (ANO, ĽS-HZDS, PSNS, ZSNS)
 2009 – 2013: Pavol Sedláček (ĽS-HZDS, Smer-SD)
 2013 – 2017: Jaroslav Baška (Smer-SD) 
 2017 – 2022: Jaroslav Baška (SMER-SD, SNS, MOST-HÍD, SZ)

Zastupiteľstvo Trenčianskeho samosprávneho kraja 
Zastupiteľstvo Trenčianskeho samosprávneho kraja sa skladá z 45 poslancov volených v priamych voľbách. 

Pozri kategóriu: Zoznamy poslancov Trenčianskeho samosprávneho kraja

Pozri aj 
 Trenčiansky kraj

Externé odkazy 
 oficiálna stránka
 Územný plán Trenčianskeho kraja

 
Samosprávne kraje Slovenska
Trnavský samosprávny kraj

Trnavský samosprávny kraj (skr. TTSK) je jeden z ôsmich samosprávnych krajov Slovenska. Jeho najväčším mestom je Trnava.

Predsedovia Trnavského samosprávneho kraja 
 20012005: Peter Tomeček (HZDS, SMER, SOP)
 20052009: Tibor Mikuš (ĽS-HZDS, Ľavicový blok, ZSNS, PSNS)
 20092013: Tibor Mikuš (nezávislý)
 20132017: Tibor Mikuš (nezávislý)
 2017 – 2022: Jozef Viskupič (OĽaNO, SaS, KDH, OKS, Zmena zdola, DÚ)

Zastupiteľstvo Trnavského samosprávneho kraja 

Pre súčasné zastupiteľstvo TTSK pozri Zoznam poslancov Trnavského samosprávneho kraja (2017 – 2022)

Zastupiteľstvo Trnavského samosprávneho kraja sa skladá zo 40 poslancov volených v priamych voľbách (Dunajská Streda 8 poslancov, Galanta 7, Hlohovec 3, Piešťany 5, Senica 5, Skalica 3 a Trnava 9). 

Pozri kategóriu: Zoznamy poslancov Trnavského samosprávneho kraja

Pozri aj 
 Trnavský kraj

Externé odkazy 
 oficiálna stránka
 Územný plán Trnavského kraja

 
Samosprávne kraje Slovenska
Nitriansky samosprávny kraj

Nitriansky samosprávny kraj je jeden z ôsmich samosprávnych krajov Slovenska.

Nitriansky samosprávny kraj, je krajom s bohatou históriou,množstvom termálnych prameňov a kvalitnými odrodami vína. Patrí k najteplejším oblastiam a najproduktívnejším poľnohospodárskym centrám Slovenskej republiky. Na čele kraja stojí predseda kraja, zastupiteľstvo kraja tvorí 54 poslancov.

Člení sa na 7 okresov: Komárno, Levice, Nové Zámky, Šaľa, Nitra, Topoľčany a Zlaté Moravce.

Úrad Nitrianskeho samosprávneho kraja

Plní úlohy zastupiteľstva, predsedu a ďalších orgánov zriadených zastupiteľstvom. 
Úrad Nitrianskeho samosprávneho kraja (ÚNSK) vznikol 1. januára 2002. Prácu úradu riadi a organizuje riaditeľ úradu, ktorý za svoju činnosť zodpovedá predsedovi. Úrad NSK sa člení na deväť odborov. Každý odbor riadi príslušný vedúci odboru.

Predsedovia Nitrianskeho samosprávneho kraja 
 20012005 – Milan Belica (HZDS, SDĽ, STRED, SOP)
 20052009 – Milan Belica (ĽS-HZDS, KSS ZSNS, PSNS, Ľavicový blok, Agrárna strana vidieka)
 20092013 – Milan Belica (SMER, SDKÚ-DS, KDH)
 20132017 – Milan Belica (SMER, SNS, Agrárna strana vidieka)
 2017 – 2022 – Milan Belica (SMER, SNS, MOST-HÍD)

Zastupiteľstvo Nitrianskeho samosprávneho kraja 
Zastupiteľstvo Nitrianskeho samosprávneho kraja sa skladá zo 54 poslancov volených v priamych voľbách.  

Pozri kategóriu: Zoznamy poslancov Nitrianskeho samosprávneho kraja

Pozri aj 
 Nitriansky kraj

Externé odkazy 
 oficiálna stránka
 Územný plán Nitrianskeho kraja

 
Samosprávne kraje Slovenska
Protokol prenosu súborov

Protokol prenosu súborov (angl. file transfer protocol), skr. FTP, je TCP/IP protokol určený na prenos súborov medzi počítačmi, či už na internete alebo lokálnej sieti. 

Na komunikáciu sa využívajú dva porty - 20 a 21. Port 20 slúži na prenos dát a port 21 slúži na kontrolu dát a ftp príkazy. 

FTP spoznáme tak, že vidíme namiesto „HTTP“ na začiatku adresy „FTP“, takže nejde o www-server ale o FTP-server.. ukážka: 
ftp://meno:heslo@host:port/adresar 
Na začiatku je ftp, potom nasleduje prihlasovacie meno, heslo, host - IP adresa servera alebo napr. ftp.server.com prípadne www.server.com, na konci môžeme mať cestu do daného adresára. Na serveri je možné vytvoriť viacej užívateľských kont, nastaviť práva pre použivateľov (použivateľ Jano môže sťahovať len dokumenty, používateľ Peter môže sťahovať dokumenty a filmy a užívateľ Fero môže sťahovať dokumenty a mazať filmy). Niektoré FTP su anonymné a tak nie je nutné poznať login a password, postačí len adresa servera.

História
Pôvodnú špecifikáciu pre File Transfer Protocol napísal Abhay Bhushan a bola publikovaná ako RFC 114 dňa 16. apríla 1971.

Hlášky 
 200 - príkaz úspešne vykonaný 
 226 - prenesenie dát ukončené
 230 - používateľ prihlásený, pokračujem 
 331 - používateľské meno OK, potrebujem heslo 
 332 - potrebujete účet pre prihlásenie 
 421 - veľa používateľov 
 426 - spojenie uzavreté, prenos prerušený 
 530 - neprihlásený 
 550 - požadovaná akcia nie je dostupná 

…hlášok servera je 6 x viac, tu sú len tie najčastejšie sa vyskytujúce…

Ratio server - ftp server, ktorý funguje na výmene dát. Ratio 1:3 znamená, že po uploadovaní (nahraní na server) 1 MB môžem zo servera stiahnuť 3 MB., ratio 1:5 je teda 1 MB/5 MB…

Vytvorenie vlastného servera 
Na vytvorenie je potrebné mať nainštalovaný program, ktorý umožní pripojenie cez FTP. Najčastejšie sa používa Serv-U, Cerberus FTP Server, RaidenFTPD, BlackMoon FTP Server, Cesar FTP, FileZilla… pre Windows a vsFTPd alebo proFTPD pre Linux.

Internetové protokoly
Emil Horváth

prof. Emil Horváth (* 12. november 1945, Nitra) je slovenský herec, režisér a divadelný pedagóg. Syn herca Emila Jozefa Horvátha, manžel herečky Viery Richterovej.

Absolvoval herectvo na Vysokej škole múzických umení v Bratislave v roku 1968. Bol členom Divadla SNP v Martine (19681976), potom Novej scény v Bratislave (19761983). Od roku 1983 je členom Činohry Slovenského národného divadla, kde stvárnil množstvo postáv. 

V posledných rokoch sa venuje aj réžii (Caligula, Divadelná komédia, Šialený deň, Štvrtá sestra). Ako režisér hosťuje aj v bratislavskom divadle West (Ešte máš mňa, miláčik, Inšpektor Drake a dokonalý zločin), v Divadle Andreja Bagara v Nitre (…a ešte som aj smoliar, Sylvia) a Štátnom divadle Košice (Jožko Púčik a jeho kariéra). Hral v mnohých filmoch a televíznych inscenáciách (Demeterovci, Ako sa Vinco zaťal) a seriáloch (Americká tragédia, 30 prípadov majora Zemana). Režijne sa podieľal na dvoch televíznych filmoch Ešte dve frašky… (1998) a Mučivé tajomstvo (1999). 

Prednáša hereckú tvorbu na VŠMU, na ktorej v roku 2005 získal titul profesor. Od mája 2011 je riaditeľom činohry SND. 

Jeho syn Tomáš je literárny vedec, spisovateľ a prekladateľ. 

V roku 2005 mu prezident SR udelil Rad Ľudovíta Štúra II. triedy za významné zásluhy v oblasti rozvoja kultúry.

Filmografia 
 1965: Každý mladý muž (slovenský vojak)
 1968: Niet inej cesty (Janko Štúr)
 1968: Peter a Lucia (Peter)
 1970: Na kometě (Servadac)
 1973: Deň slnovratu (Igor)
 1973: Dny zrady (Bagar)
 1973: Dolina (Dušan)
 1974: Sokolovo (slob. Daniš)
 1976: Jeden stříbrný (Martin Uher)
 1979: Kamarátky (Baltazár)
 1980: Odveta (lekár)
 1980: Rukojmí v Bella Vista (por. Gajdoš)
 1984: Sladké starosti (Šimon Šindelka)
 1987: Južná pošta (Ján Jurkovič – 40 ročný)
 1987: Svět neví nic (Tomáš Jakl)
 1987: Víkend za milión (prokurátor)
 1988: Iba deň (svokor)
 1988: Prokletí domu Hajnů (Petr Švejcar)
 1996: Jaškov sen (Faktor)
 20072008: Ordinácia v ružovej záhrade (Juraj Čanecký) – TV seriál
 2012: Búrlivé víno (Ivan Dolinský)
 2013: České století – TV seriál
 2018: Ministri
 2019: Autoškola (Karol Hrom)
 2021: Nemocnica (Profésor Hrdlička)

Externé odkazy 
 
 
 Osobnosti.sk
 SND.sk

Slovenskí divadelní režiséri
Slovenskí filmoví herci
Slovenskí divadelní herci
Slovenskí televízni herci
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Členovia Slovenského komorného divadla
Členovia Činohry Slovenského národného divadla
Slovenskí univerzitní profesori
Vyučujúci na Vysokej škole múzických umení v Bratislave
Osobnosti z Nitry
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra II. triedy
Novodievčí cintorín

Novodievčí cintorín () je najznámejší cintorín v Moskve, Rusko. Nachádza sa hneď vedľa jednej z pamiatok svetového dedičstva – Novodievčieho kláštora, ktorý je treťou najobľúbenejšou turistickou destináciou v Moskve.

Cintorín bol otvorený v roku 1898, pretože vo vnútri kláštorného komplexu už nebolo miesta pre ďalšie hroby. Prvou významnou osobnosťou, ktorú tu pochovali, bol ruský spisovateľ a dramatik Anton Pavlovič Čechov. V súčasnosti sa na cintoríne nachádzajú hroby najvýznamnejších Rusov - spisovateľov, dramatikov, básnikov, slávnych hercov, politikov i vedcov. Na cintoríne je dovedna 27 000 hrobov. Cintorín v mnohom pripomína obrovský park s malými kaplnkami a hrobkami, ktoré sú dielom rôznych sochárskych majstrov, a preto je obľúbeným miestom prechádzok.

Niektoré z významných osobností pochovaných na Novodievčom cintoríne:
 Pavel Ivanovič Beľajev (1925 – 1970), kozmonaut
 Georgij Timofejevič Beregovoj (1921 – 1995), kozmonaut 
 Sergej Fedorovič Bondarčuk (1920 – 1994), herec a režisér
 Boris Sergejvič Brujnov (1922 – 1997), herec
 Valerij Jakovlevič Brjusov (1873 – 1924), spisovateľ
 Michail Afanasievič Bulgakov (1891 – 1940), spisovateľ a dramatik
 Nikolaj Alexandrovič Bulganin (1895 – 1975), štátnik
 Anton Pavlovič Čechov (1860 – 1904), spisovateľ a dramatik
 Valentin Petrovič Gluško (1908 – 1989), raketový vedec
 Fiodor Ivanovič Šaľapin (1873 – 1938), operný spevák
 Sergej Michajlovič Ejzenštejn (1898 – 1948), režisér
 Ilia Grigorievič Erenburg (1891 – 1967), spisovateľ a publicista
 Jekaterina Alexejevna Furcevová (1901 – 1956), spisovateľka 
 Nikolaj Vasilievič Gogoľ (1809 – 1852), spisovateľ a dramatik
 Raisa Gorbačovová (1932 – 1999), prvá dáma Sovietskeho zväzu, manželka Michaila Gorbačova
 Sergej Vladimirovič Iliušin (1894 – 1977), výrobca lietadiel
 Nikita Sergejevič Chruščov (1894 – 1971), štátnik 
 Ivan Nikitovič Kožedub (1920 – 1991) letecké eso
 Piotr Alexejevič Kropotkin (1842 – 1921), najznámejší ruský anarchista
 Alexandr Ivanovič Lebeď (1950 – 2002), vojak a politik
 Lev Davidovič Landau (1908 – 1968), laureát Nobelovej ceny za fyziku
 Isaak Iľjič Levitan (1860 – 1900), maliar
 Vladimir Vladimirovič Majakovskij (1893 – 1930), básnik
 Viačeslav Michajlovič Molotov (1890 – 1986), politik
 Nikolaj Platonovič Ogarev (1813 – 1877), spisovateľ a básnik
 David Fiodorovič Ojstrach (1908 – 1974), husľový virtuóz
 Alexandr Ivanovič Oparin (1894 – 1980), biológ a biochemik
 Ivan Jefimovič Petrov (1896 – 1958), generál
 Alexandr Ivanovič Pokryškin (1913 – 1985), letecké eso
 Boris Nikolajevič Polevoj (1908 – 1981), spisovateľ
 Sergej Sergejevič Prokofiev (1891 – 1953), hudobný skladateľ
 Valentin Alexandrovič Serov (1865 – 1911), spisovateľ a maliar
 Alexej Viktorovič Ščusev (1873 – 1949), architekt 
 Dmitrij Dmitrijevič Šostakovič (1906 – 1975), hudobný skladateľ
 Vasilij Makarovič Šukšin (1929 – 1974), spisovateľ a herec
 Konstantin Sergejevič Stanislavskij (1863 – 1938), divadelný režisér a teoretik
 Andrej Nikolajevič Tupolev (1888 – 1972), výrobca lietadiel

Pozri aj 
 Zoznam slávnych cintorínov

Iné projekty

Externé odkazy 
 Fotografie

Moskva
Cintoríny v Rusku
Apple Lossless

Apple Lossless (tiež známe ako Apple Lossless Encoder, ALE alebo Apple Lossless Audio Codec, ALAC) je audio formát, vyvinutý spoločnosťou Apple na bezstratovú kompresiu digitalizovanej hudby.

Na ukladanie hudby kódovanej pomocou Apple Lossless je použítý kontajner MP4 a súbory majú príponu .m4a. Apple Lossless nie je založené na AAC, ale používa lineárnu predikciu podobne ako ostatné bezstratové audio kodeky, napríklad FLAC a Shorten. Nie je použitá žiadna metóda DRM, ale vďaka povahe kontajneru je možné DRM aplikovať na ALAC rovnako ako je to pri ostatných súboroch využívajúcich QuickTime kontajnery.

Apple tvrdí, že audio súbory komprimované pomocou ALAC budú potrebovať približne polovicu z veľkosti nekomprimovaných údajov. Testami však bolo zistené, že súbory v priemere dosahujú 60 % pôvodnej veľkosti, podobne ako ostatné bezstratové formáty. Avšak na rozdiel od ostatných formátov, Apple Lossless nie je náročné na dekompresiu a je tak použiteľné aj v prístrojoch s obmedzeným zdrojom energie ako napríklad iPod.

Apple Lossless bolo predstavené 28. apríla 2004 ako komponent QuickTime verzie 6.5.1, takže použiteľné v iTunes verzie 4.5. Kodek je tiež používaný v AirPort Extreme.

David Hammerton a Cody Brocious analyzovali a dekódovali tento formát bez akejkoľvek dokumentácie. 5. marca 2005 Hammerton publikoval jednoduchý open source dekodér, napísaný v programovacom jazyku C na základe ich práce.

Pozri aj 

Iné porovnateľné bezstratové audio kodeky:

 TTA
 FLAC
 Monkey’s Audio
 Shorten
 WavPack

Externé odkazy 
 Open Source dekodér

Audio kodeky
Bezstratová kompresia

Bezstratová kompresia je trieda kompresných algoritmov, umožňujúca spätnú rekonštrukciu komprimovaných dát do pôvodnej podoby bez straty informácie, na rozdiel od stratovej kompresie, kde toto nie je možné.

Bezstratová kompresia je použitá v kompresných nástrojoch ako napríklad veľmi populárny formát zip, pôvodne unixové programy bzip2, gzip či compress. Populárne formáty sú aj rar, StuffIt, 7-Zip, arj a mnohé ďalšie.

Bezstratová kompresia sa používa všade tam, kde je potrebné, aby dekomprimované údaje boli identické s pôvodnými údajmi. Typické príklady sú spustiteľné programy alebo zdrojové kódy. Niektoré obrázkové formáty, napríklad PNG alebo GIF, používajú iba bezstratovú kompresiu, zatiaľ čo niektoré ďalšie formáty môžu používať stratovú aj bezstratovú kompresiu.

Externé odkazy 
 Katalóg webových stránok týkajúcich sa bezstratovej kompresie (anglicky)

Kompresné algoritmy
Augustín Hambálek

Ing. Augustín Hambálek (* 16. júl 1957, Trnava) je poslanec NR SR za SMER-SD, bývalý poslanec Mestského zastupiteľstva v Trnave a bývalý podpredseda Trnavského samosprávneho kraja.

Profesionálna kariéra 
 1981 – absolvoval SVŠT v Bratislave, odbor ekonomika riadenia
 19821983 vedúci ekonomického úseku, Šmeral, k.p. Trnava
 19922001, 20062007 – súkromný podnikateľ
 súdny znalec – ekonomika

Politická činnosť 
 20122020 poslanec NR SR za stranu SMER-SD, podpredseda Výboru NR SR pre kontrolu činnosti NBÚ, člen Výboru NR SR pre obranu a bezpečnosť
 2021 poslanec NR SR za stranu SMER-SD

Komunálna politika 
 19831990 vedúci odboru miestneho hospodárstva, dopravy, obchodu a cestovného ruchu Mestský národný výbor Trnava
 19901992 zástupca prednostu – Mestský úrad Trnava
 poslanec Mestského zastupiteľstva Trnava
 2000 – zvolený ako člen SMERu - sociálnej demokracie (SMER) za koalíciu HZDS, SMER, SOP v okrese Trnava za poslanca zastupiteľstva Trnavského samosprávneho kraja
 20022006 – podpredseda Trnavského samosprávneho kraja
 2010 – 2017 podpredseda Trnavského samosprávneho kraja

Referencie 

Osobnosti z Trnavy
Poslanci Trnavského samosprávneho kraja
Politici Smeru
Poslanci NR SR (2016 – 2020)
Poslanci NR SR (2020 – 2024)
Haute couture

Haute couture (slovenský preklad: vysoké šitie alebo vysoké krajčírstvo) je francúzsky, medzinárodne používaný, termín z oblasti módy označujúci oblečenie šité na mieru a vyrobené v Paríži, a imitované v ostatných mestách módy ako sú: New York, Londýn a Miláno. Oblečenie haute couture nie je šité iba na mieru pre určitého zákazníka, ale pri jeho výrobe sú použité vysoko kvalitné a drahé látky a je šité rukou s extrémnym dôrazom na detail a zakončenie. Ušitie jedných šiat môže trvať od 100 do 400 hodín, pričom ich cena sa môže vyšplhať na neuveriteľných  až . Na mieru šitý pánsky oblek stojí okolo .Termín „haute couture“ môže označovať:'''
 módne domy a návrhárov, ktorí vytvárajú exkluzívne oblečenie, ktoré neraz udáva svetové módne trendy
 samotné výrobky týchto domov
 v prenesenom (a veľmi nepresnom) význame samotnú francúzsku módu

Vo Francúzsku je označenie haute couture chráneným názvom. Spoločnosť uchádzajúca sa o tento prívlastok musí splniť určité a veľmi prísne podmienky, aby jej mohlo francúzske Ministerstvo priemyslu udeliť toto označenie. Napr. návrhár musí navrhnúť 50 nových a originálnych návrhov na denné i večerné nosenie pre každú kolekciu. Zároveň musí predstaviť dve kolekcie do roka. Taktiež musí zamestnávať na plný úväzok minimálne 20 technických zamestnancov, v aspoň jednom ateliéri alebo krajčírskej dielni.

Zároveň majú zo zákona nárok na reklamu zadarmo v štátnej francúzskej televízii. Tieto spoločnosti sa potom združujú do zväzu Chambre Syndicale de la Haute Couture''. V súčasnosti je týchto spoločností jedenásť. V roku 2002 opustil Haute Couture Yves Saint Laurent, Versace (2003), Emanuel Ungaro (2004) a Valentino (2008). Patria sem napríklad:
 Anne Valrie Hash
 Chanel
 Christian Dior
 Christian Lacroix
 Armani Privé
 Jean Paul Gaultier
 Givenchy

Referencie

Pozri aj 
 prêt-à-porter

Iné projekty

Externé odkazy 
  Metropolitní múzeum umenia – Haute couture

Móda
Oblečenie
MP4

MP4 je formát súborov (nazýva sa ako kontajner) špecifikovaný v medzinárodnom štandarde ISO/IEC MPEG-4 (ISO 14496-14). Tento formát je postavený na všeobecnom formáte súborov špecifikovanom v ISO 14496-12 (12. časť MPEG-4 štandardu). Používa sa primárne na ukladanie médií definovaných skupinou MPEG (MPEG = Motion Picture Experts Group), ale dá sa použiť aj na iný obsah (napríklad Apple Lossless, Dirac a veľa iných).

MP4 umožňuje streamovanie po internete. Umožňuje aj spájanie viacerých audio a video prúdov do jedného súboru, spolu s titulkami alebo statickými obrázkami. Ako začiatočný bod na vývoj formátu MP4 sa použil formát súborov Apple QuickTime. Aj keď sa MP4 stále podobá na formát QuickTime, vo veľa rozličných oblastiach ho zlepšili.

Do MP4 sa dá uložiť skoro ľubovoľný obsah, ale z príčiny kompatibility sa odporúča každý formát zaregistrovať u registračnej autority, ktorá je podľa ISO/IEC 14496-12 spoločnosť Apple Computer Inc. Najčastejšie používané formáty v kontajneri MP4 sú tieto:

 Video: MPEG-4, menej obvykle aj MPEG-2 a MPEG-1
 Zvuk: AAC, MP3, menej obvykle aj MP2, MP1, CELP (záznam hlasu), TwinVQ a SAOL (MIDI)
 Textové titulky: MPEG-4 Timed Text 
 Menej zvyčajný je rozličný iný obsah, ako napríklad obrázky JPEG a PNG

Niektoré z používaných prípon súborov vo formáte MP4 sú:

 .mp4 - oficiálna prípona, používaná na audio aj video
 .m4a - prípona zavedená spoločnosťou Apple a používaná na audio súbory (AAC, Apple Lossless)
 .m4v - prípona zavedená spoločnosťou Apple a používaná na video súbory (MPEG-4 video)
 .m4p - prípona zavedená spoločnosťou Apple a používaná na audio súbory chránené DRM technológiou FairPlay

Existuje veľa ďalších kontajnerových formátov súborov založených na všeobecnom multimediálnom formáte súborov definovanom v MPEG-4 Part 12, no tieto sa odlišujú podporovanými typmi obsahu. Napríklad:
 .3gp, .3g2 - používané v mobilných telefónoch tretej generácie, súbory môžu obsahovať aj neštandardný obsah (H.263, AMR, TX3G)
 .mj2 - formát pre video kompresiu Motion JPEG 2000

Externé odkazy 
 Registračná autorita pre rozšírenia MPEG-4 Part 12
 ISO/IEC 14496-14:2003 - Information technology -- Coding of audio-visual objects -- Part 14: MP4 file format
 RFC 4337 - MIME Type Registration for MPEG-4

Súborové formáty
MPEG
Multimediálne kontajnery
Pavol Bielik

RNDr. Pavol Bielik, CSc. (* 22. august 1953) bol starostom mestskej časti Bratislava-Rača a poslancom a podpredsedom Bratislavského samosprávneho kraja vo volebnom období 20012005.

Korupčný škandál 
30. januára 2007 bol Špeciálnym súdom v Pezinku odsúdený za žiadanie úplatku vo výške päť miliónov Sk na 5 rokov väzenia a zákaz vykonávať funkciu verejného činiteľa počas siedmich rokov. Bielik sa odvolal na Najvyšší súd.

Rodinný život 
Pavol Bielik je ženatý. S manželkou Evou majú dcéru Michaelu a syna Tomáša.

Profesionálna kariéra 
 1977 – absolvoval Prírodovedeckú fakultu Univerzitu Komenského v Bratislave
 19781979 – Vysoká škola poľnohospodárska v Nitre, odborný pracovník
 19791993 – Slovenská akadémia vied, vedecký pracovník
 1990 – obhajoba kandidátskej dizertačnej práce 
 19911992 – uvoľnený na výkon funkcie 1. námestníka ministra kontroly
 19931996 – v riadiacich funkciách súkromných spoločností – riadenie ľudských zdrojov,
 19961998 – prednosta Miestneho úradu mestskej časti Bratislava - Staré Mesto

Komunálna politika 
 19901998 – poslanec miestneho zastupiteľstva mestskej časti Bratislava - Rača
 19982002 – starosta mestskej časti Bratislava - Rača
 20012005 – poslanec zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja za za koalíciu ANO, DS, KDH, SDKÚ, SMK v okrese Bratislava III
 2002 – podpredseda krajského zastupiteľstva
 20022006 – starosta mestskej časti Bratislava - Rača
 2005 – neúspešne kandidoval za poslanca krajského zastupiteľstva
 2006 – neúspešne kandidoval za starostu starostu mestskej časti Bratislava - Rača

Referencie 

Poslanci Bratislavského samosprávneho kraja
Politici KDH
Konvenčná karta

Konvenčná karta je skrátený normalizovaný opis licitačného systému konkrétneho páru. 

Okrem opisu otvorení a odpovedí na ne, sú na nej opísané aj výnosové konvencie a markovanie. Počas turnaja by pár mal poskytnúť svoju konvenčnú kartu súperom. Ak pár konvenčnú kartu nemá vyplnenú a pri licitácii dôjde k nesprávnemu vysvetleniu hlášky súperom (vysvetlenie môže byť aj správne, ale partner sa pomýlil alebo blufoval) rozhodca väčšinou pridelí upravený výsledok v prospech poškodenej strany. Ak bolo vysvetlenie v súlade s konvenčnou kartou, väčšinou ponechá skutočne dosiahnutý výsledok.
Napriek tomu, že dva páry používajú rovnaký licitačný systém, môže sa ich licitačná karta výrazne líšiť. Používajú inú sadu konvencií, iné markovanie, iné výnosy. Každá bridžová federácia má svoj vlastný formulár na vyplnenie konvenčnej karty.

Externé odkazy
Editor konvenčnej karty WBF

Bridž
Oxid meďnatý

Oxid meďnatý, vzorec CuO, je najvyšším oxidom medi. Je to čierna tuhá látka topiaca sa pri teplote 1200 °C, kedy dochádza k rozkladu.

Výroba
Vzniká zahrievaním medi na vzduchu. Pretože týmto spôsobom vzniká zároveň aj oxid meďný je lepšia metóda prípravy zahrievanie dusičnanu meďnatého, hydroxidu meďnatého alebo uhličitanu meďnatého. Napríklad:
CuCO3 → CuO + CO2

Oxid meďnatý sa rozpúšťa v minerálnych kyselinách za vzniku zodpovedajúcich solí:
CuO + 2 HNO3 → Cu(NO3)2 + H2O

Vodíkom alebo oxidom uhoľnatým sa dá zredukovať na meď.

Iné projekty 

Meďnatý
Meďnatý
Zlúčeniny medi
Pavol Haspra

Pavol Haspra (* 8. december 1929, Topoľčianky – † 27. marec 2004, Bratislava) bol slovenský divadelný a televízny režisér. Manžel herečky Viery Strniskovej a neskôr Soni Valentovej.

V roku 1955 absolvoval štúdium divadelnej réžie na VŠMU v Bratislave. V rokoch 19541962 režisér, v rokoch 19551962 aj umelecký šéf Krajského divadla v Nitre (dnes Divadlo Andreja Bagara). Od roku 1962 režisér činohry SND v Bratislave. V roku 1983 nakrútil dlhometrážny film Výlet do mladosti.

Referencie 

Osobnosti z Topoľčianok
Absolventi Vysokej školy múzických umení
Slovenskí divadelní režiséri
Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Členovia Divadla Andreja Bagara
Laureáti Pribinovho kríža I. triedy
Úmrtia na leukémiu
TIROS-1

TIROS-1 bola prvá úspešne prevádzkovaná meteorologická družica a prvá družica z programu TIROS (Television Infrared Observation Satellite). Družica bola vynesená raketou Thor Able 1. apríla 1960 z mysu Canaveral na Floride. 

Bola zostrojená na otestovanie nových experimentálnych techník založených na zázname pozorovaných oblačných štruktúr z obežnej dráhy. Družica niesla dve televízne kamery spolu s dvoma záznamovými magnetickými páskami, na ktorých sa zosnímané dáta uchovávali v dobe, keď družica bola z dosahu prenosových pozemných staníc. Jedna kamera bola s vysokým rozlíšením. Energiu zabezpečovali batérie dobíjané 9 200 solárnymi batériami. 

Družica mala priemer 106 centimetrov a 48 centimetrov na výšku, vážila 120 kilogramov. Bola tvorená hliníkovou zliatinou a nehrdzavejúcou oceľou. Mala tri páry rakiet na tuhé palivo slúžiacich na otáčanie. Na vysielanie a prenos slúžili antény pripevnené na bázu a na horný okraj družice.

Družice bola stabilizovaná proti rotácii a nebola viazaná pri svojom obehu na povrch Zeme, teda televízne kamery mohli povrch Zeme snímať iba v dobe, keď k nemu boli natočené. 

Napriek tomu, družica pracovala iba 78 dní, je považovaná za veľmi úspešnú, lebo dokázala užitočnosť družíc pre prácu meteorológov. Počas misie bolo nasnímaných tisícky obrázkov oblačných textúr atmosféry Zeme a zachytený ich charakteristický chod. 

Prevádkovatelia: NASA, US ARMY Signal Research and Development Lab, RCA, US Weather Bureau, US Naval Photographic Interpretation Center

Externé odkazy 
 Program TIROS
 Sonda v encyklopédii Space 40 (po česky)

Meteorologické družice
Gerard Kuiper

Gerard Peter Kuiper, narodený ako Gerrit Pieter Kuiper (* 7. december 1905, Harenkarspel, Holandsko – † 23. december 1973, Mexiko, Mexiko) bol holandsko-americký astronóm. 

Narodil sa a študoval v Holandsku. V roku 1933 prišiel do USA a v roku 1937 sa stal americkým občanom. 

Kuiper objavil dva mesiace planét slnečnej sústavy, a to Mirandu, mesiac Urána a Nereidu, mesiac Neptúna. V roku 1944 objavil metánovú atmosféru na Saturnovom mesiaci Titan. Takisto predpokladal existenciu pásu kozmického materiálu za obežnou dráhou planéty Neptún, ktorý sa teraz nazýva Kuiperov pás, a ktorého existencia bola potvrdená. Kuiper bol zároveň priekopníkom leteckého infračerveného prieskumu vykonávaného v 60. rokoch 20. storočia  pomocou lietadla Convair 990 a zastával post profesora na Arizonskej univerzite. V roku 1959 získal Henry Norris Russell Lectureship od Americkej astronomickej spoločnosti. V 60. rokoch 20. storočia pomohol nájsť miesta pre pristátie lodí na Mesiaci pre program Apollo.

Planétka 1776 Kuiper, kráter Kuiper na Mesiaci a impaktné krátery na Marse a Merkúre sú pomenované po ňom.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 

Gerard Peter Kuiper: NASA KAO's Namesake
National Academy of Sciences Biographical Memoir

Holandskí astronómovia
Astronómovia USA
Selenografi
Osobnosti USA holandského pôvodu
Naturalizované osobnosti USA