joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jack Lemmon

Jack Uhler Lemmon III (* 8. február 1925, Newton, Massachusetts, USA – † 27. jún 2001, Los Angeles, Kalifornia) bol americký filmový herec, dvojnásobný držiteľ ceny Oscara.

Jeho syn Chris Lemmon (* 1954) je tiež herec.

Životopis 
Od mladosti hral na klavír a so svojim otcom hral ochotnické divadlo. Počas 2. svetovej vojny slúžil u amerického námorníctva, po skončení vojny úspešne vyštudoval Harvard University. Po jej absolutóriu začínal ako barový pianista, od roku 1948 hral rôzne drobné a epizódne role v rozhlase a v televíznych sitcomoch. Od roku 1954 hral divadlo na Broadwayi. Tu si ho všimli hľadači talentov z Hollywoodu. Po niekoľkých komédiach sa dostavil prvý veľký úspech v roku 1955, kedy získal prvého Oscara, čím začala kariéra budúcej hollywoodskej legendy.

Bol výborným komediálnym hercom s veľkým citom pre situačníú komiku a tragikomické situácie. V roku 1959 si zahral po boku Marilyn Monroe v legendárnom filme Niekto to rád horúce režiséra Billyho Wildera, čo mu vynieslo ďalšiu nomináciu na Oscara.

Od šesťdesiatych rokov často hrával s Walterom Matthauom s ktorým vytvoril komickú dvojicu.

Filmografia (výber)

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 
 Jack Lemmon na FDb.cz
 TCMDb.com - Jack Lemmon 
 Actor Jack Lemmon dead at 76 

Filmoví herci USA
Absolventi Harvard University
Držitelia Oscara za najlepší mužský herecký výkon v hlavnej úlohe
Držitelia Oscara za najlepší mužský herecký výkon vo vedľajšej úlohe
Držitelia ceny Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon v miniseriáli alebo televíznom filme
Držitelia ceny Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon (komédia/muzikál)
Držitelia ceny BAFTA za najlepšieho herca v hlavnej úlohe
Držitelia ceny Emmy za najlepší mužský herecký výkon v miniseriáli alebo televíznom filme
Hollywoodsky chodník slávy
Osobnosti z Massachusetts
Držitelia Screen Actors Guild Award
Augsburg

Augsburg je nemecké univerzitné mesto a mesto bez okresu na juhozápade spolkovej krajiny Bavorsko. Augsburg je po Triere druhé najstaršie mesto Nemecka. Je hlavným mestom a sídlom vlády vládneho obvodu Švábsko ako aj obvodu Švábsko a krajinského obvodu Augsburg.

Charakteristika mesta 
V súčasnosti má mesto zhruba 260 000 obyvateľov a je po Mníchove a Norimbergu tretie najväčšie mesto v Bavorsku. Augsburg je jediné mesto Nemecka, ktoré má vlastný zákonný sviatok - Augsburský sviatok mieru 8. augusta, takže Augsburg má najviac zákonných sviatkov v celom Nemecku. Mesto je biskupské sídlo katolíckej diecézy.
Nachádza sa tu 43. najvyššia budova Nemecka - Augsburger Hotelturm, s anténou má výšku 167 metrov, bez antény 116 metrov. Je to taktiež najvyššia stavba Augsburgu.
Nachádzajú sa v nej prevažne ubytovacie zariadenia a kancelárie. Každá bytová jednotka ná vlastnú terasu. Budova má prierez kruhu.

Dejiny 
Jeho meno sa odvádza od rímskeho sídliska Augusta Vindelicorum, založeného rímskym cisárom Augustom. V 16. storočí bolo mesto jedným z významných dejísk reformácie. V Augsburgu v roku 1530 prívrženci učenia Martina Luthera prvýkrát predniesli svoje tzv. Augsburské vyznanie. Augsburg je miestom podpisu Augsburského mieru z roku 1555, ktorým sa v Nemecku ukončili boje medzi katolíkmi a protestantmi. Augsburg sa v roku 1906 stal veľkomestom, keď počet obyvateľov prekročil 100 000.

Významné osobnosti 
 Hans Holbein (* asi 1460† 1524) – maliar
 Martin Luther (* 1483† 1546) – teológ, kazateľ a reformátor, zakladateľ protestantizmu 
 Hans Holbein mladší (* 1497/1498† 1543) – maliar
 Adrian de Vries (*1546 alebo 1556† 1626) – holandský sochár
 Johann Bayer (* 1572† 1625) – astronóm
 Leopold Mozart (* 1719† 1787) – skladateľ 
 Gottlieb Tobias Wilhelm (* 1758† 1811) – kňaz, prírodovedec a entomológ
 Jacob Hübner(* 1761† 1826) – entomológ, lepidopterológ, botanik, maliar a ilustrátor
 Friedrich List (* 1789† 1846) – ekonóm
 Christian Friedrich Freyer (* 1794† 1885) – entomológ 
 Napoleon III. (* 1808† 1873) – francúzsky prezident a francúzsky cisár 
 Rudolf Diesel (* 1858† 1913) – inžinier a vynálezca
 Hans Karl August Simon von Euler-Chelpin (* 1873† 1964) – švédsky biochemik, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu 
 Bertolt Brecht (* 1898† 1956) – dramatik
 Bernd Schuster (* 1959) – futbalista a futbalový tréner
 Philipp Kohlschreiber (* 1983) – tenista

Partnerské mestá

Obrazová galéria

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Mesto Augsburg
 Mapa mesta

 
Mestá v Bavorsku
Slobodné ríšske mestá
Joannis Metaxas

Joannis Metaxas (* 12. apríl 1871, Ithaka, Grécko – † 29. január 1941, Atény) bol grécky generál a politik a vodca gréckej diktatúry v rokoch 1936 – 1941.

Vojenské vzdelanie získal v Berlíne.

Ďalšia kariéra:
 1915 – 1917: náčelník gréckeho generálneho štábu a vplyvný poradca kráľa Konštantína I.
 10. – 20. roky: zástanca konzervatívnej politiky, odporca vojnovej a expanzívnej politiky vedenej Venizelosom
 1924 – 1926: v emigrácii (roku 1924 bola v Grécku vyhlásená republika)
 1935: generáli Metaxas a Georgios Kondylis vyhlásili v októbri obnovenie monarchie s cieľom vytvorenia diktatúry; Venizelos išiel do exilu a do Grécka sa po 12 rokoch vrátil kráľ Juraj II.
 1936: Metaxas je vymenovaný kráľom za predsedu vlády a ministra zahraničia a po porážke jedného štrajku vyhlasuje vojnové právo, čím vytvára diktatúru
 1936 – 1941: diktátor
 1940 (jeseň): porazil talianske vojská snažiace sa dobyť Grécko

Zomrel roku 1941 a zanechal v Grécku mocenské vákuum.

Externé odkazy 
 Grécke dejiny 

Grécki politici
Grécki generáli
Grécke osobnosti druhej svetovej vojny
Pavel Delinga

Ing. Pavel Delinga, CSc. (* 23. január 1939, Devičany) je bývalý poslanec Národnej rady SR.

Stranícka kariéra 
Pavel Delinga bol predsedom Roľníckej strany Slovenska (RSS), ktorá v roku 1994 vytvorila v parlamentných voľbách predvolebnú koalíciu s Hnutím za demokratické Slovensko (HZDS). Táto koalícia v parlamentných voľbách zvíťazila so ziskom 34,93% hlasov a získala 61 poslaneckých kresiel v NR SR. Po víťazstve vo voľbách predsedovia HZDS Vladimír Mečiar a RSS Pavel Delinga podpísali koaličnú dohodu o vstupe do vlády s predsedom Združenia robotníkov Slovenska Jánom Ľuptákom a predsedom Slovenskej národnej strany Jánom Slotom.

V novembri 1997 sa RSS zlúčila s Hnutím poľnohospodárov SR (HP SR) a vytvorili Novú agrárnu stranu (NAS). Pavel Delinga sa stal predsedom tohto nového politického subjektu.

Keďže preferencie NAS boli pred voľbami v roku 1998 mizivé, v júli 1998 sa strana zlúčila s HZDS.

Politická kariéra 
 1994 - 1998 - poslanec NR SR za koalíciu RSS-HZDS
 1998 - 2002 - poslanec NR SR za HZDS

Ostatné 
Pavel Delinga zastával aj úrad generálného dozorcu Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania.

Narodenia v 1939
Slovenskí politici
Politici RSS
Politici NAS
Politici ĽS-HZDS
Predsedovia slovenských politických strán
Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Clarence William Nelson

Clarence William "Bill" Nelson (* 29. september 1942, Miami, Florida, USA) je bývalý americký astronaut a v súčasnosti senátor USA z Floridy. Je demokrat. Z dvoch senátorov za Floridu je tým, ktorý je senátorom dlhšie.

Nelson sa narodil v Miami. Vyštudoval na univerzie v Yale, kde dostal titul Bachelor of Arts v roku 1965 a neskôr slúžil v U.S. Army Reserves od roku 1965 do 1971 (a aktívne slúžil od 1968 do 1970). Počas tohto času študoval na University of Virginia, kde vyštudoval právo v roku 1968.

Pôsobenie v NASA 
V roku 1986 sa Nelson stal druhým členom Kongresu (a prvým členom Snemovne reprezentantov Spojených štátov), ktorý letel do kozmu. Výcvik v NASA absolvoval spolu so senátorom Jakom Garnom. V misii raketoplánu Columbia (STS-61-C) letel ako nákladový špecialista. Hlavným cieľom tejto misie bolo vypustenie komunikačného satelitu Satcom K1 a viacero menších vedeckých experimentov (napr. spracovanie materiálov v prostredí mikrogravitácie, chemické reakcie, klíčenie semien, liahnutie vajec, astronómia či fyzika atmosféry). Bola to nadlho posledná úspešná misia raketoplánov, tesne pred haváriou Challengeru.

Politická kariéra 
Nelson pôsobil v Snemovni reprezentantov za 9. okres na Floride od 3. januára 1979 do 3. januára 1983 a za 11. okres na Floride od 3. januára 1983 do 3. januára 1991. Od 3. januára 2001 je senátorom za štát Florida.

Niektorí experti pôvodne zvažovali Nelsona ako možného zástupcu prezidentského kandidáta Johna Kerryho vo voľbách 2004. Nelson ohlásil svoj úmysel kandidovať na znovuzvolenie v roku 2006 a je považovaný za jedného z najpopulárnejších politikov v štáte Florida.

Aj vzhľadom na svoju priamu účasť v kozmickom programe je podporovateľom vesmírnych programov a v marci 2010 sa postavil tvrdo na odpor, keď prezident Barrack Obama ohlásil zámer zrušiť programu Constellation.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna webstránka
 Webstránka kampane za znovuzvolenie

Senátori USA
Členovia Snemovne reprezentantov USA
Členovia Demokratickej strany USA
Kozmonauti USA
Absolventi Yale University
Osobnosti z Miami
Medúza (mytológia)

Medúza (iné, zriedkavé názvy: Medousa, Medusa, Medoúsa, Medúsa resp. známa aj ako Gorgona, Gorgóna, Gorgo, Gorgó; gr. Medousa/iné prepisy: Medusa, Medoúsa, Medúsa resp. Gorgó či Gorgón; lat. Medusa resp. Gorgo) bola v starogréckej mytológii jediná smrteľná z trojice Gorgón (=medúz), obludných dcér boha Forkysa a jeho manželky Kéty. Robert Graves prekladá jej meno ako ľstivá.

Bola nadmerne škaredá, rovnako ako jej sestry Stheinó (Sthenoa) a Euryale, ale nie od narodenia. Pretože sa nechala zviesť Poseidónom v Aténinom chráme, premenila ju bohyňa na obludu s blýskavými očami, obrovskými zubmi, mosadznými pazúrmi a hadmi namiesto vlasov. Ten, kto sa jej pozrel do očí sa premenil na kameň. Keď ju neskôr zabil Perseus, vyskočili z jej krku Poseidónove deti Chrýsaór a okrídlený kôň Pegasos. Medúzina hlava sa potom dostala na Aténinu egidu (kožený štít s hlavou Medúzy).

Iné projekty

Referencie 

Postavy gréckej mytológie
Poseidón (boh)

Poseidón alebo Poseidon (starogr. Ποσειδῶν - Poseidón, , čiže Neptún) je starogrécky boh, jedno z najstarších božstiev Grécka, ktorého meno sa objavuje už na tabuľkách z minojského paláca v Knosse. Pôvodne bol jedným z najvyšších mužských božstiev, uctievaným v južných ostrovných oblastiach, predovšetkým medzi Iónmi. Jeho meno značí manžel Zeme, alebo Pán. Neskôr boli jeho právomoci obmedzené na vládu nad morami a vodným živlom, ale tiež napríklad nad zemetrasením a koňmi.

Podľa Hesióda je jeho otcom Titan Kronos a matkou Kronova sestra Rheia. Hneď po narodení bol, tak ako jeho ostatní súrodenci, zhltnutý otcom obávajúcim sa, že ho niektorý z jeho potomkov zvrhne. Keď sa jeho najmladšiemu bratovi Diovi podarilo Krona prelstiť, titán Poseidóna vyvrhol a ten sa pridal na Diovu stranu v boji s titánmi, Titánomachii. Neskôr si so svojimi dvoma bratmi, Diom a Hádom, rozdelil Poseidón vládu nad svetom - dostal do moci more.

Poseidón dostal od Telchinov (niekedy nesprávne uvádzané od Kyklopov) trojzubec, ktorý sa stal jeho nástrojom a zbraňou, slúžil mu na vyvolanie búrok a zemetrasení. Pri delení sveta medzi troch Kronových synov mu pripadla ríša morí.

Poseidónovou manželkou je Amfitríta, ale zaplieta sa postupne s veľa inými ženami, tak bohyňami, ako aj smrteľníčkami, a má s nimi nespočetných potomkov. Poseidón je otcom veľa gréckych hrdinov a mýtickým predkom početných kráľovských rodov.

Starí Gréci obetovali Poseidónovi býka a koňa, pretože tieto pozemské zvieratá symbolizovali dravosť, násilie, ale aj plodivú silu.

Najvýznamnejším Poseidónovým kultovým miestom bol Korint. Na jeho počesť sa v jeho blízkosti konali každý druhý rok Isthmické hry.

Rimania stotožnili Poseidóna s bohom Neptúnom.

Iné projekty 

Grécki bohovia
Artemis (bohyňa)

Artemis alebo Artemida (po grécky Ἄρτεμις - Artemis, po latinsky Diana) je starogrécka dcéra bohyne Léto (Latóny) a boha Dia a sestra (dvojička) boha Apolóna (Foiba). 

Podľa povesti ju matka porodila na ostrove Ortygia deň pred Apolónovým narodením. Artemis je bohyňa lovu. Preto je často zobrazovaná s lukom. Ďalej je ochrankyňou lesov a divej zveri a bohyňa mesiaca. Jej symbolmi sú céder a laň.

Pozri aj 
 Zoznam postáv gréckej mytológie

Iné projekty 
.

Grécke bohyne
Oidipus

Oidipus alebo Oidipous alebo Oidipús (gr. Oidipous/iný prepis Oidipús; lat. Oedipus) je starogrécky mýtický tébsky kráľ, syn Laia a Iokasté, ktorý sa nevedomky stal vrahom vlastného otca a manželom vlastnej matky.

Význam mena Oidipus poukazuje na človeka s poranenými chodidlami (opuchnutými). Meno získal vtedy, keď sa jeho otec, tébsky kráľ Laios z veštby dozvedel, že zomrie rukou vlastného syna, čo ho viedlo k vydaniu príkazu, aby narodený syn bol odnesený vysoko do hôr so spútanými a poranenými chodidlami, kde mal byť prenechaný divokej zveri. Sluha sa ale zľutoval nad osudom chlapca a zveril ho do starostlivosti pastierovi. Keď Oidipus dospel, dozvedel sa o pradávnej veštbe a zo strachu pred týmto hrozným činom opustil svoj domov, bez toho aby tušil, že opúšťa nepravých rodičov. Cestou narazil na starého muža, ktorého v potýčke usmrtil. Tým tak naplnil veštbu, pretože išlo o jeho skutočného otca kráľa Laia. V tom čase mesto Téby trápila sfinga, tak sa stal osloboditeľom mesta a prijal titul tébskeho kráľa a za manželku si vzal nevedomky svoju matku Jokastu. Narodili sa im dvaja synovia: Eteokles a Polyneikes a dve dcéry: Antigona a Isména. Keď sa Oidipus a Jokasta dozvedeli pravdu, Jokasta sa obesila a Oidipus si vypichol oči. Slepý sa vydal so svojou staršou dcérou Antigonou na púť k háju bohyni pomsty Erínyí, kde mal konečne nájsť svoj pokoj.

Postava Oidipa sa objavuje vo veľa umeleckých dielach, napr. v Sofoklovej dráme Kráľ Oidipus a podľa Oidipa tiež Sigmund Freud pomenoval tzv. Oidipov komplex.

Iné projekty 
 

Postavy gréckej mytológie
Apolón

Apolón (-podľa PSP) alebo Apollón (starogr. Ἀπόλλων – Apollón, ) je boh starogréckej aj starorímskej mytológie, syn Dia a Léto a dvojča bohyne Artemis, otec Asklépia a Orfea. V neskoršom období bol stotožnený aj s Héliom, bohom Slnka; jeho sestra Artemis bola stotožnená s bohyňou Mesiaca Selénou. Meno tohto boha v etruskej mytológii znie Aplu.
 
Podľa povestí sa Apolón narodil na ostrove Délos, kam sa uchýlila jeho matka pred hadom s dračou hlavou Pytónom, ktorého na ňu poslala žiarlivá Diova manželka Héra. Délos bol v tých časoch plávajúci ostrov, ktorý sa zmietal na vlnách a nebol preto obzvlášť bezpečným útočiskom. Prenasledovaná Léto nemala však inú voľbu, lebo podľa kliatby nemala nájsť kus pevnej zeme, kde by mohla porodiť. Len čo však vstúpila na délsku pôdu, stal sa z Diovej vôle zázrak: z hlbín mora sa vynorili dve skaly, ktoré zahradili ostrovu i Pytónovi ďalšiu cestu. Léto potom na hore Kynté porodila dvojčatá, dcéru Artemis a syna Apolóna. Na Krétu sa dostal potom s matkou, a tam dospel na mládenca.

Keď Apolón vyrástol, vzniesol sa so svojimi zbraňami, zlatou lýrou a strieborným lukom do výšin a zamieril do kraja, kde žil Pytón, aby sa pomstil za prenasledovanie matky. Našiel ho v hlbokej úžľabine pod vrchom Parnasom, zasypal ho šípmi a zabil. Jeho telo zakopal do zeme, a aby po ňom nezostala ani pamiatka, zmenil doterajšie meno kraja Pyto na Delfy. Na mieste svojho víťazstva založil potom svätyňu a veštiareň, aby v nej ľuďom, prostredníctvom Pýtie oznamoval Diovu vôľu.

Pozri aj 
 Zoznam postáv gréckej mytológie

Iné projekty 

Grécki bohovia
Rímski bohovia
Hermes (boh)

Hermes alebo  Hermés (po grécky Ἑρμῆς - Hermes/iný prepis Hermés, po latinsky Mercurius, čiže Merkúr), syn Dia a plejády Maie, je v starogréckej mytológii okrídlený posol bohov. 

V starorímskej mytológii bol stotožňovaný s bohom Merkúrom. 

Zo spojenia s egyptským bohom Anubisom vznikla v antickom synkretizme postava Hermanubis. V egyptskej mytológii je potom predovšetkým stotožňovaný s bohom Thotom, ktorý neskôr dostal (grécke) označenie Hermes Trismegistos. Toto delenie však nie je jednoznačné, v dôsledku rôzných výkladov dochádza často k prekrývaniu jednotlivých božstiev a k používaniu rôznych mien pre každého z nich.

Hermov kult v gréckej mytológii 
Hermovi bola pripisovaná úloha vo veľa oblastiach:
 na začiatku bol Hermes považovaný za boha plodnosti 
 neskôr ako posol prenášal posolstvá bohov ľuďom a sprevádzal duše mŕtvych do podsvetia; ako božský posol bol aj bohom ciest a pútnikov, ale aj obchodníkov
 ďalej bol ochránca hlásateľov, sprievodca pocestných a boh všetkých vynálezov
 Hermes bol zbožňovaný aj zlodejmi a básnikmi a považovaný za ich patróna a ochráncu; ako vynálezca lýry bol považovaný za boha hudby 
 bol aj bohom snov a mágie
 je tiež označovaný za ochrancu slnečného znamenia Býka

Bol najšikovnejší, najvynaliezavejší a najľstivejší zo všetkých olympských bohov.
Svoje schopnosti dokázal už v prvé dni života: ráno sa narodil (v jaskyni pod vrchom Kyllénou v Arkádii), dopoludnia ušiel z kolísky, napoludnie vynašiel lýru a naučil sa na nej hrať, odpoludnia ukradol bohu Apolónovi 50 kráv (za chvost ich zatiahol do jaskyne, aby zanechali obrátené stopy), večer sa akoby nič vrátil, zakrútil sa do plienok a s najnevinnejším úsmevom zaspal.

Hermovým menom nazvali už v staroveku najbližšiu planétu Slnka. Dodnes sa volá podľa latinskej formy jeho mena Mercurius čiže Merkúr.

Pozri aj 
 Zoznam postáv gréckej mytológie

Iné projekty 
 

Grécki bohovia
FreeBSD

FreeBSD je open source operačný systém vychádzajúci zo systému BSD, verzie Unixu , ktorý bol vyvinutý na Kalifornskej univerzite v Berkeley. Vyvíja a spravuje ho veľký tím ľudí z celého sveta.

Vznikol ako sada záplat pre systém 386BSD po tom, čo sa 386BSD prestal vyvíjať. V neskorších verziách bol prepísaný na základe verzie 4.4BSD-Lite, ktorá neobsahovala kód, o ktorom sa viedol spor medzi Kalifornskou univerzitou v Berkeley a firmou Novell v januári 1995.

Dôležité vlastnosti

Podpora hardvéru 
FreeBSD obsahuje podporu pre širokú škálu hardvérových platforiem. Je možné ho prevádzkovať na architektúre Intel i386 (vrátane Pentium a Athlon), AMD64 (Opteron, Athlon 64 a EM64T), Alpha/AXP, ARM, IA-64, MIPS, PC-98 a UltraSPARC. Podpora ďalších platforiem je vo vývoji.

Softvérové vybavenie 
Systém FreeBSD tvorí jadro a tzv. základný systém (označuje sa ako „world“). Ostatný softvér je dostupný vo forme binárnych balíčkov pre konkrétnu platformu a zo systému portov. Na platforme i386 poskytuje 17 000 balíčkov, ktoré je možné priamo nainštalovať. Okrem tohto natívneho spôsobu je, ako na každom unixovom systéme, možná kompilácia priamo zo zdrojového tarballu aplikácie.

Systém portov je strom adresárov, ktorý obsahuje pre každú natívne podporovanú (portovanú) aplikáciu informáciu o tom, odkiaľ stiahnuť jej zdrojový kód a prípadne záplaty obsahujúce úpravy špecifické pre FreeBSD. Každý z portov má svojho správcu, ktorý sa stará o jeho aktuálnosť. Každý z portov je možné nainštalovať a odinštalovať identickými, jednoduchými príkazmi.

Sieťové servery 
Najčastejšie nasadenie FreeBSD je v úlohe internetového a intranetového servera. Poskytuje robustné sieťové služby a využíva efektívne pamäť na zabezpečenie rýchlej odozvy. FreeBSD používa napríklad Yahoo!.

Pracovné stanice 
Medzi ne patria bežné open source desktopové prostredia, kancelárske, grafické a programátorské aplikácie, čo z FreeBSD robí systém vhodný pre nasadenie aj na pracovných staniciach.

Licenčná politika 
FreeBSD je dostupný zadarmo aj s kompletnými zdrojovými textmi podľa podmienok 3-bodovej licencie BSD, ktorá nekladie podmienku zachovania rovnakej licencie pre odvodené produkty, čo umožňuje použitie FreeBSD kódu v komerčných produktoch.

Vďaka tomu sa stopy po FreeBSD sa najdu v mnohých komerčných operačných systémoch. Jadro XNU operačného systému Apple Darwin, ktoré je základom Mac OS X, je založené na jadre FreeBSD. Operačný systém JunOS pre smerovače Juniper je odvodený od FreeBSD.

Externé odkazy 
 The FreeBSD Project 
 FreeBSD - Informačná stránka o operačnom systéme 
 Seriál článkov o základoch FreeBSD 
 - FreeBSD ports
 Inštalačná príručka 

BSD
Operačné systémy
Bystrianska jaskyňa

Bystrianska jaskyňa je najväčšou jaskyňou južnej strany Nízkych Tatier. Nachádza sa v Bystrianskom krase v južnej časti Národného parku Nízke Tatry, pri obci Bystrá. Bola objavená 29. júna 1923.

Staré časti jaskyne boli známe od nepamäti. Vchod do nich tvorí prírodný otvor vo vrchu Biele bralo,  nad potokom Bystrianka. Nové časti objavili 24. apríla 1926 cez priepasť Peklo bratia Holmanovci a Jozef Kovalčík, ktorí jaskyňu roku 1941 aj provizórne sprístupnili. V januári 1956 našli už spomenutí objavitelia spolu s O. Gajdošíkom a L. Ivanovom spojenie medzi starými a novými časťami. Od roku 1968 je z celkovej doteraz známej dĺžky  pre verejnosť sprístupnených . Vchod do jaskyne leží v súčasnosti vo výške  na Z okraji obce Bystrá.

Jaskyňa vznikla v tmavosivých vápencoch a dolomitoch stredného triasu, ktoré sa tiahnu až po Valaskú. Kľukaté chodby Starej a Novej jaskyne sa vytvorili rozšírením puklín podzemnými vodami riečky Bystrianky v troch vývojových úrovniach. Najnižšou z nich preteká podzemný potôčik, ktorý sa po  objavuje v obci Valaská ako vyvieračka. Osobitosťou jaskyne je puklinový charakter chodieb s výzdobou po jednej strane chodby. Zastúpené sú všetky formy sintrovej výzdoby a eróznych tvarov. Zvláštnosťou sú zasintrované okruhliaky nízkotatranskej žuly v horných častiach chodieb. Kvapľové útvary sa najviac vytvorili v Klenotnici v podobe stalaktitov, stalagmitov a záclonovitých závesov. Všetky sú živé, žltobielej farby s vysokým leskom. Medzi najkrajšie patria Zvonivé stalaktity v Katakombách, Baldachýn nad Riečišťom a Kováčska vyhňa pred Peklom. Inde vynikajú nástenné vodopády a pod nimi sintrové jazierka.

Bystrianska jaskyňa zohrala svoju úlohu aj počas 2. svetovej vojny. Keď 20. januára 1945 Nemci obsadili dedinu Bystrá, mnohí obyvatelia našli útočisko v jej podzemných priestoroch. Pod vedením známeho speleológa F. Majku a bratov Mitterpachovcov zostúpili do hĺbky . Tu si medzi tektonickými zlomami urobili úkryt. Von z jaskyne sa však nemohli len tak ľahko dostať, pretože vchod do jaskyne Nemci zamínovali. V mäkkom hlinitom dne, ktoré vystlali skalami a slamou, si urobili lôžka a do fliaš zberali vodu stekajúcu z kvapľov. Takto tu prežili 21 dní. Von sa dostali až po oslobodení Bystrej. V najväčšom dóme je umiestnená pamätná tabuľa, venovaná pamiatke Gabriela Krupu, ktorého zasiahla guľka, keď oneskorene vkĺzol do jaskyne. Mimo prehliadkového okruhu sa nachádza tzv. Liečebná sieň, kde sa v súčasnosti s úspechom liečia horné dýchacie cesty u detí.

V jaskyni bolo pozorovaných trinásť druhov netopierov, a to podkovár malý (Rhinolophus hipposideros), netopier obyčajný (Myotis myotis), netopier Blythov (Myotis blythii), ucháč svetlý (Plecotus auritus), ucháč sivý (Plecotus austriacus) a ďalšie.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránky jaskyne na serveri Správy slovenských jaskýň
 Národná prírodná pamiatka Bystrianska jaskyňa, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 

Jaskyne na Slovensku
Národné prírodné pamiatky v Banskobystrickom kraji
Chránené územia v okrese Brezno
Bystrá (okres Brezno)
Driny

Jaskyňa Driny je kvapľová jaskyňa v Malých Karpatoch. Nachádza sa asi  na juhozápad od Smoleníc v Smolenickom krase. 

Objavili ju v roku 1929 I. Vajsábel a J. Banič. Neboli však prví, ktorí sa pokúšali dostať do jaskyne. Už v roku 1866 v rakúsko-pruskej vojne tu táborili pruskí vojaci. No o naozajstné „prieskumné“ cesty v Smolenickom krase sa pokúšali až od roku 1920 bratia Vajsablovci, Valovci a Štefan Banič (známy ako vynálezca padáka) so synom Jánom. Pokusy boli korunované úspechom až v roku 1929, keď sa I. Vajsablovi a J. Baničovi podarilo po viacerých pokusoch preniknúť do podzemia závrtovým komínom.

O päť rokov neskôr, v roku 1934, sprístupnili prvých . V roku 1950 objavili J. Majko, A. Droppa a L. Blaha ďalšie časti jaskyne, ktoré vynikajú zachovalou kvapľovou výzdobou. V roku 1959 ju znovu sprístupnili. Z celkovej dĺžky  je dnes pre verejnosť sprístupnený  dlhý okruh. Vchod do jaskyne je vo výške  v západnom svahu vrchu Driny (), ktorý je tvorený pomerne čistými jurskými vápencami.

Driny sú puklinovou jaskyňou, ktorú vymodelovali zrážkové vody, ktoré prenikali do podzemia systémom puklín, takže chodby sú pomerne úzke. Podzemné priestory nie sú rozsiahle, ale majú veľmi peknú sintrovú výzdobu. Steny sú bohato pokryté sintrom v teplých žltých, červenohnedých a žltohnedých farbách. Scenériu dopĺňajú pagodovité stalagmity a pre túto jaskyňu tak typické zúbkovité záclony. Ďalej sú tu drobné jazierka, sintrové vodopády a na dne bývalých podzemných jazierok sa nachádza hráškovitá výzdoba. K najzaujímavejším priestorom patrí Sieň spolupracovníkov a Sieň Slovenskej speleologickej spoločnosti.

Galéria

Iné projekty

Externé odkazy 
 Národná prírodná pamiatka Driny, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky
 , Jaskyňa na stránkach Správy slovenských jaskýň

Zdroje 

Jaskyne na Slovensku
Jaskyne Malých Karpát
Národné prírodné pamiatky v Trnavskom kraji
Chránené územia v okrese Trnava
Smolenice
Važecká jaskyňa

Važecká jaskyňa je kvapľová jaskyňa v Liptovskej kotline pri Važci.

Nachádza sa v doline Bieleho Váhu na severnom okraji Nízkych Tatier v pohorí Kozie chrbty, pri JZ okraji obce Važec, vo výške  Jaskyňu objavil študent Ondrej Húska v roku 1922 a o šesť rokov ju provizórne sprístupnili. Neskôr jaskyniari objavili ďalšie priestory v podzemí a v roku 1954 ju sprístupnili už definitívne. Celková dĺžka jaskyne je , z čoho je sprístupnených  pohodlnou prehliadkovou trasou. V roku 1968 bola jaskyňa vyhlásená za chránený prírodný výtvor. Važecká jaskyňa je vytvorená v zaujímavom type kotlinového krasu v šedomodrých vápencoch stredného triasu, ktoré sa striedajú so svetlými dolomitmi.

Podzemné priestory vznikli v pleistocéne erozívnou a korozívnou činnosťou vôd Bieleho Váhu, ktoré vnikali pod povrch tektonických puklín hlavne na vrstvových plochách vápencov. Preto majú priestory jaskyne tvar nízkych priestranných sál, sčasti vyplnených riečnymi nánosmi. Podzemné priestory zahŕňajú chodby, dómy a siene, ktoré vznikali na miestach tektonických puklín a mnohé majú rútivý charakter. Priestory jaskyne skrášľuje pestrofarebná, sklovito-modrá, modro-biela alebo voskovo žltá sintrová výplň. Zo stropu visia tenké brčká, stalaktity, záclony, na podlahe sú hrubšie stalagmity a podlahové náteky. Nájdeme tu zátišia bohato zdobené sintrovými nátekmi a mladými kvapľami rôznych tvarov a farieb.

Medzi najpozoruhodnejšie patrí  vysoký a  široký kvapľový stĺp a Biele záclony v Húskovej sieni, Koralové jazierko v Jazierkovej sieni, Galéria a Zbojnícka komora. Jaskyňa je do značnej výšky vyplnená riečnymi usadeninami (Kostnica, Hlinená chodba, Čarovná záhradka), v ktorých sa zachovali kosti medveďa jaskynného (Ursus speleus). 

Važecká jaskyňa je staticko-dynamickým typom jaskyne s priemernou teplotou 7,1°C a vlhkosťou 94%. Z recentných živočíchov sa tu vyskytuje podkovár malý (Rhinolophus hipposideros), v sintrových jazierkach žije chvostoskok (Colembolla).

Iné projekty

Externé odkazy 
 Važecká jaskyňa - foto
 Národná prírodná pamiatka Važecká jaskyňa, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Zdroj 
 

Jaskyne na Slovensku
Národné prírodné pamiatky v Prešovskom kraji
Národné prírodné pamiatky v Žilinskom kraji
Chránené územia v okrese Liptovský Mikuláš
Chránené územia v okrese Poprad
Važec
Štrba
Chránené územia bez príslušnosti k VCHÚ
Havrania skala (Havranie vrchy)

Havrania skala je jeden z najvyšších a čo sa týka výhľadu najvýznamnejších vrchov Slovenského raja. V okolí Havranej skaly je niekoľko menších jaskynných priestorov, niektoré z nich sú prístupné aj z turistických chodníkov.

Na Havraniu skalu sa dá dostať z Dediniek cez Stratenskú pílu, zo Stratenej buď cez Stratenskú pílu alebo priamo z obce, zo Stratenského kaňonu a tiež z Geráv.

Iné projekty

Externé odkazy 
 Havrania skala

Vrchy v Slovenskom raji
Tisícovky na Slovensku
Vrchy v okrese Rožňava
Vrchy v Spišsko-gemerskom krase
Hvozdnica

Hvozdnica je obec na Slovensku v okrese Bytča.

Polohopis 
Hvozdnica sa rozkladá v Bytčianskej kotline v blízkosti Javorníkov. Z južnej strany je obtekaná riekou Váh. Preteká ňou potok Štiavnik, ktorý ústi do vodného diela Mikšová, ktoré je viditeľné pri vstupe do obce cez most.

Okrem južnej časti obce je tvorená Podjavorínckou vrchovinou v rozsahu od 310 do 600 m n. v. 

Chotár obce hraničí od severovýchodu smerom k juhu s mestskými časťami Bytče – Malou Bytčou, Mikšovou a Beňovom; na východ je medzi územia Malej Bytče a Mikšovej vklinené územie obce Predmier. Od juhu smerom na západ susedí Hvozdnica s obcami považskobystrického okresu – Podvážie, Jasenica, Stupné a Brvnište. Zo severnej strany susedí s obcou Štiavnik.

Názov 
Vývin názvu obce
Obec mala v minulosti tieto názvy: 
 1773 – Hvoznicza, Huoznicza, Huoznica
 1786 – Huosznicza 
 1808 – Husznicza, Husnica, Hwozdnica
 1863–1902 – Hvoznic
 1907–1913 – Fürészfalu
 1920 – Hvozdnica

Kultúra a zaujímavosti

Zaujímavosti 
Príbehy najstarších obyvateľov obce Hvozdnica a Štiavnik zachytil vo filme Ako to dokázali? režisér Juraj Jakubík.

Školstvo 
Obec Hvozdnica zriaďuje Základnú školu s materskou školou a centrum voľného času, obe sú zaradené do siete škôl a školských zariadení ministerstva školstva. 

Základná škola je určená pre primárne vzdelávanie (1. – 4. ročník) a nie je plne organizovaná, vďaka tomu je v triedach menší počet žiakov na učiteľa. V posledných rokoch bola v škole zrealizovaná rekonštrukcia priestorov a vybavenia. 

Obec prispieva na prevádzku školských zariadení, pretože plnia aj kultúrno spoločenskú funkciu, v roku 2016 to bolo na CVČ sumou dve tisíc eur mesačne.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce

 
Obce okresu Bytča
Mojš

Mojš je obec na Slovensku v Žilinskom kraji v okrese Žilina. V obci sa narodil otec prvého česko-slovenského kozmonauta Vladimíra Remeka.

Poloha 
Obec sa nachádza vo východnej, rovinatej časti Žilinskej kotliny, asi 6 km východne od centra Žiliny. V tesnej blízkosti na juh sa nachádza Vodné dielo Žilina, ktoré je premostené lávkou pre chodcov a cyklistov s mestskou časťou Mojšova Lúčka. Severne od intravilánu prechádza železničná trať Žilina – Košice, za ktorou je výrobný závod Kia Motors Slovakia. Prístup do obce vedie z cesty II/583 (Žilina - Terchová).

Dejiny 
Spomína sa v roku 1419 ako Vasarfalva, v roku 1438 už ako Majosfalva. Obec patrila zemianskym rodinám Mojšovskovcov a Záborskovcov. Istý čas patrila hradnému panstvu Strečno. V roku 1598 mala obec 8 domov, v roku 1720 9 daňovníkov, v roku 1787 pri prvom sčítaní ľudu 26 domov, 33 rodín a 189 obyvateľov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom, chovom dobytka, chodili na sezónne práce a pltníčili. V obci je klasicistická kúria zo začiatku 19. storočia, vybudovaná na staršom základe a gotická kaplnka sv. Anny z roku 1923. V roku 1925 bola v Mojši založená obecná knižnica.

Referencie

Iné projekty 

 
Obce okresu Žilina
Sídla na Váhu
Jasenové

Jasenové je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Poloha 
Obec leží v Rajeckej kotline, asi 1 km severne od mesta Rajec v smere k Žiline. Východným okrajom preteká rieka Rajčanka, ktorá Jasenové oddeľuje od susedných Kľačí.

Dejiny 
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1407. V obci sa nachádzal rímskokatolícky kostol zo 14. storočia, postavený v gotickom slohu, a neskôr dvakrát prestavaný: v období baroka a napokon v roku 1882 v neorománskom štýle. Ďalej sa v Jasenovom nachádza rímskokatolícky Kostol Božského Srdca Ježišovho, ktorý bol budovaný od roku 1998 a posvätený v roku 2000. Z roku 1924 je Kaplnka Božského Srdca Ježišovho. Sú tu aj dve kúrie z 19. storočia.

Referencie 

 
Obce okresu Žilina
Horný Hričov

Horný Hričov je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Polohopis 
Obec leží na severnom okraji Bytčianskej kotliny, z juhu tiesnená Súľovskými vrchmi a zo severu a západu korytom Váhu. Východne od obce sa nachádza vodná nádrž Hričov, juhozápadne stojí žilinské letisko. Južným okrajom obce vedie železničná trať Bratislava – Žilina, no tiež diaľnica D1 a cesta I/61. 

Žilina je vzdialená  východne, Bytča  juhozápadne.

Dejiny 
Najstaršia písomná zmienka o obci Rizot (Rizoi), patriacej pod hričovské panstvo, sa zachovala z roku 1208. Poloha na starej považskej ceste predpokladá staršie osídlenie, čo potvrdzuje aj existencia neďalekého hradu. Od roku 1254 patrilo tunajšie panstvo magistrovi Tolušovi (Bartolomej). Od roku 1265 patril „castrum Hrichou“ Mikulášovi z rodiny Beychovcov, od roku 1424 prešiel do majetku kráľovny Barbory, manželky Žigmunda Luxemburského. V polovici 15. storočia hrad i panstvo ovládli Husiti, po roku 1469 sa jeho majiteľom stal Blažej Podmanický. Po roku 1563 sa správcom majetkov stal František I. Turzo, následne boli obce hričovského panstva, vrátane Horného Hričova, pripojené k bytčianskemu panstvu. 

Obyvatelia sa venovali zaoberali poľnohospodárstvu, chovom oviec a prácou v okolitých lesoch. Počas sčítania ľudu v roku 1784 mal Horný Hričov 63 domov, v ktorých žilo 374 obyvateľov, v roku 1828 sa ich počet zvýšil na 487. Poľnohospodársky ráz si obec udržala aj po vzniku Prvej republiky, kedy sa tu okrem ľanového plátna tkali aj koberce, no tiež fungovala píla a dve tehelne. V rokoch 1920 a 1924 Horný Hričov vyhorel, priehradu dokončili v roku 1962, kedy bola zaplavená časť chotára. 

Od roku 1960 patrí do okresu Žilina.

Osobnosti 
 Dr.h.c. Prof. Ing. Ivan Hričovský, DrSc.

Referencie

Iné projekty

Zdroj 
 Oficiálna stránka

 
Obce okresu Žilina
Sídla na Váhu
Dolná Tižina

Dolná Tižina je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Poloha 
Obec leží v severovýchodnej časti Žilinskej kotliny, v regióne Horného Považia asi 15 km východne od Žiliny. Východne sa dvíhajú končiare Malej Fatry, západne od obce preteká rieka Varínka. Obcou preteká Tižinský potok, ktorý na okraji Stráže ústi do potoka Kúr. 

Nachádza sa medzi Varínom a Belou, v tesnom susedstve obce Stráža, cez ktorú má cestou II/583 spojenie na Žilinu i Terchovú.

Referencie

Iné projekty 

 
Obce okresu Žilina
Dlhé Pole

Dlhé Pole je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Osobnosti

Rodáci 
 Juraj Čajda - redaktor, spisovateľ a vydavateľ
 Ľudovít Gašpar (Zaosek) - spisovateľ
 Juraj Haščík - národovec, významný legionár - príslušník Československých légií v zahraničí
 Štefan Haššík - významný československý a slovenský politik, minister Národnej obrany Slovenskej republiky, poslanec Slovenského snemu, súčasne župan Šarišsko-zemplínsky, neskôr župan Nitriansky, veliteľ Domobrany Slovenskej republiky
 Jozef Haščík - právnik, slovenský politik
 Juraj Kuzmík - prvý slovenský kinopodnikateľ
 Jozef Holánik-Bakeľ - umelecký výrobca (veľké ovocné misy, podnosy, kazety na cigarety)
 Andrej Majer - Dlhomír Poľský - básnik
 Martin Mičura - právnik a politik
 Ľudovít Mikolášik - profesor a drevársky výskumník
 Jozef Tulis - predstaviteľ uhoľného baníctva
 Jozef Kuzmík - kultúrny historik a bibliograf
 Štefan Špecík - banský predstaviteľ
 Martin Kadorík - plukovník a docent

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálna stránka obce
 Neoficiálna stránka obce zameraná na prírodu a turistiku
 Neoficiálna stránka obce na Facebooku  

 
Obce okresu Žilina
Kotrčiná Lúčka

Kotrčiná Lúčka je obec na Slovensku v okrese Žilina. Nachádza sa 4km od obce Nededza.

Poloha 
Obec sa nachádza na Hornom Považí, asi 10 km severovýchodne od Žiliny. Leží v malej kotline v južnej časti Kysuckej vrchoviny, prístupnej úzkym údolím potoka Kotrčiná. Juhozápadne od obce sa nachádza vrch Straník ().

Dejiny 
Obec  leží v severnej časti bývalej Trenčianskej stolice. Toto územie bolo podľa archeológov osídlené už v mladšej dobe kamennej. Svedčia o tom aj archeologické nálezy v okolitých obciach.  Na rozsiahlom lužickom hradisku, ktoré bolo na Straníku, sú stopy o. Vrch Straník tvorí hranicu chotára našej obce z južnej strany. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1439. V listine z roku 1439 sa obec spomínala ako Kothorchyna Luchka. Zakladateľom a dedičným richtárom bol žilinský mešťan Kotrč. Od roku 1469 mala obec názov Luczka a mala 11 domov. V roku 1720 mala obec 9 daňovníkov a od roku 1773 sa volala Kotrčiná Lúčka. V roku 1798 sa uvádza že v obci žilo 239 obyvateľov. Z roku 1824 pochádza aj Lúčanska pečať.  Až v roku 1933 sa začalo s vedením obecnej kroniky, ktorá nám bližšie dokumentuje udalosti v našej obci. Prvý kronikár (Jakub Milo) uvádza, že v roku 1933 mala obec 64 domov s 396-timi obyvateľmi.  Prevažná väčšina domov bola drevených, so šindľovými alebo slamenými strechami.  Dedina sa rozkladala popri potoku Lúčanka, ktorý vyviera pod Páleniskom, západne od obce. Druhá svetová vojna neobišla ani našu obec. Front prechádzal obcou od 25. Apríla do 30. Apríla.

Referencie

Externé odkazy 
 Webstránky obce

Iné projekty 

 
Obce okresu Žilina
Kunerad

Kunerad je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Obec na juhových. okraji Rajeckej doliny, na úpätí Lúčanskej Fatry, 5 km na juhovýchod od Rajeckých Teplíc a 20 km na juh od Žiliny.

Dejiny 
Obec pod názvom Hunyarad sa spomína pomerne neskoro, až 1490. Osada vznikla v údolí potoka Bystrička ako zemianska obec. Patrila k zemianskym rodinám Práznovských a Athalmyovcov. V roku 1990 tu bol dobudovaný Kostol Povýšenia svätého Kríža.

Kuneradský zámok 

V Kunerade sa nachádza lovecký kaštieľ postavený v r. 1916 v secesnom štýle podľa vzoru francúzskej architektúry. Kaštieľ, je ozdobený vežami, arkádami, terasami a vonkajšími schodiskami. V minulosti slúžil ako príležitostné sídlo grófskej rodiny Ballestrémovcov. Počas SNP v kaštieli sidlil štáb druhej partizánskej brigády Milana Rastislava Štefánika a nemeckí fašisti 25. septembra 1944 kaštieľ vypálili. Renovovali ho v roku 1974.

Po rekonštrukcii kaštieľ slúžil ako liečebný ústav. Po roku 1989 bol kaštieľ sprivatizovaný. Počas rekonštrukčných prác v roku 2010 bola strecha zničená požiarom a zámok poškodený vodou pri hasení a odvtedy je zámok opustený. Strecha bola  opravená len provizórne až po roku  a aj v roku 2017 kaštieľ stále chátra, oprava sa odkladá pre nedostatok financií a kvôli legislatívnym sporom medzi vlastníkom Z. Miškolcim a pamiatkovým úradom.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Stránka obce

 
Obce okresu Žilina
Stránske

Stránske je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Poloha 
Obec leží v severnej časti Rajeckej kotliny, asi 1 km východne od mesta Rajecké Teplice. Preteká ňou Stránsky potok a stavebne je prepojená s Poluvsím.

Dejiny 
Po prvýkrát sa spomína pri prestavbe kostola z 13. storočia v roku 1368. Ten bol 15. januára 1858 vážne poškodený pri zemetrasení. Jeho pôsobivá zrúcanina s priľahlým cintorínom tu stojí dodnes. V roku 1995 bol postavený nový kostol, ktorý je zasvätený svätej Helene.

Základné informácie o obci Stránske 
Rozloha intravilánu obce: 1875 ha

Počet rodinných domov:  226 (stav k 31.12.2014)

Priemerný vek obyvateľov obce je 38,12 rokov (stav k 31.12.2014)

Narodení v období od 1.1.2014 do 31.12.2014: 12

Zosnulí v období od 1.1.2014 do 31.12.2014:  5

Prisťahovaní do obce v období od 1.1.2014 do 31.12.2014: 24

Odsťahovaní z obce v období od 1.1.2014 do 31.12.2014:  16

Počet obyvateľov  obce k 31.12.2014:  791

Referencie

Externé odkazy 
 Obec Stránske - oficiálna stránka
 www.apsida.sk - profil gotického kostola
 Stránske - ruina kostola sv. Heleny (www.ohrozenekostoly.sk)

 
Obce okresu Žilina
Hričovské Podhradie

Hričovské Podhradie je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Obec leží pod Hričovským hradom v Strážovských vrchoch v doline Závadského potoka. V minulosti patrila do Hričovského panstva spolu s obcami Dolný a Horný Hričov, Ovčiarsko, Peklina, Hlboká, Závadka, Veľká Kotešová, Dlhé Pole. Neskôr hrad spustol a celé hričovské panstvo prešlo v 16.storočí pod Bytčianske panstvo.

V katastrálnom území obce sa nachádzajú prírodné pamiatky  Hričovská skalná ihla a  Hričovské rífy.

Symboly obce  

Erb obce má v zelenom štíte po striebornej ľavošikmej mreži ponad strieborný vyrastajúci trs trávy skáčuci zlatý obrátený jeleň v striebornej zbroji, vľavo strieborný vyrastajúci vysoký prehnutý výhonok.
Vlajka obce pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách zelenej (1/9), bielej (2/9), žltej (2/9), zelenej (2/9) a bielej (1/9).

Referencie

Pozri aj 
 Hričovský hrad
 Hričovská skalná ihla
 Hričovské rífy

Iné projekty 

 
Obce okresu Žilina
Konská (okres Žilina)

Konská je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Poloha 
Nachádza sa v strednej časti Rajeckej kotliny, v tesnom susedstve Rajeckých Teplíc. Severne sa dvíhajú Skalky, geomorfologický podcelok Súľovských vrchov, južný obzor patrí Lúčanskej Malej Fatre. Obcou preteká Porubský potok, ktorý tu priberá Rybnícky potok a menší potok spod vrchu Rybníky.

Severným okrajom Konskej vedie cesta I/64 zo Žiliny do Prievidze. V jej blízkosti vedie aj železničná trať Žilina – Rajec, ktorá tu má nákladnú stanicu. Od Žiliny je obec vzdialená  severne, Rajec leží  juhozápadne.

Dejiny obce 
Nad tehelňou v Konskej sa našli kamenné nástroje z mladšieho eneolitu už na rozhraní staršej doby bronzovej. Najstaršia písomná zmienka, viažúca sa k výstavbe miestneho kostola, sa nachádza v cirkevných prameňoch z roku 1228. Túto časť územia daroval kráľ Ondrej ostrihomskej kapitule a v tom období bola osada v lokalite Predovsie. Kapitula v roku 1287 vymenila tento majetok s Kazimírom z veľmožského rodu Hont-Poznanovcov, no už okolo roku 1297 územie celej Rajeckej kotliny ovládal Matúš Čák Trenčiansky. Po jeho smrti sa v roku 1321 celé rajecké panstvo stalo kráľovým majetkom, od 14. storočia už územie spravoval Lietavský hrad. 

V roku 1350 pôsobil v Konskej (villa Kunzka) šoltýs (dedične richtár) Tylov syn Mikuláš, ktorý richtárstvo odkúpil od Tomáša, držiteľa kráľovského hradu v Žiline. Súčasťou bolo aj právo na mäsiarske, obuvnícke, pekárske a kováčske remeslo, ako aj právo na mlyn. Kolonizáciu územia uskutočňovali Nemci zo Sliezska, no príchodzími osadníkmi boli Slováci. Koncom 14. storočia načas prevzalo správu územia Strečnianske panstvo, no územie Rajeckej kotliny sa opäť dostalo pod správu Lietavy. V roku 1543 bolo v Konskej 15 roľníckych usadlostí, 8 želiarov a 1 richtár. Po roku 1556 panstvo vlastnili Turzovci, v roku 1628 sa ich majetok delil medzi 4 dedičov. V tomto období vlastnil miestny richtár mlyn a pílu a v obci žilo 11 sedliakov a 8 želiarov, v roku 1707 to bolo 10 sedliakov a 21 podželiarov, no mnohé usadlosti boli opustené. Postupné hospodárske oživenie v tereziánskej dobe zvýšilo počet usadlostí v obci na 17, sedliakov bolo už 107, želiarov 10 a podželiari 2. Dedením sa neustále zvyšoval počet podielnikov majetku a pôda sa drobila na malé parcely. Keď sa v rokoch 1870 – 1873 likvidovalo lietavské panstvo, veľkú časť kúpil barón Leopold Popper, jeho dediči majetok v roku 1895 odpredali grófovi Františkovi Ballestrémovi a Samuelovi Hahnovi. Po roku 1945 boli aj tieto veľkostatky zoštátnené. 

Oživenie hospodárstva pre obec prinieslo sprevádzkovanie železnice zo Žiliny v roku 1899. Sprístupnili sa tým blízke kúpele v Rajeckých Tepliciach, kde našlo prácu mnoho obyvateľov Konskej. Obec bola v 20. storočí istý čas miestnou časťou kúpeľného mesta.

Organizácie 
 ZŠ s MŠ Konská
 Dobrovoľný hasičský zbor
 TJ VTJ Rajecké Teplice-Konská
 Klub seniorov
 Konšťanský turista
 OZ Ľudovka

Referencie

Externé odkazy 
 Neoficiálna stránka obce

Iné projekty

Zdroj 
 Oficiálna stránka obce

 
Obce okresu Žilina
Belá (okres Žilina)

Belá je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Poloha 
Belá leží v severovýchodnej časti Žilinskej kotliny, v údolí Varínky a Belianskeho potoka, ktorý vytvára Beliansku dolinu. Západne od obce sa nachádza Kysucká vrchovina, vo východnej časti sa dvíhajú výbežky Krivánskej Fatry.

Obec sa nachádza na ceste II/583, ktorá spája Žilinu s Oravou. K obci patrí aj osada Zlieň, miestna časť Nižné Kamence, rekreačná oblasť Bránica a autokemping Belá – Nižné Kamence.

Dejiny

Pred vznikom obce 
Prvé dôkazy osídlenia pochádzajú z mladšej doby kamennej. Blízko obce (Lysica) sa našlo sídlisko ľudu lužickej kultúry. V mladšej dobe železnej sídlili v tejto oblasti ľudia púchovskej kultúry (vrch Hrádok v osade Zlieň). Slovanské osídlenie potvrdili nálezy keramiky v Belej z 8. a 9. storočia.

Pamiatky 
V obci sa nachádza ranogotický Kostol sv. Márie Magdalény z poslednej tretiny 13. storočia, renesančne upravený v roku 1683. Hlavný oltár barokového typu pochádza z 2. polovice 17. storočia.

Referencie

Pozri aj 
 Beliansky potok
 Belianska dolina (Malá Fatra)

Iné projekty

Externé odkazy 
 Oficiálne stránky

 
Obce okresu Žilina
Nezbudská Lúčka

Nezbudská Lúčka je obec na Slovensku v okrese Žilina.

Poloha 
Obec Nezbudská Lúčka leží na okraji pohoria Malá Fatra, s obcou Strečno na druhom brehu rieky Váh ju spája železničný most, most pre peších a kompa.

Názov obce 

Obec Nezbudská Lúčka sa spomína po prvýkrát v roku 1439 ako VAPENA LUCSKA a v roku 1511 ako POCCESSIA LWCHA. Vznik obce bol spätý s výrobou vápna na stavebné účely Starého hradu i Strečna, panských, cirkevných, neskôr i meštianskych murovaných objektov v blízkom i vzdialenejšom okolí. Preto sa v roku 1439 uvádza s prívlastkom Vápenná. Aj dnes je v chotári obce názov Za vápenye, kde sa pálilo vápno.

Dejiny 
Archeologické nálezy dokázali stopy po osídlení človeka v obci už v mladšej dobe železnej – staršej rímskej dobe. V Nezbudskej Lúčke sa nachádzajú zvláštne výrobné objekty zo staršej doby rímskej pri starom ihrisku – zvyšky železnej trosky, prepálenej zeminy i črepy púchovskej kultúry.

Z obdobia slovanského osídlenia nie je v obci známy žiadny archeologický nález, ale je pravdepodobné, že Slovania sa v tomto priestore usadzovali od 8. – 9. storočia. Zo začiatku stredoveku pochádza pravdepodobne malé opevnenie. Z obdobia feudalizmu je známe, že v roku 1397 správca Starého hradu Peter Wangel dal na príkaz kráľa Žigmunda Pavlovi Bolešovi do dedičného richtárstva majetok Lúčku a Rozbehy (Rozbehom). Pavol Boleš okrem slobôd, aké poskytovalo žilinské právo, dostal aj ojedinelú fojtovskú výsadu – slobodne pltničiť na Váhu. Na základe uvedenej listiny sa nedá vysvetliť vznik a vývoj oboch osád pred ich spustením, ktoré sa spomína v roku 1397. Je však pravdepodobné, že Lúčka (Nezbudská) bola podhradskou dedinou Starého hradu už v prvej polovici 13. storočia. Roku 1439 kráľ Albrecht daroval svojej manželke Alžbete viaceré mestá a panstvá v Trenčianskej stolici. Medzi inými to boli strečnianske a starohradské panstvá, pod ktoré spadali aj Vápenná (Nezbudská) Lúčka a ostatné obce.

Pôvodná jednoradová cestná forma bola diktovaná ľavobrežnou líniou Váhu. Drevené domy boli orientované užšou stranou (priečelím) k ceste kopírujúcej breh Váhu. Domy niesli znaky bývania roľníckych rodín, pltníkov, želiarov a sociálne príbuzných skupín obyvateľstva. Obyvatelia sa venovali poľnohospodárstvu, práci s drevom a pltníctvu. Dominantou obce je Starý hrad.

Obec zasiahla 2. svetová vojna. V neďalekej Strečnianskej úžine sa viedli počas SNP prudké boje medzi povstaleckými jednotkami ustupujúcimi zo Žiliny a nemeckými okupačnými jednotkami. Ozbrojené stretnutie je známe ako bitka v Strečnianskej tiesňave.

Galéria

Referencie

Iné projekty 

 
Obce okresu Žilina
Sídla na Váhu