joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cyprián Majerník

Cyprián Majerník (* 24. november 1909, Veľké Kostoľany – † 4. júl 1945, Praha) bol slovenský maliar pôsobiaci v Prahe, predstaviteľ Generácie 1909.

Rodina 
 otec Michal Majerník
 matka Jana rod. Chnápko

Život a tvorba 
V jeho osude a v jeho dielach sa odzrkadľuje údel doby, kultúrnopolitické dianie, hospodárska kríza či tábory smrti, vplývajú na tvorivé výsledky maliara. Hlavnými hrdinami diel sa stali utečenci, vyhnanci, jazdci-osloboditelia. 

V roku 1940 usporiadal v Alšovej sieni Umeleckej besedy druhú samostatnú výstavu, poslednú za svojho života. Najdôležitejším obrazom, ktorý hovorí o svedectve Majerníkovej generácie je obraz Hliadka.

Napriek tomu, že Majerník zasadil korene v Čechách, neprerušil kontakt so Slovenskom. V apríli 1941 prišiel na Slovensko za rodičmi a umeleckými druhmi. Vyhľadávala ho tlač a koncom roku 1942 získal verejné uznanie – výročnú cenu Umeleckej besedy za obraz Jazdci. 

V roku 1943 opäť cestoval na Slovensko a jeho prítomnosť utužila kultúrnopolitickú spoluprácu medzi dvoma vetvami Generácie 1909, bratislavskou a pražskou.

Ku koncu vojny sa jeho stav veľmi zhoršil. Často podliehal depresiám. Po oslobodení Československa dostal osvedčenie z výtvarného odboru Umeleckej besedy o politickej spoľahlivosti. 

Roku 1945 sa oženil so svojou dlhoročnou družkou, žiadal o byt, vlastne všetko čo by mohlo nasvedčovať záujmu o život. Toho istého roku spáchal samovraždu skokom z okna bytu. Jeho pohreb sa stal manifestom družby Slovenska a Česka.

Samostatné výstavy 
 1989 - Cyprian Majerník: Výber z celozivotného diela, Trnava, Galéria Jána Koniarka
 2009 - Cyprián Majerník, Bratislava, Galéria mesta Bratislavy
 2010 - Cyprián Majerník, Liptovská galéria Petra Michala Bohúňa, Liptovsky Mikuláš

Kolektívne výstavy (výber) 
 1946 - Trente ans de peinture Tchécoslovaque, Musée National de l'Orangerie Paris (FR)
 1957 - IV Bienal Do Museu De Arte Moderna De São Paulo, São Paulo (BR)

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Záznam o narodení a krste v matrike
 Tvorba Cypriána Majerníka na stránke webumenia.sk
 Artfacts.net

Zdroj 
PETERAJOVÁ,Ľudmila: Cyprián Majerník. Bratislava: Tatran, 1981. 224 s. TS09. 61-216-81

Slovenskí maliari
Osobnosti z Veľkých Kostolian
Osobnosti s ulicami
Obete samovrážd
Pochovaní v Prahe
Michal Jagelka

Michal Jagelka (* 17. apríl 1977 Praha) je český dabér, moderátor a herec.

Život 
Vyštudoval hudobno-dramatický odbor na Pražskom konzervatóriu. Študoval tiež Právnickú fakultu Karlovej univerzity.

Dabingu sa venuje od svojich 12 rokov. Medzi zahraničných hercov, ktorých často dabuje, patrí Leonardo DiCaprio, Matt Damon, Orlando Bloom, Brendan Fraser a David Faustino. Moderovať začínal v relácii Českej televízie Vega (1994), na Prima TV moderoval Autosalon (2002) a na TV Nova spolu s Michaelou Dolinovou tvoril moderátorskú dvojicu Snídaně s Novou (2002). Herecky sa uplatňuje takmer výhradne v televíznych filmoch a seriáloch.

Zaujíma sa tiež o politiku. V roku 2006 kandidoval za Občiansku demokratickú stranu do zastupiteľstva Mestskej časti Praha 9.

Po sedemročnej známosti uzavrel v roku 2008 registrované partnerstvo s moderátorom Alešom Cibulkom. 

V roku 2018 načítal audioknihu My děti ze stanice ZOO (vydala Audiotéka), Cesta vlka (vydala Audiotéka). V roku 2019 načítal Ultramaratonec (vydala Audiotéka), Krev pro Rusalku (vydala Audiotéka), Den, kdy došly prachy (vydala Audiotéka), Federer – portrét tenisové legendy (vydala Audiotéka). V roku 2020 načítalů tiež titul Kmotr Mrázek I., II.,III. (vydala Audiotéka), Černá labuť (vydala Audiotéka) a titul Ogilvy o reklamě v digitálním věku (vydala Audiotéka).

Filmografia 
 1995: Nováci (seriál)
 1996: Hospoda (seriál)
 1998: Na lavici obžalovaných justice (seriál)
 1998: O modrém ptáčku
 2000: Sjezd abiturientů
 2002: Hvězda života
 2002: Kameňák
 2005: Ulice (seriál)

Externé odkazy

Zdroj 

Českí dabingoví herci
Českí filmoví herci
Českí televízni herci
Českí televízni moderátori
České LGBT osobnosti
Osobnosti z Prahy
Mountfield HK

Mountfield HK je český hokejový klub z Hradca Králové.

História 
Hokej sa v Hradci Králové hráva od roku 1925. Počas obdobia Česko-Slovenska nikdy nehral v najvyššej súťaži a väčšinu času strávil hraním v 1. ČNHL. Do českej Extraligy postúpil v jej prvom ročníku no hneď po sezóne v baráži vypadol. Následne hrával v prvej a neskôr v druhej lige. Istý čas pôsobil klub ako farma Pardubíc. Pred sezónou 2013/14 sa spoločnosť Mountfield rozhodla pre spory ukončiť spoluprácu s klubom z Českých Budějovíc a dohodla spoluprácu s prvoligovým klubom Královští lvi Hradec Králové. Ten od sezóny 2013/14 pôsobí v Extralige pod názvom Mountfield HK.

Názvy klubu 
 1925 - Bruslařský klub (BK) Hradec Králové
 1941 - Bruslařský klub hockey (BKH) Hradec Králové
 1945 - BK Hockey Slavia Hradec Králové
 1948 - Sokol VČE Hradec Králové
 1949 - ZSJ Škoda Hradec Králové
 1950 - Škoda Hradec Králové
 1952 - Spartak ZVÚ Hradec Králové
 1953 - Spartak Hradec Králové
 1976 - TJ Stadion Hradec Králové
 1992 - HC Stadion Hradec Králové
 1994 - HC Lev Hradec Králové
 2000 - HC Hradec Králové a.s.
 2002 - HC VČE Hradec Králové a.s.
 2007 - HC VCES Hradec Králové a.s.
 2012 - Královští lvi Hradec Králové a.s.
 2013 - Mountfield HK a.s.

Slávni hráči 
 Radovan Biegl
 Jakub Nakládal
 Martin Hosták
 Patrik Martinec
 Tomáš Martinec
 Josef Marha
 Jan Hrdina

Slováci v klube 
 Peter Frühauf
 Tomáš Harant
 Peter Mikuš
 René Vydarený
 Rastislav Dej
 Jakub Suja
 Juraj Slafkovský

Externé odkazy 
 História klubu

České hokejové kluby
Šport v Hradci Králové
Carl Ludwig Engel

Johann Carl Ludwig Engel (* 3. júl 1778, Berlín – † 14. máj 1840, Helsinki) bol nemecko-fínsky architekt a maliar.

Životopis 
Carl Ludwig Engel bol synom berlínskeho staviteľa a v rokoch 18001804 študoval architektúru na miestnej stavebnej akadémii. Vstúpil do ruských služieb a v roku 1809 sa stal mestským staviteľom v Reval a potom šéfom stavebnej komisie vo vtedy ruských Helsinkách. V roku 1824 sa stal hlavným intendantom výstavby vo fínskom veľkovojvodstve.

Engel bol vedľa Aalta najvýznamnejším architektom vo Fínsku. Veľa jeho návrhov bolo dokončených alebo realizovaných až po jeho smrti.

Dielo (výber) 
 Kostol Sankt Marien, 1801 – 1804 
 Hvezdáreň, Turku, 1818
 Gazdovský dvor Moisio, Elimäki, 1820
 Senátne námestie v Helsinkách so zámkom štátnej rady 1822, hlavná budova univerzity 1832, Katedrála (Tuomiokirkko) 1830 – 1852 a univerzitná knižnica 1845
 Radnica, Lappeenranta, 1829
 Drevený kostol Kittilä, 1831
 Zvonica Ahlainen, 1832
 Radnica, Pori, 1839 bis 1841
 Radnica, Kokkola, 1841
 Kostol, Luumäki, 1845
 Zvonica kostola Hollola, Hollola, 1848
 Kostol Liminka, 1826
 Kostol Säkkijärvi (Karélia), 1833
 Katedrála Lapua, 1827
 Pošta a colnica Eckerö, Åland, 1828
 Ortodoxný kostol sv. Mikuláša, Suistamo (Karélia), 1844
 Katedrála Oulu, 1845
 Stavebné plány pre Turku (1828), Tampere (1830), Hämeenlinna (1831), Porvoo (1832), Jyväskylä (1833) a Mikkeli (1837)

Literatúra 
 Hans Junecke: Engel, Carl Ludwig. v: Neue Deutsche Biographie (NDB). diel 4. Duncker & Humblot, Berlin 1959, ISBN 3-428-00185-0, S. 505 f

Iné projekty

Externé odkazy 
 Výstava vo Viedni (Wiener Planungswerkstatt, 6. september - 2. október 2002)
 Carl Ludwig Engel a klasicistické Helsinki

Zdroj 

Fínski architekti
Nemeckí architekti
Osobnosti na fínskych poštových známkach
Osobnosti z Berlína
Jaroslav Čejka (básnik)

Jaroslav Čejka (* 26. október 1943 Praha) je český básnik, prozaik, dramatik a žurnalista.

Biografia 
Väčšinu svojho života býval v Prahe na Letnej (teraz na predmestí Prahy v Nupakách), žil a tvoril však tiež na svojej bývalej chate v Posázaví (Poříčko) a súčasnej chate v Českom Dube - Kněžičkách na Liberecku. Vyštudoval Stavebnú fakultu ČVUT. Pôsobil v nespočetnej rade povolaní - od robotníka (po tom, čo nebol z ideologických dôvodov prijatý na štúdiá) cez dramaturga a šéfredaktora (týždenník Tvorba a literárna príloha Kmen) až po vysoko postaveného kultúrno-politického činiteľa (pracovník ÚV KSČ na samom sklonku komunizmu). Ako šéfredaktor a neskôr kultúrnopolitický funkcionár presadzoval otvorenosť polemike s oficiálnou ideológiou, publikoval autorov predtým vytesnených a zaslúžil sa o.i. o uvoľnenie zakázaných filmov z cenzorského "trezoru". 
 
Veľkú časť svojho života venoval svojmu hlavnému koníčku - športovému rybárčeniu. Je druhýkrát ženatý, má 5 detí a 9 vnúčat.

Bibliografia 
Nižšie sú uvedené len diela vydané / hrané pod autorovým pravým menom. Chýba tu bibliografia nespočetných novinových statí a úplný súpis knižnej tvorby vydanej pod pseudonymami (prevažne detektívne novely). V tomto ohľade je (takmer) kompletná bibliografia, ktorú uvádza Slovník české literatury (pozri odkazy)

Poézia 
 Encyklopedické heslo: láska
 Sentimenální lásky
 Veřejné tajemství
 Kniha přání a stížností
 Kapesní sbírka zákonů, vět a definic
 Čtení z ruky aneb Chiromantické básně
 Nejlepší léta našeho života

Próza 
 Zázračné těsto a další příběhy o rybách
 Noc s hlavatkou a další příběhy o rybách
 Satan a liška a další příběhy o houbách a o milování
 Lidé, čas a zvířata
 Lásky z internetu
 Aparát aneb Soumrak polobohů
 Hotelové povídky
 Ryby táhnou proti proudu
 Kulisáci
 Milování se lví ozvěnou
 Odcizená krajina
 Prosranej život
 Most přes řeku zapomění

Ďalej podľa Slovníka českej literatúry je Čejka autorom mnohých prozaických diel vydaných pod pseudonymom, napríklad:
 Klub globálních bezdomovců (pod pseudonymom Jeroným Dubský)
 Soukromé bludiště (pod pseudonymom Michal Fieber - ocenené ako najlepšia detektívka roka 2010)

Divadelné hry 
 Na kůži se neumírá
 Pavučina
 Oboustranná past

Referencie

Externé odkazy 
 Profil autora Jaroslava Čejku v Britských listoch
 Heslo Jaroslav Čejka v Slovníku českej literatúry
 Rozhovor prevažne o Čejkovom pôsobení ako funkcionára UV KSČ

Českí básnici
Českí dramatici
Českí novinári
Členovia KSČ/KSS
Absolventi Českého vysokého učení technického
Jiří Berkovec

PhDr. Jiří Berkovec (* 22. júl 1922, Plzeň - † 11. november 2008, Praha) bol český hudobný skladateľ a publicista, spisovateľ, učiteľ.

Životopis 
Po základnej a strednej škole absolvoval štúdium Filozofickej fakulty Karlovej univerzity, odbor hudobnej vedy, filozofie a psychológie. V roku 1948 ukončil v Prahe úspešne ďalšie štúdium hudby na konzervatóriu. V rokoch 1949 až 1965 bol zamestnaný v Československom rozhlase. V rokoch 1952 - 1957 prednášal na Katedre hudobných vied UK, sčasti súbežne so svojím zamestnaním v rozhlase. V rokoch 1965 až 1976 bol zamestnaný v hudobnom vydavateľstve Supraphon. Od roku 1976 do roku 1982 bol zamestnanec Divadelného ústavu v Prahe. Bol tiež čestným členom Spoločnosti Jana Jakuba Ryby v Rožmitále. Pohreb mal v Prahe na Olšanoch.

Dielo 
Počas svojej práce sa venoval skladateľskej práci a písaniu odborných prác, najmä z českej hudobnej histórie. Je autorom prác o hudobných osobnostiach českých dejín, napr. o Antonínovi Dvořákovi. Mimo to napísal aj niekoľko sci-fi poviedok v zbierke Akcia Lyra, z ktorých jedna (Autosonido) bola sfilmovaná Československou televíziou.. Akcia Lyra bola vydaná aj na Ukrajine. Sám autor tieto poviedky považuje ako okrajovú záležitosť svojej tvorby, ktorej ťažisko je v oblasti hudby.

Vydané knihy 
 Akce Lyra (1966)
 Antonín Dvořák (1969)
 Život plný hudby (1996)

Hudobné dielo 
 Krakatit  (1961) 
 Kosmická raketa (1961) 
 Letíme ke hvězdám (1962)

Referencie

Externé odkazy 
Berkovec na webe SF
Berkovec na webe Legie ()
Článok o úmrtí

Zdroj 
 

Českí spisovatelia
Českí spisovatelia science-fiction
Českí skladatelia modernej hudby
Osobnosti z Plzne
Absolventi Filozofickej fakulty Karlovej univerzity
Výpočtová inteligencia

Výpočtová inteligencia (Computational intelligence - CI) je disciplína, ktorá sa vyvíja veľkou rýchlosťou, preto nemá presnú definíciu. V súčasnosti sa dá opísať ako disciplína, ktorá skúma pomocou umelej inteligencie riešenie takých úloh, ktoré v podstate vedia efektívne riešiť iba ľudia alebo zvieratá, úloh, ktoré predpokladajú určitú formu inteligencie. Práve preto je pre mnoho odborníkov, ktorí sa ňou zaoberajú, veľmi hodnotnou inšpiráciou živočíšny svet a biologické systémy. 

V súčasnej dobe nemá všeobecné základy a zahrňuje také metódy, ktoré sú potrebné k riešeniu ťažko algoritmizovateľných problémov, alebo problémov, na ktoré neexistuje vhodný algoritmus, existujúci algoritmus nie je efektívny alebo riešenie je výpočtovo veľmi obťažné. Z tohto pohľadu je výpočtová inteligencia súčasťou umelej inteligencie a sústreďuje sa na metódy, ktoré skúmajú kognitívne funkcie, percepciu a kontrolu.

Zahrnuje tieto hlavné technológie: 
 neurónové siete (prístup vhodný na modelovanie, predikciu, rozpoznávanie, klasifikáciu objektov a javov, napodobňuje vnútornú štruktúru mozgu)
 Fuzzy logika (znalostný systém napodobňujúci ľudské uvažovanie a rozhodovanie pravidlového typu, ktoré sú formulovateľné ľudskou rečou) 
 Genetický algoritmus, evolučné algoritmy a genetické výpočtové metódy a algoritmy (optimalizačný prístup napodobňujúci evolúciu v živej prírode, vhodný na riešenie mnohých typov úloh)
 iné matematické a štatistické metódy.

História
Inteligencia je súbor rozumových schopností, schopnosť riešiť problémy za okolností sprevádzaných neurčitosťou. S pojmom inteligencie sa stretávame takmer každodenne, najčastejšie v kontexte ľudskej inteligencie, často aj v súvislosti s inými živými tvormi; v odbornej či sci-fi literatúre čím ďalej tým častejšie v kontexte vznikajúcich umelých systémov, ktoré sa považujú za inteligentné. Fuzzy logika bola predstavená v roku 1965 ako dobre použiteľný nástroj v oblastiach kybernetiky, teórie riadenia a umelej inteligencie. Zaoberá sa veľmi efektívne neurčitosťou, ktorá je bežná v ľudskom uvažovaní. Má prísne a formálne matematické základy. Neurónové siete napodobňujú ľudský mozog a predstavujú výpočtový mechanizmus založený na zjednodušenom matematickom modele  perceptrónov (neurónov) a signáloch, ktoré spracovávajú. Evolučné algoritmy boli predstavené v 70-tych rokoch, upútali však väčšiu pozornosť v 90-tych rokoch, napodobňujú vývoj populácie pomocou reprodukcie generácií. Sú špeciálnym prípadom prehľadávacích algoritmov.

Zdroje
 
 
 
 

Umelá inteligencia
Svetový turnaj vo futsale žien

Svetový turnaj vo futsale žien je medzinárodné podujatie vo futsale (FIFA) žien, ktoré však neorganizuje Medzinárodná futbalová federácia (FIFA). Jeho história siaha do roku 2010, kedy sa v Španielsku konal prvý svetový turnaj. Odvtedy sa koná každoročne. Jednoznačne na ňom dominuje družstvo , ktoré vyhralo všetky turnaje.

Zoznam

Medailová bilancia družstiev

Pozri aj 
 Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale
 Majstrovstvá sveta AMF vo futsale žien

Zdroje 
 Svetový turnaj žien na portáli na futsalplanet.com 
 Svetový turnaj 2015 na futsalplanet.com  

Futsalové súťaže
Paul Deschanel

Paul Deschanel (* 13. február 1855, Schaerbeek, Belgicko – † 28. apríl 1922, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky politik, akademik a 11. prezident Francúzska od 18. februára 1920 do 21. septembra 1920.

Krátko po zvolení do úradu prepukla u neho závažná duševná porucha kvôli ktorej bol nútený ešte v tom roku rezignovať.

Literatúra 
 La France victorieuse, Paroles de guerre, Eugène Fasquelle, Paris, 1919
 Gambetta, Librairie Hachette, Paris, 1919, coll. Figures du passé (portrait de Gambetta en frontispice
 Orateurs et hommes d'état - Frédéric II - M. de Bismarck - Fox et Pitt - Lord Grey - Talleyrand - Berryer - Gladstone, Calmann Lévy, Paris, 1889
 Paroles françaises, Bloud et Gay, 1917	
 L'Organisation de la Démocratie, Charpentier, 1910
 Quatre ans de présidence, 1898-1902, Calmann levy, Paris, 1902 	
 Figures de femmes, Paperbackshop-US
 Les Commandements de la patrie, Charpentier
 Jean Mélia, Deschanel, Paris, éditions Plon-Nourrit, 1924
 Thierry Billard, Paul Deschanel, Pierre Belfond, Paris, 1991
 Nicolas Honecker, Les Voyages des chefs d'État français en Lorraine, éditions Lacour, 2006

Iné projekty

Externé odkazy 
 Životopis na stránke Francúzskej akadémie
 Sa fiche sur le site du Sénat
 Sa biographie sur le site de l'Assemblée nationale
 Sa biographie sur le site de la présidence de la République

Zdroj 

Prezidenti Francúzska
Členovia Francúzskej akadémie
Členovia Académie des sciences morales et politiques
René Coty

René Coty (* 20. marec 1882, Le Havre, Francúzsko – † 22. november 1962, Le Havre) bol francúzsky politik a 17. prezident Francúzska od 16. januára 1954 do 8. januára 1959.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Biographie de René Coty sur le site de la présidence de la République
 René Coty sur le site du Sénat français
 Les archives du Sénat

Zdroj 

Prezidenti Francúzska
Členovia Académie des sciences morales et politiques
Zuzana Licko

Zuzana Licko (* 1961, Bratislava) je americká grafická dizajnérka žijúca v Kalifornii. Do Spojených štátov prišla so svojou rodinou ešte ako dieťa. Študovala architektúru, fotografiu a programovanie, získala titul z grafickej komunikácie na University of California v Berkeley..

Svoj pôvodný študijný smer architektúru vymenila za vizuálne štúdiá, predovšetkým kvôli tomu, že štúdium architektúry sa v jej očiach príliš podobalo obchodnej škole. 

Na Berkeley, Zuzana navštevovala kurz kaligrafie, ktorý paradoxne patril medzi jej najmenej obľúbené, pretože musela písať pravou rukou napriek tomu že bola ľaváčka. Táto skúsenosť ju neskôr ovplyvnila v praxi - vo svojej tvorbe hojne využívala počítače. 

Zuzana Licko je známa predovšetkým ako autorka množstva písmových rodín. Spolu so svojim manželom Rudy VanderLansom založila štúdio Emigre Fonts a vydávala vplyvný magazín o grafickom dizajne Emigre.

Časopis Emigre
Časopis vychádzal v období rokov 1984 až 2005. Prvých osem čísel sa zaoberalo témami spojenými z vysťahovalectvom ako sú hranice, kultúrne rozdiely či odcudzenie. Dynamicky pojatá vizuálna stránka časopisu upútala pozornosť mnohých dizajnérov, čo viedlo k ďalšiemu stupňu vývoja magazínu. Od čísla 9 sa časopis začal mapovať autorov a trendy v grafickom dizajne a postupne sa pretransformoval na platformu pre kritickú diskusiu a eseje o dizajne. Počas rokov prešiel niekoľkými zmenami formátu a grafickej úpravy, posledné číslo s podtitulom "The End" vyšlo v roku 2005.

Ocenenia
Licko a VanderLans získali nasledovné ocenenia:
Chrysler Design Award v roku 1994. 
Publish magazine Impact Award v roku 1996.
American Institute for Graphic Arts Gold Medal Award v roku 1997
Charles Nyples Award in Innovation in Typography v roku 1998

Písma Zuzany Licko
 Lo-Res, 1985 and 2001 
 Modula, 1985 
 Citizen, 1986. 
 Matrix, 1986 
 Lunatix, 1988 
 Oblong, 1988 
 Senator, 1988 
 Variex, 1988 
 Elektrix, 1989. 
 Triplex, 1989 
 Journal, 1990. 
 Tall Pack, 1990 
 Totally Gothic, 1990 
 Matrix Script, 1992 
 Narly, 1993 
 Dogma, 1994. 
 Whirligig, 1994 
 Base Nine and Twelve, 1995. 
 Soda Script, 1995 
 Mrs. Eaves, 1996 
 Filosofia, 1996. 
 Base Monospace, 1997. 
 Hypnopaedia, 1997. 
 Tarzana, 1998 
 Solex, 2000 
 Puzzler, 2005 
 Mr. Eaves Sans and Modern, 2009.

Eseje Zuzany Licko
V anglickom jazyku:
 With Rudy VanderLans, Ambition/Fear, Emigre 11, edited by Rudy VanderLans, 1989. 
 Discovery by Design, Emigre 32, edited by Rudy VanderLans, 1994. 
 Ceramics and Type Design: Differently Similar, online at the Emigre website. Undated.

Referencie

Zdroj 

Dizajnéri USA
Absolventi University of California, Berkeley
Osobnosti z Bratislavy
Viktor II.

Viktor II. (rodným menom Gebhard, gróf Dollnstein-Hirschberg, * asi 1018, Nemecko -  † 28. júl 1057, Arezzo, Taliansko) bol 153. pápež.

Pápežský úrad zastával od 13. apríla 1055 do svojej smrti.
Od svojich 24 rokov bol biskupom v Eichstätte, na tento stolec ho, rovnako ako na stolec pápežský, presadil nemecký cisár Henrich III.

Literatúra 
 Karl Mittermaier, Die deutschen Päpste. Benedikt XVI. und seine deutschen Vorgänger, 2006.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Vaticanhistory.de
 Catholic Encyclopaedia

Zdroj 

Narodenia v 11. storočí
Úmrtia 28. júla
Úmrtia v 1057
Nemeckí pápeži
Botnet

Botnet je sieť internetových robotov, ktorých ovláda haker. Haker spojí počítače infikované podvrhnutým kódom do jedného botnetu. Tisíce infikovaných počítačov vykonáva bez vedomia používateľov počítača naprogramovanú úlohu, napríklad zahltia a zablokujú koordinovaným útokom zvolenú webovú stránku, hromadne zasielajú spam, phishing a podobne.

Formovanie botnetu a exploitácie 

Obrázok ilustruje ako vzniká botnet a je následne použitý na rozosielanie spamu.
 Operátor botnetu rozosiela víry a červy, ktoré infikujú počítač obete zákernou aplikáciou v ktorej je bot.
 Bot na infikovanom počítači sa prihlásí k svojmu C&C serveru. Tým je najčastejšie IRC server.
 Spammer využije služby botnetu za príslušnú finančnú čiastku.
 Spammer poskytne správcovi správy(spamové emaily), ktoré chce poslať do sveta. Správce potom vydá botom inštrukcie čo majú vykonať cez IRC server a boti ho splnia a rozosielajú tak spam.

Externé odkazy 
 GRC.COM: The Strange Tale of the Denial of Service Attacks Against GRC.COM 
 Peer-to-Peer Botnets: Overview and Case Study 
 Top 10 Botnet
 Patrik Slučiak - BOTNETY

Zdroj 

Hacking
Sylva Fischerová

Sylva Fischerová (* 5. november 1963, Praha) je česká poetka, prozaička a filologička.

Životopis 
Študovala francúzštinu na jazykovej škole v Brne, filozofiu na Filozofickej fakulte UK a fyziku na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK. V súčasnosti prednáša starú grécku literatúru, náboženstvo a filozofiu na Karlovej univerzite. 

Je autorkou siedmich básnických zbierok, píše tiež poviedky a knihy pre deti.

Je to dcérа českého filozofa a prvého povojnového rektora Univerzity Palackého Josefa Ludvíka Fischera. Jej nevlastná sestra bola poetka Viola Fischerová.

Dielo 
 Chvění závodních koní (1986)
 Velká zrcadla (1990)
 V podsvětním městě (1994)
 Šance (1999)
 Krvavý koleno (2005)
 Zázrak (2005)
 Júla a Hmýza (2006)
 Anděl na okně (2007)
 Tady za rohem to všecko je (2011)
  Egbérie a Olténie (2011)

Referencie

Externé odkazy  
 Sylva FISCHEROVÁ - Slovník českej literatúry po roku 1945

Zdroj 
 

Českí básnici
Indonézske národné futsalové družstvo žien

Indonézske národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Indonéziu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Persatuan Sepak Bola Seluruh Indonesia (PSSI). Svoj prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2011. Jeho najlepším výsledkom je 4. miesto na Ázijských halových hrách v roku 2013 či bronz na Hrách Juhovýchodnej Ázie v roku 2017.

Vrcholné podujatia 
Indonézske družstvo sa predstavilo iba na jedinom turnaji Ázijských halových hier, v roku 2013 v Kórejskej republike. V skupine zdolalo  aj  a postúpilo do semifinále turnaja. Vo vyraďovacích zápasoch však už neuspelo a obsadilo konečné 4. miesto. Raz sa zúčastnilo aj majstrovstiev Ázie, v roku 2018 obsadilo 5. miesto, keď vo štvrťfinále turnaja prehralo s .

V roku 2011 sa zúčastnilo futsalového turnaja na Hrách Juhovýchodnej Ázie, ktoré sa konali práve v Indonézii, vo svojich prvým medzinárodných zápasoch. Dokázalo zvíťaziť iba nad  a obsadilo konečné 4. miesto. O 2 roky neskôr, v Mjanmarsku, obsadilo rovnako 4. miesto, keď tentoraz zvíťazilo na domácim družstvom  a remizovalo s . Najlepší výsledok na hrách dosiahlo v roku 2017, keď získalo bronzové medaily.

Výsledky 
Ázijské halové hry

Majstrovstvá Ázie

Hry Juhovýchodnej Ázie

Referencie

Pozri aj 
 Indonézske národné futsalové družstvo mužov

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Persatuan Sepak Bola Seluruh Indonesia (po indonézsky)

Zdroj 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
Mjanmarské národné futsalové družstvo žien

Mjanmarské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Mjanmarsko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Myanmar Football Federation (MFF). Svoj prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2007. Jeho najlepším výsledkom je bronzová medaila na Hrách Juhovýchodnej Ázie v roku 2011.

Vrcholné podujatia 
Mjanmarské družstvo sa doposiaľ nepredstavilo na turnaji Ázijských halových hier či majstrovstvách Ázie.

Zúčastnilo sa ale všetkých štyroch futsalových turnajov na Hrách Juhovýchodnej Ázie. V roku 2011, ktoré sa konali v Indonézii, dosiahlo svoj najvýraznejší úspech, keď v skupine po výhrach nad  a  skončilo tretie a vybojovalo si tak bronzové medaily. O 2 roky neskôr, keď sa turnaj konal v Mjanmarsku, obsadilo po 4 prehrách poslednú piatu priečku, ktorú zopakovalo aj na futsalovom turnaji hier v roku 2017.

Výsledky 
Ázijské halové hry
 nezúčastnilo sa

Majstrovstvá Ázie
 nezúčastnilo sa

Hry Juhovýchodnej Ázie

Referencie

Pozri aj 
 Mjanmarské národné futsalové družstvo mužov

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Myanmar Football Federation (po barmsky)

Zdroj 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
Filipínske národné futsalové družstvo žien

Filipínske národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Filipíny v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Philippine Football Federation (PFF). Svoj prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2005. Jeho najlepším výsledkom je bronz na Hrách Juhovýchodnej Ázie v roku 2007.

Vrcholné podujatia 
Filipínske družstvo sa predstavilo na 2 futsalových turnajoch Ázijských halových hier, prvýkrát už v roku 2005. Na prvom obsadilo posledné 4. miesto, keď prehralo všetky zápasy. O 2 roky neskôr, v Macau, vybojovalo jedno víťazstvo po zápase s  a skončilo celkovo šieste. 

Zúčastnilo sa 2-krát aj futsalového turnaja na Hrách Juhovýchodnej Ázie. Hneď na prvom z nich, v roku 2007, dokázalo vybojovať bronzové medaily, keď v stretnutí o 3. miesto dokázalo zvíťaziť nad Malajziou. O 4 roky neskôr v Indonézii, obsadilo po 4 prehrách posledné 5. miesto.

Výsledky 
Ázijské halové hry

Majstrovstvá Ázie
 nezúčastnilo sa

Hry Juhovýchodnej Ázie

Referencie

Pozri aj 
 Filipínske národné futsalové družstvo mužov

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Philippine Football Federation 
 Futsal na Filipínach

Zdroje 
 Družstvo žien na stránke philippinefutsal.wordpress.com 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
Sandra Bernhardová

Sandra Bernhardová (* 6. jún 1955, Flint, Michigan, USA) je americká komička, herečka a speváčka židovského pôvodu .

V roku 1972 bola v rámci dobrovoľníckeho projektu v izraelskom kibuci Kfar Menache.

Pred prezidentskými voľbami v roku 2008 vo svojom vystúpení ostro zaútočila na republikánsku kandidátku na viceprezidentku Sarah Palinovú, keď ju označila za gójsku dievku, varovala ju pred používaním citácií zo Starého zákona počas volebnej kampane, nadávala na nový zákon a uviedla, že ak sa Palinová ukáže na Manhattane, bude skupinovo znásilnená "veľkými čiernymi bratmi."

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Sandra Bernhard: Palin Would Be Gang-Raped By Blacks in Manhattan
 Sandra Bernhard Attacks Sarah Palin (video)

Zdroj 
 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Bluesové speváčky USA
Džezové speváčky USA
Popové speváčky USA
Komici USA
Filmové herečky židovského pôvodu
Televízne herečky židovského pôvodu
Speváčky židovského pôvodu
Osobnosti USA židovského pôvodu
Osobnosti z Flintu
Věra Adlová

Věra Adlová, rodená Studená, (* 22. júl 1919, Praha – † 28. júl 1999, Praha) bola česká spisovateľka, prekladateľka z latinčiny a ruštiny a novinárka.

Život 
Absolvovala klasické gymnázium v ​​Prahe. Štúdium latinčiny a gréčtiny na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity, ktoré začala v roku 1938, mohla dokončiť až v roku 1948.

V rokoch 19491952 pôsobila ako redaktorka Světa sovětů.

V rokoch 19521955 sa zdržiavala s manželom, maliarom a spisovateľom Zdeňkom Adlom, v Moskve. Tam pracovala v českej redakcii rozhlasu.

Po návrate spolupracovala s nakladateľstvom Melantrich, so Štátnym nakladateľstvom politickej literatúry aj so Štátnym nakladateľstvom detskej knihy (od roku 1969 Albatros).

Dielo

Romány pre dospelých 
 Vestonie (1946)
 Říkáte, abych věřil? (1979)
 Trpká vůně podzimu (1983)

Prózy pre mládež 
 Blues pro Alexandru (1966)
 Jarní symfonie (1973)
 Safari styl (1995)

Často spolupracovala so svojím manželom na knižkách pre deti (napr. Kouzelná skříňka z roku 1960).

Rovnako vo svojich prekladoch sa zameriavala na tvorbu pre deti a mládež.

Externé odkazy 
 Profil Věry Adlovej v databáze Obce prekladateľov
 Věra Adlová v Slovníku českej literatúry po roku 1945

Zdroj 

Českí spisovatelia pre deti a mládež
Českí spisovatelia románov
Českí prekladatelia
Českí novinári
Osobnosti z Prahy
Absolventi Filozofickej fakulty Karlovej univerzity
Mateřídouška

Mateřídouška je časopis, mesačník určený pre školákov a predškolákov, s výučbou angličtiny, poviedkami a komiksom, ktorý vychádza nepretržite od roku 1945.

Prvé číslo Mateřídoušky vyšlo 19. decembra 1945. Do roku 1947 (min. do č. 6/1947) bol zodpovedným redaktorom František Hrubín, od roku 1947 (min od č. 9/47) bol zodpovedným redaktorom Dr. Miloš Holas. V rokoch 1951-1962 bol jej šéfredaktorom prekladateľ Jiří V. Svoboda.
Mateřídoušku vydáva Mladá fronta a. s. Časopis je určený pre deti mladšieho školského veku, predovšetkým od 7 do 12 rokov. Obsahuje komiksy, vtipy, príbehy a zaujímavé články na rôzne témy. Pri časopise sú občas priložené aj darčeky. Vychádza každý mesiac za cenu 34 Kč, s darčekom 44 Kč.

Externé odkazy 
 Informácie o časopise na webe vydavateľstva Mladá fronta
 Obálka Mateřídoušky s J. V. Stalinom na obálke (december 1949)

Zdroj 

Časopisy v Česko-Slovensku
Časopisy v Česku
Časopisy pre deti a mládež
Jiří V. Svoboda

Jiří Václav Svoboda (často uvádzaný ako Jiří V. Svoboda, * 27. marec 1924, Brémy, Nemecko - † 13. február 1981, Praha, prezývky JVS a JéVé) bol český prekladateľ a básnik. Prekladal z ruštiny, francúzštiny, nemčiny, slovenčiny, litovčiny a ukrajinčiny; písal aj poéziu, predovšetkým pre deti.

V rokoch 1946-1951 bol redaktorom Mladej fronty, 1951-1962 šéfredaktorom Mateřídouška, od roku 1969 bol zamestnaný ako prekladateľ vo Výskumnom ústave mliekarenskom. Najviac prekladov vykonal z ruštiny, predovšetkým Samuil Jakovlevič Maršaka. Podľa spomienok Ivana Wernischa a iných, uverejnených v časopise Babylon, mal dlhoročné problémy s alkoholom.

Prostredné meno Václav si údajne pridal v 50. rokoch, aby mal rovnaké iniciály ako J. V. Stalin, neskôr sa k tomu ale nehlásil a tvrdil, že to bolo podľa jeho obľúbeného básnika J. V. Sládka.

Dielo

Poézia pre dospelých 
 Vějířem větru (1943)
 Lomikámen (1945)
 Lidice (1946)
 Pro radost (1949)
 Přes kameny (1954)
 Svět o jedné neznámé (1958)
 Dobré ráno (1962)
 Těžká krev (1963)
 Zemská tíže (1965)

Poézia pre deti 
 A to je ta krásná země (1952) - budovateľská poézia pre mladšie deti (posledné dva obrázky v knihe sú podobizeň Klementa Gottwalda a pohraničník strážiaci hranice, aby "nedoletel z Ameriky / žiadny letec s bombami!")

Preklady 
Z ruštiny
 K. I. Čukovskij: Doktor Bolíto a jiné veselé pohádky: Pro předškolní věk (Albatros 1970)

Ostatné práce 
 Francouzština pro stavební fakultu (1968, s M. Zoubkom)

Referencie

Externé odkazy 
 Slovník českej literatúry
 Obec prekladateľov

Českí prekladatelia
Českí básnici
Českí spisovatelia pre deti a mládež
Lucille Ballová

Lucille Désirée Ballová (* 6. august 1911, Jamestown, New York, USA – † 26. apríl 1989, Los Angeles, Kalifornia) bola americká komediálna herečka a televízna producentka.

Preslávila sa najmä v sérii sitkomov I Love Lucy, The Lucy-Desi Comedy Hour, The Lucy Show, Here 's Lucy a Life With Lucy, ktoré vznikali v rokoch 1951-1986. Jej kariéra kulminovala v 50. rokoch 20. storočia, patrila k prvým americkým televíznym hviezdam a naopak k posledným rozhlasovým hviezdam. 

Roku 1950 založila ako prvá žena (spolu s manželom Desi Arnazom) televíznu produkčnú spoločnosť Desilu Productions, ktorá produkovala napríklad seriály Star Trek alebo Mission: Impossible. 

Trikrát získala prestížnu cenu Emmy v kategórii komediálna herečka v hlavnej úlohe (1955, 1967, 1968). V začiatkoch svojej kariéry používala pseudonym Diane Belmont.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
  
 Lucille Ball na FDb.cz
 Profil na Museum of Broadcast communication
 Profil na Pun of the Day

Zdroj 

Filmové herečky USA
Televízne herečky USA
Rozhlasové herečky USA
Televízni producenti USA
Držiteľky ceny Emmy za najlepší ženský herecký výkon (komédia)
Osobnosti USA anglického pôvodu
Osobnosti USA francúzskeho pôvodu
Osobnosti USA írskeho pôvodu
Osobnosti USA škótskeho pôvodu
Osobnosti zo štátu New York
Jiří Barta

Prof. Jiří Barta (* 26. november 1948, Praha, Česko-Slovensko) je český animátor a režisér.

Životopis 
V roku 1975 vyštudoval filmovú a televíznu grafiku na Vysokej škole umeleckopriemyselnej v Prahe. V rokoch 1979 a 1982 na škole pôsobil ako odborný asistent. Od roku 1982 pracoval v Krátkom filme Praha - Studiu Jiřího Trnku a od roku 1992 do roku 2007 viedol ateliér filmovej a televíznej grafiky na VŠUP. V roku 1993 sa stal docentom a v roku 2001 bol menovaný profesorom. Od roku 2010 učí na Fakulte umenia a dizajnu Západočeskej univerzity v Plzni.

Za svoje filmy získal rad ocenení.

Filmografia 
 2009 - Na půdě aneb Kdo má dneska narozeniny?
 2007 - Domečku vař
 2005 - Dopisy z Česka
 2000 - Tyran a dítě
 1989 - Klub odložených
 1989 - Autoportrét
 1987 - Golem 
 1987 - Poslední lup
 1985 - Krysař
 1983 - Balada o zeleném dřevu
 1982 - Zaniklý svět rukavic
 1981 - Diskdžokej
 1981 - Projekt
 1978 - Hádanky za bonbón

Externé odkazy 
 Jiří Barta - Česko-Slovenská filmová databáza 
 Eliška deck: Jiří Barta: Nechcem robiť filmy ako stoličky, HN.IHNED.CZ, 30.4.2009 
 Jiří Barta (rozhovor z cyklu Českej televízie "Na plavárni") - video on-line v archíve ČT

Zdroj 
 

Českí filmoví režiséri
Českí animátori
Cessna 152

Cessna 152 je americké dvojsedadlové lietadlo s pevným trojkolesovým podvozkom, ktoré sa primárne používa pre letecký výcvik a osobné využitie.

Prehľad vývoja 

Prvé dodané lietadla tohto typu boli v roku 1977 s označením modelového roku 1978, ktoré predstavovali modernizáciu osvedčeného návrhu letúnu Cessna 150. Tento typ bol určený ako konkurencia k novému lietadle Beechcraft Skipper a Piper Tomahawk, ktoré boli obe predstavené v rovnakom roku. Ďalšími cieľmi návrhu bolo zvýšenie užitočného zaťaženia prostredníctvom zvýšenia celkovej hmotnosti na 757 kg (1 670 lbs), zníženie vnútornej a vonkajšej úrovne hluku a motor poháňaný novo predstaveným palivom 100LL.

Rovnako ako pri type Cessna 150, väčšina 152 bola postavená v závode Cessna vo Wichite, štát Kansas. Určitý počet lietadiel bol tiež vyrobený v závode Reims Aviation vo Francúzsku a boli označované ako F152/FA152.

Výroba Cessny 152 bola ukončená v roku 1985, kedy Cessna ukončila výrobu všetkých ľahkých lietadiel. Do tejto doby bolo vyrobených celkovo 7 584 letúnov tohto typu, zahrňujúce akrobatické verzie A152 a FA152 Aerobat, ktoré boli vyrábané po celom svete.

V roku 2007, Cessna ohlásila predstavenie ľahkého športového lietadla ako nástupcu pre Cessnu 152 označenú ako model 162 Skycatcher.

Špecifikácia

Všeobecné charakteristiky 
 Posádka: 1 pilot
 Kapacita: 1 pasažier 
 Dĺžka: 
 Rozpätie krídeľ: 
 Výška: 
 Plocha krídla: 
 Prázdna hmotnosť: 
 Maximálna vzletová hmotnosť: 
 Pohonná jednotka: 1 x Plochý štvorvalcový motor Lycoming O-235-L2C s výkonom 110 hp (82 kW) poháňajúcu 175 cm pevnú vrtuľu McCauley alebo 180 cm pevnú vrtuľu Sensenich

Výkonnosti 
 Maximálna rýchlosť: 110uzlov (/h)
 Cestovná rýchlosť: 107 uzlov (/h)
 Pádová rýchlosť: 43 uzlov (/h)
 Rozletová dĺžka: 221 m 
 Dolet: 414 NM ()
 Predĺžený dolet: 690 NM () s nádržami pre ďialkové lety
 Dostup: 14 700 stôp ()
 Rýchlosť stúpania: 715 stôp/min. (/s)
 Minimálny pomer výkonu k hmotnosti: 108 W/kg (0,066 hp/lb)
 Maximálne plošné zaťaženie krídla: /m² (10,44 lb/ft²)

Referencie

Externé odkazy 
 Airliners.net - Údaje o lietadle - Cessna 150 & 152
 Airliners.net - Údaje o lietadle - Cessna 150 & 152 
 Cessna 152 Aerobat," Smithsonian National Air and Space Museum.
 150/152 História modelu
 Cessna 150: The Generic Trainer

Cvičné lietadlá USA
Lietadlá Cessna
Václav Bedřich

Václav Bedřich (* 28. august 1918, Příbram – † 7. marec 2009, Praha) bol český výtvarník, animátor a režisér.

Životopis 
Počas 2. svetovej vojny nemohol študovať, a tak pracoval vo filmových ateliéroch AFIT a stal sa popredným animátorom. Neskôr prešiel do štúdia Bratři v triku a animoval pre Jiřího Trnku. Zameral sa na tvorbu pre deti a v 60. rokoch 20. storočia stál na počiatku histórie Večerníčka. Režíroval prvú večerníčkovú sériu (O televizním strašidýlku) a režíroval aj známu znelku, ktorá je dnes najstaršou stále používanou televíznou zvučkou vôbec.

Natočil celkom 358 animovaných filmov, z ktorých niektoré dnes už patria medzi klasiku tvorby pre deti, napr. Maxipes Fík, O makové panence alebo Bob a Bobek. Do sveta animovaného filmu priviedol mnoho popredných výtvarníkov ako Miroslav Štěpánek, Adolf Born, Cyril Bouda, Vladimír Renčín, Vladimír Jiránek a i.

Filmografia (výber) 
 1948 – Navrácená země
 1951 – Pohádka o stromech a větru
 1953 – Hrnečku, vař!
 1955 – Čert a Káča
 1958 – Modrý pondělek
 1964 – Kamenáč Bill a drzí zajíci
 1966 – Pohádky ovčí babičky
 1971 – Štaflík a Špagetka
 1971 – O makové panence
 1971 – Kamenáč Bill a ohromní moskyti
 1972 – Kamenáč Bill a jeho přepevné laso
 1972 – Očistná lázeň
 1973 – Poklad v pyramidě
 1975 – Říkání o víle Amálce
 1975 – Maxipes Fík
 1975 – Dobré jitro
 1976 – Sazinka
 1977 – O zvířátkách pana Krbce
 1978 – Bob a Bobek
 1981 – Maxipes Fík II. – Divoké sny Maxipsa Fíka
 1986 – Velká sýrová loupež

Referencie

Externé odkazy 
 Zomrel Václav Bedřich idnes.cz, 7.3.2009
 Václav Bedřich - filmografie na cfn.cz
 Václav Bedřich na fdb.cz

Zdroj 
 

Českí filmoví režiséri
Českí umelci
Českí animátori
Osobnosti z Příbramu
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2010

Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2010 bola medzinárodná súťaž krasokorčuliarov organizovaná Medzinárodnou korčuliarskou úniou (ISU). 

Súťaž sa konala od 22. do 28. marca 2010 v talianskom meste Turín v zimnom štadióne Palavela. Majstrovstvá prebiehali v štyroch kategóriách - muži, ženy, športové dvojice a tanečné páry. V súťaži tanečných párov bol ako povinný tanec vybraný zlatý valčík. Na základe výsledkov súťaže získali krajiny počty miesteniek pre svojich reprezentantov na nasledujúce majstrovstvá sveta.

Účastníci

Právo účasti 
Právo zúčastniť sa majstrovstiev mali športovci krajín, ktoré boli členmi Medzinárodnej korčuliarskej únie a ktorí 1. júla 2009 dosiahli vekovú hranicu 15 rokov. Na základe výsledkov na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali jednotlivé krajiny právo nominovať medzi jedným až troma účastníkmi do každej disciplíny. Každý národný krasokorčuliarsky zväz si mohol nastaviť vlastné kritériá, podľa ktorých nominoval svojich účastníkov.

Právo nominácie viacerých súťažiacich 
Každá krajina má právo nominovať jedného súťažiaceho do súťaže. Na základe umiestnenia na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali nasledovné krajiny právo nominovať viac ako jedného súťažiaceho:

Program podujatia 
Program podujatia podľa oficiálneho rozpisu  je uvádzaný v miestnom čase UTC+01:00 (tzv. Stredoeurópsky čas):

Výsledky

Muži

Ženy

Športové dvojice

Tanečné páry

Medailová bilancia

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálnа stránka MS 2010  
 Výsledky MS 2010 na oficiálnej stránke ISU

Zdroj 

Krasokorčuľovanie v 2010
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní
Krasokorčuľovanie
2010 v Taliansku
Šport v Turíne
Reštaurátor

Reštaurátor je zväčša maliar alebo sochár prípadne umelecký stolár či kovotepec, ktorý priamo dotvára - opravuje predmet historickej hodnoty. Samotný reštaurátor sa väčšinou zameriava iba na jeden druh materiálu drevo kameň ale aj látka alebo papier.

Ako optimálne vzdelanie sa považuje vysokoškolské vzdelanie minimálne druhého stupňa v danej oblasti a to práve z dôvodu že reštaurátor na rozdiel od konzervátora priamo zasahuje do predmetu kultúrnej hodnoty, teda napríklad dotváraním chýbajúcich častí. Činnosť reštaurátora je regulovaná právnymi predpismi: Zákon Národnej rady Slovenskej republiky c. 200/1994 Z.z. o Komore reštaurátorov a výkone reštaurátorskej činnosti jej v znení zákona c. 136/2010 Z.z.  Na výkon tohto povolania je tiež nutné obdržať rôzne certifikáty ako napríklad: Osvedčenia o zápise do zoznamu autorizovaných reštaurátorov podľa zákona c. 200/1994 Z.z. o Komore reštaurátorov a o výkone reštaurátorskej činnosti jej členov v znení zákona c. 136/2010 Z.z. o službách na vnútornom trhu a o zmene a doplnení niektorých zákonov (§ 16 a 17). Komora reštaurátorov SR. vydala  E.C.C.O. Profesijné smernice (II): Etický kódex Podporovaný Európskou konfederáciou  konzervátorov a reštaurátorov a prijatý valným zhromaždením v Bruseli 7. marca 2003. Ktorý sa zaoberá aj profesiou konzervátora.

Na Slovensku fungujú viaceré druhy reštaurátorsko - konzervátorských zariadení a to napríklad štátne reštaurátorské ateliéry ale aj súkromné reštaurátorské ateliéry nemôže však zabúdať ani na interné reštaurátorské a konzervátorské dielne ktoré sú súčasťou niektorých múzeí alebo galérií.

Zdroj 
 restauro.sk

Umenie
Pat Nixonová

Catherine "Pat" Ryan Nixonová (* 19. marec 1912, Ely, Nevada, USA - † 22. jún 1993, Park Ridge,New Jersey) bola manželkou 37. prezidenta USA Richarda Nixona a v rokoch 1969–1974 vykonávala funkciu prvej dámy USA.

Narodila sa v rodine baníka Williama Ryana a jeho ženy Kate. Rodičia zomreli skoro, ona musela pracovať, aby si zarobila na štúdia na vysokej škole. Od roku 1934 študovala na University of Southern California obchod. Po absolvovaní sa stala učiteľkou v kvakerskej škole.

Dňa 21. júna 1940 v kalifornskom meste Riverside si vzala za muža Richarda Nixona, kvôli ktorému konvertovala od katolicizmu k manželovmu kvakerstvu. Manželia Nixonovi mali dve dcéry: Patríciu (* 1946) a Júliu (* 1950). Pat podporovala manžela počas volebných kampaní cez svoju averziu k politike.

Keď sa stal v roku 1969 jej manžel prezidentom, ona z toho nebola príliš nadšená. Zasadzovala sa o zrovnoprávnenie žien a mužov. Zahájila ďalšiu rekonštrukciu Bieleho domu, ktorá bola financovaná zo súkromných darov, nechala tu vybudovať bezbariérové vstupy. Podporovala neplatenú vzájomnú pomoc. Navštívila vojakov USA vo Vietname, podporovala humanitárnu pomoc, dokonca sama do postihnutých oblastí chodila. 

Po Nixonovej abdikácii 9. augusta 1974 sa manželia usídlili na súkromnej usadlosti v kalifornskom San Clemente. V roku 1976 dostala mŕtvicu, po druhom záchvate v roku 1983 sa stiahla do ústrania a prestala poskytovať interview.

Zomrela 22. júna 1993 v štáte New Jersey.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 Biografia na stránke Bieleho domu
 First Lady Biography: Pat Nixon

Prvé dámy USA
Absolventi University of Southern California
Členovia Republikánskej strany (USA)
Osobnosti z Nevady
Mykola Janovyč Azarov

Mykola Janovyč Azarov vlastným menom Pachlo (; * 17. december 1947 Kaluga, dnes Rusko) je bývalý ukrajinský politik a od roku 2010 do roku 2014 predseda vlády Ukrajiny. Predseda ukrajinskej Strany regiónov.

Život 
V roku 1971 vyštudoval geológiu a geofyziku na Lomonosovovej univerzite v Moskve. Následne do roku 1976 pracoval pre uhoľnú spoločnosť Tulaugol, kým sa v roku 1984 nepresťahoval do Donecka a stal sa námestníkom Ukrajinského štátneho geologického ústavu. V rokoch 1984 až 1995 pôsobil ako námestník a neskôr riaditeľ Ukrajinského štátneho vedecko-výskumného a projektno-konštrukčného ústavu ložiskovej geológie, geomechaniky a banského inžinierstva. V roku 1986 obhájil doktorát v obore geologicko-mineralogických vied. V roku 1991 bol menovaný za profesora na Doneckej štátnej technickej univerzite.

V roku 1994 bol zvolený za poslanca ukrajinskej Najvyššej rady (parlamentu). 5. marca 2001 sa stal predsedom Strany regiónov. Z tejto funkcie v priebehu pol roka abdikoval. V apríli 2003 bol zvolený do užšieho predsedníctva strany. V rokoch 1996-2002 viedol daňové riaditeľstvo Ukrajiny. V rokoch 2002 až 2005 a 2006 až 2007 pôsobil ako vice-premiér a minister financií Ukrajiny vo vládach Viktora Janukovyča.

Po víťazstve Viktora Janukovyča v ukrajinských prezidentských voľbách v roku 2010 Azarov nahradil Janukovyča vo vedení Strany regiónov. Následne bol zvolený v marci 2010 za premiéra. Z postu premiéra odstúpil 28. januára 2014 v dôsledku veľkých protivládnych protestov po celej krajine. Pred odstúpením zrušil platnosť viacerých kontroverzných zákonov, ktoré v priebehu predošlého obdobia zaviedol prezident Janukovyč. Podobne ako ďalší vysokí predstavitelia Janukovyčovej vlády odišiel do Ruska. Na konci júla 2015 začal v Rusku vytvárať ukrajinskú exilovú vládu.

Referencie

Iné projekty 

Premiéri Ukrajiny
Ukrajinskí geológovia
Ukrajinskí univerzitní profesori
Držitelia Radu Priateľstva
Absolventi Moskovskej štátnej univerzity M. V. Lomonosova
Ukrajinská kríza
Ruské národné futsalové družstvo žien

Ruské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Rusko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Associacija Mini-futbola Rossii (AMFR). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1997. Jeho najväčším úspechom je zisk dvoch medailí na neoficiálnych majstrovstvách sveta žien.

Vrcholné podujatia 
Ruské družstvo sa predstavilo na všetkých turnajoch Svetového turnaja žien, na ktorých zakaždým postúpilo do semifinále turnaja a získalo 2 bronzové medaily. 

V roku 2010 získalo bronzovú medailu, keď v semifinále nestačilo na  a zápas o bronz sa nehral. Druhú medailu pridalo v roku 2013, keď v stretnutí o 3. miesto zvíťazilo po predĺžení nad družstvom Portugalska.

Výsledky 
Svetový turnaj žien

Celková štatistika
aktualizované k 22. decembru 2013

Referencie

Pozri aj 
 Ruské národné futsalové družstvo mužov

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka Associacija Mini-futbola Rossii 
 Zápasy družstva na futsalplanet.com 
 Ruské družstvo na MS 2012 na oficiálnej stránke FIFA 

Národné futsalové družstvá
Futsal
Národné
František Hlavička

František Hlavička (* 10. november 1924, Opoj - † 31. júl 2005, Trnava) bol slovenský učiteľ, básnik a výtvarník. Písal aj pod pseudonymom F. H. Agát. 

V rokoch 1940 – 1945 pracoval ako robotník vo Vlčkovciach a v Trnave, po absolvovaní vojenskej služby (1946-1948) pracoval ako úradník Štátneho nakladateľstva v Bratislave. Od roku 1951 pôsobil ako učiteľ a riaditeľ na základných, učňovských a ľudových školách umenia na viacerých miestach (Beckov, Bošáca, Stará Turá, Šoporňa, Báb, Majcichov, Križovany, Šúrovce, Dolný Kubín, Brestovany). V roku 1952 externe maturoval na strednej škole v Novom Meste nad Váhom, v rokoch 1958 – 1963 študoval slovenčinu a dejepis na Vysokej škole pedagogickej a na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Jeho záverečnou prácou bola štúdia Nárečový slovník obce Opoj, ktorú doplnil v roku 1973. V rokoch 1969 – 1984 učil na stredných školách v Skalici, Senici a v Trnave. V rokoch 1978 - 1991 bol  predsedom Miestneho odboru Matice slovenskej v Trnave. Od roku 1985 bol na dôchodku, v roku 1991 založil vydavateľstvo PEGAS, ktorého bol aj šéfredaktorom. 

Od r. 1947 publikoval v novinách a časopisoch básne, krátke prozaické žánre a pedagogické články. Od 70. rokov sa venoval hlavne básnickej tvorbe.

Tvorba
Poézia
 Volanie (Senica 1971, upravené a rozšírené vydanie: Trnava 1991)
 Promenáda (Trnava 1992)
 Láska (Trnava 1994)
Pre deti a mládež
 Riekanky (Trnava 1993)

Zdroj
 František Hlavička (Literárne informačné centrum)
 

Slovenskí básnici
Osobnosti z Opoja