joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pavol Prokopovič

Pavol Prokopovič (* 29. jún 1955, Stropkov) je slovenský politik, podpredseda SDKÚ-DS a bývalý minister dopravy, pôšt a telekomunikácií Slovenska.  

Za jeho vlády došlo k masívnemu rušeniu železničných tratí a hromadnému prepúšťaniu železničiarov na Slovensku. Štrajk železničiarov Pavol Prokopovič 24. januára 2003 ostro odsúdil. V ten istý deň zároveň štrajkový výbor prvýkrát rokoval so ZSSK. Podľa ministra výbor štrajk vyhlásil v rozpore s kolektívnou zmluvou a Zákonníkom práce. Odbory však následne vyhlásili, že využili svoje právo štrajku v zmysle ústavy, nie zákona o štrajku, či kolektívnej zmluvy.

Život 
Pavol Prokopovič je ženatý a má tri deti.
 1970 - 1974 - štúdium na SPŠ v Humennom,
 1974 - Tesla Stropkov, normovač,
 1979 - 1991 - Mestské služby mesta Stropkov, vedúci prevádzky,
 1979 - 1991 - Domová správa, riaditeľ,
 1979 - 1991 - Komunálne služby mesta Stropkov, riaditeľ závodu,
 1988 - 1992 - štúdium na Ekonomickej Fakulte UMB v Banskej Bystrici, 
 1990 - 1998 - súkromný podnikateľ,
 1994 - štátna skúška pre daňových poradcov, člen SDKU.

Politická činnosť 
 1995 - zakladajúci člen Únie živnostníkov, podnikateľov a roľníkov SR, 
 1995 - 3. júl 1998 - predseda Únie živnostníkov, podnikateľov a roľníkov SR, 
 1998 - vstup do Slovenskej demokratickej koalície (SDK),
 ? - vstup do Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie (SDKÚ).

 1998 - 2002 - poslanec Národnej rady SR zvolený za SDK,
 2002 - zvolený za poslanca Národnej rady SR za SDKÚ, svoj mandát si neuplatnil, pretože sa stal ministrom vlády SR,
 16. október 2002 - 4. júl 2006 - minister dopravy, pôšt a telekomunikácií SR.

Externé odkazy 
 Pavol Prokopovič na stránke Úradu vlády SR
 https://domov.sme.sk/c/800673/zacal-sa-casovo-neobmedzeny-strajk-zelezniciarov.html

Slovenskí politici
Ministri dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky
Politici UZPSR
Politici SDK
Politici SDKÚ
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Poslanci NR SR (2002 – 2006)
Poslanci NR SR (2006 – 2010)
Osobnosti zo Stropkova
Han Solo

Han Solo je fiktívna postava zo Star Wars. Pašerák pre gang Jabba Hutta neskôr povstalecký generál. Rasou bol koreliánec.
Hviez

Život pred Star Wars 

Han Solo pôvodne študoval za dôstojníka na imperiálnej akadémii. Patril k desiatim najlepším študentom. Ale hnusil sa mu rasizmus, ktorý tu vládol a preto pomohol Chewbaccovi. Za to bol ale z akadémie s hanbou prepustený a musel sa pretĺkať ako vedel. Chewbacca mu bol ale vďačný, a preto ho neopustil. Hanovi sa to spočiatku nepáčilo a chcel sa Chewieho zbaviť, ale potom si na neho zvykol a už nevedeli byť jeden bez druhého. 

Do vojny proti impériu sa zaplietol tak, že potreboval súrne rozsiahlu finančnú sumu, aby vyplatil dlh Jabbovi Huttovi. Preto zobral Luka a Obi-Wana na Alderaan. Tu bol ale malý problém: Alderaan už nebol. Tak ich odviezol ďalej na Yavin IV, kde mali rebeli základňu. Tam zobral peniaze za ich prevoz a pobral sa svojou cestou. Potom sa však vrátil a zachránil Lukovi život a pomohol mu zničiť Hviezdu smrti.

Star Wars 
Tak sa pridal k rebelom. Potom si spolu s nimi užil mnoho trampôt aj s jeho hviezdnou loďou Milenium falcon (raz ho aj zamrazili do karbonitu) až do zničenia druhej hviezdy smrti. Ožení sa s Princeznou Leiou a neskôr majú spolu syna Bena Sola (Kylo Ren). V epizóde VII je zabitý jeho vlastným synom Benom, ktorý sa pridal na temnu stranu síly.

Život po Star Wars 
Po obnovení republiky sa oženil s princeznou Leiou. Mali 1 dieťa:

 Ben Solo, (Kylo Ren) 

Postavy Hviezdnych vojen
Peter Baco

Ing. Peter Baco (* 9. apríl 1945, Opatová) je slovenský politik, ktorý slúžil ako poslanec Európskeho parlamentu v rokoch 2004 až 2009.

Profesionálna kariéra 
 1963 - 1968 - štúdium na Prevádzkovo-ekonomickej fakulte Vysokej školy poľnohospodárskej v Nitre, 
 1968 - 1973 - zootechnik,
 1973 - 1985 - predseda JRD Nemšová,
 1986 - 1990 - Ministerstvo poľnohospodárstva a výživy SSR, riaditeľ odboru súhrnného plánu,
 1990 - 1992 - predseda JRD Nemšová,
 1994 - poradca GR Poľnobanky,
 2002 - 2004 - poradca v agrárnej politike.

Stranícka kariéra 
 1991 - 2002 - predseda klubu agrárnej a vidieckej politiky Hnutia za demokratické Slovensko (HZDS),
 2000 - 2002 - volebný šéf HZDS.

Politická kariéra 
 1992 - poslanec Federálneho zhromaždenia ČSFR, člen finančného a rozpočtovéhom výboru,
 24. jún 1992 - 15. marec 1994 - minister poľnohospodárstva a výživy SR,
 1994 - zvolený za poslanca Národnej rady SR za HZDS, mandát mu spočíval, pretože bol menovaný za člena vlády SR,
 13. december 1994 - 30. október 1998 - minister pôdohospodárstva SR,
 1998 - 2002 - poslanec NR SR za HZDS,
 2004 - poslanec Európskeho parlamentu (EP) zvolený za ĽS-HZDS. V parlamente nie je zaradený do žiadnej politickej skupiny. Je členom Výboru EP pre poľnohospodárstvo a rozvoj vidieka a Delegácie pri Spoločnom parlamentnom výbore EÚ-Chorvátsko.

Ocenenia 
V roku 1998 mu Vladimír Mečiar (vykonávajúci prezidentské právomoci) prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.

Referencie

Externé odkazy 
 Peter Baco na stránke EP
 Stránka Petra Baca

Slovenskí politici
Ministri pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky
Politici ĽS-HZDS
Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Slovenskí europoslanci (2009 – 2014)
Poslanci česko-slovenského Federálneho zhromaždenia
Držitelia Radu Ľudovíta Štúra I. triedy
Absolventi Slovenskej poľnohospodárskej univerzity v Nitre
Osobnosti z Trenčína
Zoznam Picassovych diel 1931 – 1940

Woman before Mirror – 1932
 The Rooster – 1933
 The Muse – 1935
 Guernica – 1937
 The Artist Before His Canvas, 1938
 Woman with Book – 1932

Zdroje 
http://www.rentspain.com/culture/picasso/picasso-art-1889-1900.html

Pablo Picasso
19311940
Desaťročie

Desaťročie je desať po sebe nasledujúcich rokov.

Označovanie desaťročia 
Desaťročie obyčajne začína rokom, ktorého číselný zápis končí nulou (napr. 2000 až 2009 pozri 0. roky 21. storočia), zatiaľ čo storočie často v technickom ponímaní začína rokom, ktorého číselný zápis končí jednotkou (napr. 2001). Tým sa niekedy stane, že prvé desaťročie storočia vlastne začína v predchádzajúcom storočí. 

V slovenskej Wikipédii sme zvolili zápis desaťročí od nuly a storočí od jednotky. Týmto sa líšime od niektorých Wikipédií ako napr. anglickej, kde sa desaťročia zapisujú, ale nelíšime sa napr. od nemeckej Wikipédie a iných, napr. aj Simple English.

20. storočie 
Od dvadsiateho storočia sa spopularizoval pohľad na jeho desaťročia ako na historické útvary osve. Jednotlivé desaťročia dvadsiateho storočia sú definované a spojené s vtedy prevládajúcimi trendmi, štýlmi a názormi, a preto názvy desaťročí s ich označením nemusia súhlasiť. Niektorí komentátori si myslia, že tento trend nebude v 21. storočí pre jeho desaťročia pokračovať.

Pozri aj 
 Zoznam desaťročí
 Storočie
 Tisícročie

Kalendáre
Konzervativizmus

Konzervativizmus (z lat. conservare = zachovať) je:
 všeobecne: konzervatívnosť, odmietanie zmien, lipnutie na starom, opatrné alebo umiernené správanie a/alebo konvenčný životný štýl
 politická ideológia vyznávajúca tradičné kultúrne, ekonomické (súkromné vlastníctvo výrobných prostriedkov) a politické hodnoty, odmietajúca radikálny spôsob zmeny aktuálnych spoločenských pomerov

Politická ideológia 

Príčinami tejto ideológie sú presvedčenia, že zmeny sa nedajú robiť radikálne, alebo považovanie aktuálnych pomerov za dobré, alebo strach z ešte horších pomerov, ako aj odpor voči liberalizmu, socializmu a utopistickým reformátorom. 

Základnou charakteristikou konzervatizmu je pragmatizmus. Samotní konzervatívci nepovažujú konzervativizmus za ideológiu, ale len za „postoj“, či „spôsob myslenia“.

Na rozdiel od liberalizmu sú konzervatívci zástancami:
 tradičných historických hodnôt a nie náhlych zmien
 celospoločenských záujmov a nie záujmov jednotlivca
 viac štátu a štátnych inštitúcií (ako ochrancu občana a tvorcu právneho rámca; dôležité je však podľa konzervatívcov zabezpečiť deľbu moci)

Pojem konzervatizmus v politike sa prvýkrát objavil ako reakcia na zmeny spôsobené Francúzskou revolúciou, teda koncom 18. storočia. Tento konzervatizmus dodnes pokračuje v Spojenom kráľovstve a je charakteristický veľmi oslabeným odporom k zmenám (heslo „meniť v záujme zachovania“). Naopak v samotnej Európe sa pojem konzervativizmus v 19. storočí chápal hlavne ako obhajoba monarchie a rigidných hodnôt na rozdiel od reforiem. V USA konzervativizmus vznikol až v polovici 20. storočia v podobe krídiel oboch politických strán (napr. konzervatívni republikáni podporovali Reagana v kandidatúre na prezidenta).

Dnes konzervatívci vytvárajú republikánske strany a kresťansko-demokratické strany. Typickým príkladom je britská Konzervatívna strana (Conservative Party).

Prirodzene, konzervativizmus je relatívny pojem a ako taký sa, napriek už spomenutým spoločným znakom, dá rozdeliť na niekoľko stupňov:

 Mierny konzervativizmus - charakterizovaný pragmatizmom, schopnosťou akceptovať isté zmeny, avšak určité tradičné hodnoty považuje za nedotknuteľné
 Silný konzervativizmus - silne konzervatívni síce neuznávajú niektoré konzervatívne výstrelky, avšak zmeny akceptujú až vtedy, ak už práve prebiehajú a vykazujú perspektívne dobré výsledky
 Ultrakonzervativizmus - hraničiaci s iracionalitou, ultrakonzervatívci v zásade odmietajú akékoľvek novoty a každú zmenu vítajú s nárekmi

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Konzervatívny inštitút 
 Európsky liberalizmus a konzervatizmus 

 
Politické ideológie
Piotr Alexejevič Kropotkin

Piotr Alexejevič Kropotkin,  (* 9. december 1842 – † 8. február 1921) bol ruský revolucionár a publicista, geograf a geológ, anarchista, teoretik anarchistického komunizmu. Zúčastnil sa vedeckých expedícií na Sibíri. V roku 1872 vstúpil do Prvej internacionály. Po revolúcii v roku 1917 sa vrátil do Ruska.

Iné projekty

Externé odkazy 
 

Ruskí anarchisti
Ruskí revolucionári
Ruskí geológovia
Ruskí ateisti
Osobnosti z Moskvy
Alpha

Alpha môže označovať:
 mikroprocesor od firmy DEC, pozri DEC Alpha
 prvotný názov pre ISS, pozri Medzinárodná vesmírna stanica
 britská elektronická skupina, pozri Alpha (skupina)

Pozri aj 
 Alfa
Srbčina

Srbčina (do roku 1940: srbština; srb.  alebo ) je slovanský jazyk, ktorý sa prevažne používaná v Srbsku. Okrem toho má štatút menšinového jazyka v Chorvátsku a Severnom Macedónsku.

Ako súčasť srbochorvátčiny 
Srbčina bola do 90. rokov 20. storočia obyčajne chápaná ako spisovná varieta srbochorvátskeho jazyka používaná najmä Srbmi v Srbsku, Čiernej Hore, a v Bosne a Hercegovine.

Referencie

Iné projekty 

 
Srbi
Slovanské jazyky
Jazyky v Srbsku
Jazyky v Bosne a Hercegovine
Jazyky v Chorvátsku
Jazyky v Čiernej Hore
Jazyky v Kosove
Jazyky v Maďarsku
Jazyky vo Vojvodine
Slovinčina

Slovinčina môže byť aj iný názov pomoranskej slovinčiny, pozri severná slovinčina.

Slovinčina (slovinský slovenščina, slovenski jezik) patrí do skupiny južnoslovanských jazykov a je úradným jazykom v Slovinsku. Patrí aj medzi úradné jazyky EÚ. Po slovinsky hovorí vo svete približne 2,5 milióna obyvateľov, väčšina z nich žije v Slovinsku.

Písmo a abeceda
Slovinčina sa píše upravenou latinkou s nasledujúcimi pridanými znakmi:
 č
 š
 ž

Výslovnosť
 i nemäkčí d, t, n ani l
 j za n a l mäkčí (napr. Ljubljana sa vyslovuje ako /Ľubľana/)
 h sa číta ako /x/ – slovenské ch 
 slovenské /h/ sa vyskytuje iba v prímorskom nárečí, kde nahradzuje g

Ukážky slovinského jazyka a lexika

Informácie o slovinskom spisovateľovi Ivan Cankar
Cankar je že kot tretješolec, leta 1891, napisal nekaj pesmi. Objavljati je začel kot dijak. Leta 1892 je v rokopisnem listu Sloga objavil krajši kritični članek in Junaško pesem iz naših dni. Otroško glasilo Vrtec mu je natisnilo pesem Pes, maček in miši. Že naslednje leto so mu v Dijaški prilogi Rimskega katolika objavili sestavek Moj prvi pogled na morje.

Pozri aj
 Prekmurčina

Poznámky

 
Slovanské jazyky
Jazyky v Slovinsku
Bosniačtina

Bosniačtina alebo bosniančina je južnoslovanský jazyk (prípadne varieta srbochorvátčiny - pozri nižšie). Je to jazyk (v užšom zmysle len spisovný jazyk) Bosniakov v užšom zmysle (=bosnianskych Moslimov).

Lingvistické postavenie 
Od 90. rokov 20. storočia sa zvykne bosniačtina zaraďovať ako samostatný jazyk.

Niektorí autori ju však považujú len za súčasť (resp. spisovný jazyk špecifickejšie za štandardnú varietu) srbochorvátskeho jazyka. 

V časoch socialistickej Juhoslávie (t.j. od 50. do 80. rokov 20. storočia) sa bosniačtina považovala vždy len za integrálnu súčasť srbochorvátskeho jazyka, a to jeho srbského variantu. 

V prvej polovici 20. storočia sa bosniačtina (ako skupina nárečí) v závislosti od autora považovala buď za súčasť (srbského dialektu) srbochorvátskeho jazyka alebo za súčasť srbského jazyka. 

P. J. Šafárik v roku 1826 bosniačtinu uvádzal ako jedno z "podrečí" srbčiny (a nie chorvátčiny).

Administratívne postavenie 
Bosniačtina je jeden z troch úradných jazykov republiky Bosna a Hercegovina, spoločne s chorvátčinou a srbčinou. Má aj postavenie menšinového jazyka v Srbsku, Čierna Hore a v Kosove.

Charakteristika
Ide o jazyk de facto zhodný so srbčinou, s tým hlavným rozdielom, že obsahuje väčšie množstvo turcizmov (arabizmov a perzizmov) v slovnej zásobe, a niektoré slová má zhodné s chorvátčinou. Spadá pod tzv. štokavské dialekty južnoslovanských jazykov (resp. srbochorvátčiny). Zapisuje sa latinkou.

Referencie

Pozri aj 
 Text slovenskej hymny v slovenčine a bosniančine (pre porovnanie) (dostupné online)

Jazyky v Bosne a Hercegovine
Slovanské jazyky
Asýrčina

Asýrčina môže označovať:
vymretý semitský jazyk, nárečie akadčiny, ktorým hovorili obyvatelia Asýrie, pozri asýrčina (akadčina) a akkadčina
živý semitský jazyk, pozri asýrska novoaramejčina

Semitské jazyky
František I. (Francúzsko)

František I., le Roi-Chevalier (kráľ rytier) (* 12. september 1494, Cognac, Francúzsko – † 31. marec 1547, Rambouillet, Francúzsko), korunovaný za kráľa Francúzska 25. januára 1515  v katedrále v Reims.

Rodina 
František I. bol z rodu Valois (presnejšie z rodu orleánsko-angoulêmského), narodil sa v Cognacu v Charente ako syn Karola Angoulêmského, bratanca kráľa Ľudovíta XII. a Lujzy Savojskej. Jeho sestrou bola navarrská kráľovná Margita.

Jeho prvou manželkou bola dcéra Ľudovíta XII. a Anny Bretónskej, Klaudia Francúzska.

Vláda 
Bol známy ako podporovateľ umenia a „knieža renesancie“, napríklad pozval do Francúzska Leonarda da Vinci.

Jeho vláda spadá do obdobia, kedy vo Francúzsku vznikli kalvíni, František ich prenasledoval. S pápežom uzavrel roku 1516 konkordát podľa ktorého dostal právo dosadzovať biskupov a opátov.

Inak bol veľmi výbojovchtivý. Už roku 1515 napadol Itáliu, ktorú stratil jeho predchodca roku 1513, porazil tam Švajčiarov a dobyl tak Milánsko. V rokoch 1521 až 1544 potom nasledovala séria vojen medzi Francúzskom a rímsko-nemeckým cisárom Karlom V. o Milánsko, ktoré považoval za svoju sféru vplyvu. V prvej vojne (1521 – 1525) bol František nakoniec porazený a rok držaný v zajatí. Po druhej vojne (1527 – 1529) sa František mierom zriekol nárokov na krajiny v Itálii. Na konci štvrtej vojny (1542 – 1544), v ktorej boli Francúzi opäť porazení, sa František zriekol nárokov na Neapolsko.

Manželstvá 
1/ 18. máj 1514 Klaudia Francúzska (* 1499 – 1524), deti:
 Lujza (* 19. august 1515 – 21. september 1517)
 Šarlota (* 23. október 1516 – 8. september 1524)
 František (* 28. február 1518 – 10. august 1536)
 Henrich II. (* 31. marec 1519 – 10. júl 1559)
 Magdaléna (* 10. august 1520 – 2. júl 1537) ∞ škótsky kráľ Jakub V.
 Karol (* 22. január 1522 – 9. september 1545)
 Marguerite (* 5. jún 1523 – 14. september 1574)

2/ 7. august 1530 Eleonóra Habsburská (* 1498 – 1558), bezdetné manželstvo.

Literatúra 
 
 Clough, C.H., „Francis I and the Courtiers of Castiglione’s Courtier.“ European Studies Review. vol viii, 1978.
 Denieul-Cormier, Anne. The Renaissance in France. trans. Anne and Christopher Fremantle. London: George Allen and Unwin Ltd., 1969.
 Grant, A.J. The French Monarchy, Volume I. New York: Howard Fertig, 1970.
 Guy, John. Tudor England. Oxford: Oxford University Press, 1988.
 Jensen, De Lamar. Renaissance Europe. Lexington: D.C. Heath and Company, 1992.
 Knecht, R.J. Renaissance Warrior and Patron: The Reign of Francis I. Cambridge: Cambridge University Press, 1994.
 Major, J. Russell. From Renaissance Monarchy to Absolute Monarchy. Baltimore: The Johns Hopkins University Press, 1994.
 Seward, Desmond. François I: Prince of the Renaissance. New York: MacMillan Publishing Co., 1973.

Referencie

Iné projekty 

Králi Francúzska
Katolícki panovníci
Nositelia Podväzkového radu
Mozog

Mozog ( ← z , en- v, kefalos hlava) je orgán, ktorý slúži ako centrum nervovej sústavy všetkých stavovcov a väčšiny bezstavovcov – iba niektoré bezstavovce, ako napríklad špongie, medúzy a hviezdice nemajú mozog, aj keď roztrúsené nervové tkanivo je u nich prítomné. Nachádza sa v hlave, zvyčajne blízko primárnych zmyslových orgánov. Mozog je najkomplexnejším orgánom tela stavovcov. U priemerného človeka sa mozgová kôra (najväčšia časť) skladá z 15 – 33 miliárd neurónov, pričom každý z nich komunikuje pomocou synapsií s ďalšími niekoľkými tisícmi neurónov. Hmotnosť mozgu dospelého človeka je približne 1450 g

Mozog človeka 
Mozog človeka je zložité zoskupenie vyšších a najvyšších nervových centier, ústredný orgán nervovej sústavy človeka.

Skladá sa z niekoľkých oddielov, ktoré sú uložené v lebečnej dutine. Jeho hlavná časť (mozog v užšom zmysle, veľký mozog) je koncový mozog. Jeho nižšie oddiely sa súborne nazývajú mozgový kmeň.

Prostredné závity na mozgovej spodine v koncovom mozgu patria k čuchovému mozgu, ktorý je výrazne vyvinutý u niektorých cicavcov.

Časť mozgu nazývaná predĺžená miecha je plynulým pokračovaním chrbticovej miechy.

Stavba 
Anatomicky sa mozog skladá z niekoľkých častí:
 predný mozog v širšom zmysle (veľký mozog v širšom zmysle; lat. prosencephalon):
 koncový mozog (predný mozog v užšom zmysle; veľký mozog v užšom zmysle; lat. telencephalon) : rozdelený na dve hemisféry
 medzimozog (lat. diencephalon),
 stredný mozog (lat. mesencephalon)
 zadný mozog v širšom zmysle:
 zadný mozog v užšom zmysle:
 mozoček (malý mozog; lat. cerebellum),
 Varolov most (lat. pons Varoli) a
 predĺžená miecha (lat. medulla oblongata), ktorá plynule prechádza do miechy.

Zadný mozog v širšom zmysle a stredný mozog (okrem mozočka) tvoria tzv. mozgový kmeň. Inými slovami má teda mozog takéto zloženie:
 veľký mozog (v širšom zmysle)
 malý mozog (mozoček)
 mozgový kmeň

Z iného hľadiska mozog obsahuje najmä:
 sivú hmotu (mozgová a mozočková kôra, mozgové jadrá)
 bielu hmotu
 4 komory (tzv. komorová sústava)
 mozgové cisterny
 subarachnoidálne priestory (podpavúčnicové priestory)
 cievy mozgu
 mozgovomiechový mok

Vývoj a zrenie mozgu 
Mozog sa vytvára z kraniálnej časti neurálnej trubice, kde vznikajú tri vzájomne prepojené rozšírenia:
 prosencephalon (, enkefalon – mozog) – základ pre predný mozog. V ďalšom vývoji sa rozdelí na:
 telencephalon () – koncový alebo veľký mozog
 diencephalon () – medzimozog
 mesencephalon () – základ pre stredný mozog
 rhombencephalon () – základ pre zadný mozog. V ďalšom vývoji sa rozdelí na:
 metencephalon () – Varolov most a mozoček
 myelencephalon () – základ predĺženej miechy

Vývoj a dozrievanie mozgu je veľmi zložitý a komplexný proces biologických a chemických zmien. Počas zrenia dochádza k rastu počtu i veľkosti neurónov a neuroglie, k tvoreníu nových vájomných spojení nervových buniek a k myelinizácii. K najdôležitejším procesom patrí gyrifikácia a myelinizácia mozgu.

Dve hemisféry

Referencie

Iné projekty 

 
Orgány
Centrálna nervová sústava
69230 Hermes

69230 Hermes, základné označenie 1937 UB je planétka v Slnečnej sústave.

Nemecký astronóm Karl Wilhelm Reinmuth objavil túto planétku v roku 1937 pri jej blízkom priblížení k Zemi. Podmienky pre pozorovanie neboli vhodné, našu planétu minula na jej dennej strane iba vo vzdialenosti 1,5 krát väčšej ako je vzdialenosť Mesiaca. Teleso bolo náhodne zaznamenané ešte v observatóriách na Harvarde (USA), Sonnebergu (Nemecko) a v Johannesburgu (JAR). Vzhľadom ku krátkej dobe pozorovania (päť dní) sa nemohla prepočítať dráha natoľko presne, aby sa mohlo teleso znova objaviť pri ďalšom priblížení, takže sa planétka stratila. Okrem základného označenia 1937 UB dostala zrejme kvôli blízkemu preletu okolo Zeme (vtedy to bol jav pozorovaný iba výnimočne) aj meno Hermes. Znovu objavená a identifikovaná s telesom z roku 1937 bola až po 66 rokoch v októbri 2003. Po spresňujúcich pozorovaniach bola určená s dostatočnou presnosťou dráha telesa a planétka Hermes dostala svoje definitívne číslo 69230. 

Donedávna to bola jediná planétka, ktorá napriek tomu, že nemala určenú presnú dráhu (preto nemala číslo) mala okrem základného označenia aj meno. Dnes už sú pravidla pomenovávania iné. Pokiaľ planétka nemá presne určenú dráhu, tak nedostane číslo a pokiaľ nemá číslo, tak ju nemožno pomenovať.

Externé odkazy 
 Dráha planétky Hermes
 História objavovania planétok

... | (69229) 5188 T-3 | 69230 Hermes | (69231) 1972 FE | ...

Skupina Apollo
Planétky 69001 – 69250
Zem križujúce planétky
Astronomické objekty objavené v roku 1937
Adriana Karembeu

Adriana Karembeu, rod. Sklenaříková (* 17. september 1971, Brezno) je slovenská modelka.

Životopis 
Jej matka MUDr. Zlatica Sklenaříková je Slovenka, s manželom sa zoznámila v Prahe, kde obaja študovali medicínu.
 Adriana tiež študovala v Prahe medicínu, ale štúdium zanechala a rozhodla naplno sa venovať modelingu. V decembri 1998 sa vydala za francúzskeho futbalistu Christiana Karembeu a prijala jeho meno. Rozišli sa v marci 2011. Je vysoká 185 cm a je známa tým, že má najdlhšie nohy vo svete módy. Pracovala pre elitných návrhárov, ale najviac sa preslávila ako Miss Wonderbra. Známu podprsenku propagovala celých päť rokov.

V roku 2006 bola zvolená za naj-sexy ženu vo francúzskej verzii  časopisu FHM.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 

Slovenské modelky
Osobnosti z Brezna
Slovenské osobnosti českého pôvodu
Tallinn

Tallinn (v rokoch 1219 – 1917 Reveľ; 1940 – 1991 po rusky Таллин a Таллинн, , , dán. Lyndanise) je hlavné mesto Estónska a najdôležitejší estónsky prístav. Žije tu 400 tisíc obyvateľov (2006). Nachádza sa na severnom pobreží Estónska pri Baltskom mori,  južne od fínskeho hlavného mesta Helsinki.

Je to starobylé prímorské hlavné mesto Estónska, od roku 1997 súčasť svetového dedičstva UNESCO. Má dobre zachované mestské centrum – hlavné námestie a radnica, lekáreň, dom Bratstva čiernych hláv, Chrám svätého Alexandra Nevského- pravoslávny, Chrám svätého Mikuláša Divotvorcu- pravoslávny, palác Kadriorg a kostol svätého Olafa, svätého Mikuláša a Ducha svätého.

Správne členenie 
Tallinn je rozdelený na 8 administratívnych jednotiek.

Doprava 

Asi  od centra mesta sa nachádza letisko Ülemiste. Mesto má dobré železničné spojenie s Petrohradom v Rusku, zatiaľ čo železničné spojenie do lotyšskej Rigy je od roku 1997 prerušené. 

V južnom smere do Lotyšska, Litvy a Poľska je Európska cesta 67 „Via Baltica“. Táto komunikácia je v niektorých úsekoch štvorpruhová, diaľničného typu. Na juhu Estónska je čiastočne vo výstavbe, ale jej priepustnosť je zatiaľ dostatočná a nevznikajú tu dopravné problémy. Na výstavbu tejto magistrály v celom Pobaltí prispieva Európska únia. Trajektom sa možno dostať do Helsínk a Štokholmu.

Partnerské mestá

Iné projekty 

 
Hlavné mestá v Európe
Mestá v Estónsku
Prístavné mestá v Estónsku
Prístavné mestá Baltského mora
Hanza
Európske hlavné mestá kultúry
Jan Evangelista Purkyně

Jan Evangelista Purkyně (* 18. december 1787, Libochovice – † 28. júl 1869, Praha) bol významný český fyziológ, lekár a entomológ. Je jedným zo zakladateľov cytológie vďaka svojmu objavu zloženia živočíšnych buniek s jadrami.

Život 
Jeho otec bol správcom libochovického šľachtického panstva. Keď mal Jan Evangelista šesť rokov, otec zomrel. V jedenástich rokoch odišiel za vzdelaním k piaristom. V dvadsiatich však z rádu odišiel. Živil sa ako vychovávateľ v urodzených rodinách a jeden zo zamestnávateľov ho usmernil k lekárstvu. Už v prvom ročníku štúdia v Prahe mu vo Viedni vyšla prvá báseň Orážení obrazu bez konce. Doktorskú prácu O zření v ohledu subjektivním obhájil roku 1818 a stal sa asistentom na pražskej lekárskej fakulte.

Pre vlastenecké názory sa ale márne uchádzal o profesúru. Až na príhovor vplyvného Goetheho, ktorý tiež študoval proces videnia, získal profesúru mimo Rakúska v pruskom Vratislave (Breslau, dnes Wrocław).

Tam roku 1832 získal výkonný mikroskop. Svoj najvýznamnejší objav prezentoval Purkyně na zjazde nemeckých prírodovedcov a lekárov v pražskom Karoline v roku 1837, kde medzi prvými na svete prisúdil bunkám základný význam pre život.

Vo Wrocławe mu zomreli manželka a obe dcéry na choleru, zostali mu dvaja synovia. Známym maliarom sa stal Karel Purkyně. Jan Evangelista tu odvádzal tvrdú bádateľskú prácu, ktorá z neho robí zrejme najfrekventovanejšieho eponyma českej vedy: Purkyňove vlákna v srdci, Purkyňove bunky v mozočku a rad ďalších po ňom nazvaných útvarov a javov.

Roku 1850 sa Purkyně vrátil na pražskú lekársku fakultu. Založil fyziologický ústav, avšak nad výskumom už prevládala činnosť organizačná a buditeľská. Stal sa členom londýnskej Kráľovskej spoločnosti, viedenskej a parížskej akadémie vied, poslancom zemského snemu, nositeľom Leopoldovho rytierskeho rádu.

V roku 1853 založil známy prírodovedecký časopis Živa.

Zomrel koncom júla 1869. Pochovaný je na vyšehradskom cintoríne.

Odkaz v spoločnosti 
Po Janovi Purkyně bola pomenovaná Universita Jana Evangelisty Purkyně v Brne medzi rokmi 1960 až 1990. V súčasnosti jeho meno nesie Univerzita Jana Evangelisty Purkyně v Ústí nad Labem. Významnou súčasťou 1. lekárskej fakulty UKv Prahe je tiež Purkyňov ústav .

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
 Život a dielo Jana Evangelistu Purkyně na stránkach Monoskopu

Českí lekári
Českí entomológovia
Českí fyziológovia
Masarykova univerzita
Českí slobodomurári
Pochovaní v Prahe
Kostol svätého Michala archanjela (Lančár)

Kostol svätého Michala archanjela je rímskokatolícky kostol nad Lančárom, miestnou časťou obce Kočín-Lančár, v okrese Piešťany. 

Táto opevnená renesančná stavba pochádza zo 17. storočia, je postavená na mieste staršieho gotického kostola spomínaného roku 1332. V interiéri je hodnotné barokové zariadenie a stropné maľby. Z kostola je pekný výhľad na Trnavskú pahorkatinu.

Model kostola sv. Michala v mierke 1:50 sa nachádza v Parku miniatúr v obci Podolie.

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
Kostol sv. Michala na obnova.sk

Kočín-Lančár
Lančár
Lančár
Lančár
Lančár
Apocalyptica

Apocalyptica  je fínska symfonická metalová hudobná skupina, ktorú v roku 1993 vytvorili Eicca Toppinen, Paavo Lotjonen, Max Lilja a Antero Manninen (všetci hrajú na violončelo). Dvoch posledne menovaných neskôr vystriedali Perttu Kivilaakso (violončelo) a Mikko Siren (bicie). Apocalyptica sa sprvu prezentovala len cover verziami svojich obľúbených interpretov (hlavne Metallica, ale aj Pantera, Sepultura, Rammstein, Slayer, Faith No More a Grieg), v súčasnosti tvorí hlavne vlastné piesne.

Diskografia

Albumy 
 1996 – Plays Metallica By Four Cellos
 1998 – Inquisition Symphony
 2000 – Cult
 2001 – Cult Special
 2002 – Best Of Apocalyptica
 2003 – Reflections
 2005 – Apocalyptica
 2007 – Worlds Collide
 2010 – 7th Symphony 
 2015 – Shadowmaker 
 2020 – Cell-0

Single 
 „Apocalyptica“ (1996)
 „Harmageddon“ (1998)
 „Path Vol.2“ (2001)
 „Hope Vol.2“ (2002)
 „Faraway Vol.2“ (2003)
 „Seemann“ (2003)
 „Bittersweet“ (2004)
 „Wie Weit“ (2005)
 „Life Burns“ (2005)
 „I am Not Jesus“ (2007)
 „SOS (Anything But Love)“ (2007)
 „I Don't Care“ (2008)
 „End of Me“ (2010)
 „Broken Pieces“ (2010)
 „Not Strong Enough“ (2010)
 „Cold Blood“ (2015)
 „Sin In Justice“ (2015)
 „Me melkein kuoltiin“ (feat. Sanni & Tippa) (2019)
 „Rise“ (2019)
 „En Route To Mayhem“ (2019)

Referencie

Iné projekty

Externé odkazy 
  oficiálna stránka skupiny

 
Fínske hudobné skupiny
Symfonickometalové hudobné skupiny
Ladislav Ballek (spisovateľ)

Mgr. Ladislav Ballek (* 2. apríl 1941, Terany – † 15. apríl 2014, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, politik a diplomat.

Život 
Detstvo prežil v Dudinciach a Šahách. V rokoch 1959 – 1963 študoval na pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici slovenský jazyk, dejepis a výtvarnú výchovu. Po absolvovaní základnej vojenskej služby rok učil na základnej škole v Habovke. V roku 1966 sa stal redaktorom Čs. rozhlasu v Banskej Bystrici (stál napr. pri zrode relácie Rádiovíkend) a v rokoch 1968 – 1972 bol  redaktorom kultúrnej rubriky krajského denníka Smer. Od roku 1972 pôsobí v Bratislave. Najprv v redakcii pôvodnej tvorby vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ a od roku 1977 ako vedúci literárneho oddelenia na Ministerstve kultúry SSR. Od roku 1980 bol námestníkom riaditeľa Slovenského literárneho fondu a v rokoch 1984 – 1989 vedúcim tajomníkom Zväzu slovenských spisovateľov. V rokoch 1992 – 1994 bol poslancom Národnej rady SR za SDĽ. Vyučoval na Pedagogickej fakulte v Nitre a Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1998 neúspešne kandidoval za prezidenta Slovenskej republiky. Od roku 2001 do roku 2008 bol veľvyslancom Slovenska v Česku. Typický predstaviteľ slovenskej románovej tvorby /nielen, ale najmä/ 70. rokov. V roku 1980 dostal národnú cenu SSR a v roku 1982 dostal titul zaslúžilý umelec.

Tvorba 

Jeho prvé literárne pokusy sa viažu k jeho vysokoškolskému štúdiu. Prvá próza mu vyšla v zborníku Silueta v roku 1964, o tri roky neskôr mu vyšla debutová knižka.

Dielo 

 1967 – Útek na zelenú lúku, novela
 1969 – Púť červená ako ľalia, novela
 1970 – Biely vrabec, román
 1974 – Južná pošta, autobiografické novely
 1977 – Pomocník. Kniha o Palánku, román
 1981 – Agáty. Kniha druhá o Palánku, román
 1987 – Lesné divadlo, román
 1990 – Čudný spáč zo Slovenského raja, román
 1995 – Trinásty mesiac

Referencie 

Slovenskí politici
Slovenskí spisovatelia
Slovenskí prozaici
Politici SDĽ (1990)
Poslanci NR SR (1992 – 1994)
Česko-slovenskí zaslúžilí umelci
Slovenskí diplomati
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Osobnosti z Terian
Vyučujúci na Univerzite Komenského v Bratislave
Veľvyslanci Slovenska v Česku
Kandidáti na prezidenta Slovenskej republiky (1998)
Pracovníci Československého rozhlasu
Milan Benkovský

RSDr. Milan Benkovský (* 30. apríl 1952) je slovenský ľavicový politik, v rokoch 1998 – 2002 bývalý poslanec Národnej rady SR za Stranu demokratickej ľavice a od roku 2020 súčasný podpredseda strany Socialisti.sk.

Životopis 
Milan Benkovský bol zvolený za poslanca na kandidátnej listine SDĽ, do parlamentu sa dostal ako náhradník za Brigitu Schmögnerovú. V apríli 2002 vystúpil z SDĽ a v parlamente pôsobil ako nezaradený poslanec. V rovnakom čase oznámil, že plánuje vstúpiť do SDA. V októbri 2002 kandidoval za primátora mesta Senec ako nezávislý kandidát. Skončil na treťom mieste so ziskom 271 hlasov (5,88 %). 

Od júna 2020 je podpredsedom hnutia Socialisti.sk.

Referencie 

Slovenskí politici
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Politici SDĽ (1990)
Politici SDA
Politici Socialisti.sk
Lied der Deutschen

Das Lied der Deutschen (Iné názvy: Deutschlandlied; Hoffmann-Haydn'sches Lied; slov. Pieseň Nemcov) je nemecká pieseň, ktorej tretia strofa je štátnou hymnou Nemecka.

Text zložil Heinrich Hoffmann von Fallersleben 26. 8. 1841 na ostrove Helgoland a prvýkrát sa verejne spieval 5. 10. 1841 v Hamburgu. Melódiu zložil Joseph Haydn, ktorý ju v roku 1797, v čase napoleonských vojen, zložil ako „cisársku hymnu“ (Gott erhalte Franz den Kaiser) pre cisára Františka II. Presnejšie ide o druhú vetu tzv. Cisárskeho kvarteta pre štyri sláčikové nástroje - Op. 76, č.3.

Pieseň sa v roku 1922 stala štátnou hymnou Weimarskej republiky. V časoch Tretej ríše sa ako štátna hymna používala jej prvá strofa spolu s piesňou Horst-Wesel-Lied. Po založení Spolkovej republiky sa začala ako hymna používať len tretia sloha. Po pristúpení NDR k SRN v roku 1990 bola po dohode spolkového prezidenta Richarda von Weizsäcker so spolkovým kancelárom Helmutom Kohlom tretia sloha vyhlásená za oficiálnu štátnu hymnu Nemecka. Viedla ich k tomu skutočnosť, že prvá sloha bola stále spájaná s nacistickým Nemeckom, navyše vyjadrovala imperialistické ideály (popisovala areál, v ktorom kedysi žili (o.i.) obyvatelia s nemeckým materinským jazykom („von der Maas bis an die Memel, von der Etsch bis an den Belt“) a vyjadrovala túžbu zjednotenia Nemcami obývaných regiónov do jedného štátneho útvaru, ktorý by bol nadradený tradičnému nemeckému regionalizmu (slová „Deutschland, Deutschland über alles“ pôvodne vyjadrovali, že spoločná vlasť je nad všetky partiklarizmy, neskôr sa nesprávne vykladali ako pocit národnej nadradenosti a tento mýtus sčasti je živený v zahraničí dodnes). Druhá sloha je obsahovo považovaná za umelecky málohodnotnú, okrem toho je feministickým hnutím odmietaná ako prejav podradného postavenia ženy.

Text celej piesne 
Deutschland, Deutschland über alles,
Über alles in der Welt,
Wenn es stets zu Schutz und Trutze 
Brüderlich zusammenhält; 
Von der Maas bis an die Memel,
Von der Etsch bis an den Belt: 
Deutschland, Deutschland über alles,
Über alles in der Welt!

Deutsche Frauen, deutsche Treue,
Deutscher Wein und deutscher Sang
Sollen in der Welt behalten
Ihren alten, schönen Klang,
Uns zu edler Tat begeistern
Unser ganzes Leben lang
Deutsche Frauen, deutsche Treue,
Deutscher Wein und deutscher Sang!

Einigkeit und Recht und Freiheit
Für das deutsche Vaterland!
Danach laßt uns alle streben
Brüderlich mit Herz und Hand!
Einigkeit und Recht und Freiheit
Sind des Glückes Unterpfand:
Blüh im Glanze dieses Glückes,
Blühe, deutsches Vaterland!

Referencie

Externé odkazy 
Melódiu si môžete vypočuť na tejto stránke (lta)

Štátne hymny
Nemecko
Walt Disney

Walter Elias „Walt“ Disney (* 5. december 1901, Chicago, Illinois, USA – 15. december 1966, Burbank, Kalifornia) bol americký filmový producent, režisér, scenárista a animátor. Kreslil tiež ilustrácie do kníh a časopisov, založil zábavný park zvaný Disneyland.

Umenie miloval od detstva. Ako chlapec chodieval do kina na filmy s Charliem Chaplinom. Grotesky Chaplinovského druhu sa neskôr stali inšpiráciou pre príbehy s Mickey Mousom. Svoj prvý animovaný film vytvoril v roku 1923. Medzi postavičky, ktoré vyšli z jeho dielne, patrí Mickey Mouse, ktorý je považovaný za Disneyho alter-ego. Ďalšie známe postavičky sú káčer Donald, Goofy a pes Pluto.

Jedným z animovaných filmov z dielne štúdia Walta Disneyho je Snehulienka a sedem trpaslíkov (1938), za ktorý ako vôbec prvý v histórii získal Oscara za filmové novátorstvo. Snehulienka a sedem trpaslíkov sa stala jedným z najväčších úspechov v dejinách filmu a upevnila Disneyho nárok na označenie za najprestížnejšie animačné štúdio na svete. Potvrdenie tohto postavenia bolo jedným z cieľov, ktoré Disney od tohto filmu očakával. Zvukovú hranicu kresleného filmu prekonal vo filme Mickey kormidelníkom a o niekoľko rokov neskôr priniesol do animácie svet farby. Snehulienka bola iba ďalším umeleckým a podnikateľským krokom, celovečerný film znamenal väčšie tržby.

Disney má hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.

Iné projekty

Externé odkazy 
 
 

Podnikatelia USA
Filmoví scenáristi USA
Filmoví režiséri USA
Držitelia Oscara
Držitelia ceny Zlatý glóbus
Držitelia ceny Emmy
Držitelia Čestného Césara
Hollywoodsky chodník slávy
Držitelia ceny Grammy
Držitelia Oscara za celoživotné dielo
Členovia Republikánskej strany (USA)
Osobnosti zo Chicaga
Connecticut

Connecticut je štát USA, ktorý sa pripojil k únii 9. januára 1788 ako 5. člen federácie. Leží na severovýchode USA v oblasti Nové Anglicko. Na severe hraničí so štátom Massachusetts, na východe s Rhode Island, na juhu ho Long Island Sound oddeľuje od Long Islandu a na západe s ním susedí štát New York. Hlavným mestom je Hartford.

Dejiny 

Prvý európsky prieskumník v Connecticute bol Holanďan Adriaen Block. Potom ako v roku 1614 preskúmal toto územie, začali sa holandskí obchodníci s kožušinami plaviť hore riekou Connecticut River a založili pevnosť blízko dnešného hlavného mesta Hartford.

Geografia 

S rozlohou 9 000 km² je jeden z najmenších štátov USA. Spolu so svojimi dvoma susedmi – Massachusetts a Rhode Island tvorí historické srdce Nového Anglicka. Connecticut bol pomenovaný pôvodnými Američanmi pre jeho „prílivovú a odlivovú rieku“. Tento malý, ale husto obývaný štát, je typom konzervatívneho predmestia New Yorku s vysokým nájomným, odkiaľ ľudia dochádzajú do Big Apple zarábať peniaze, ale vyhnú sa newyorskej situácii a mestským daniam. Väčšina Connecticutu je zelený vidiek s množstvom lesov a idylických dediniek, ktoré sú typické pre štýl Nového Anglicka.

Významné mestá 

Mesto New Haven bolo založené v roku 1638 skupinou bohatých puritánov z Londýna vo veľkom prírodnom prístave na juhu Connecticutu. Rozvinulo sa v solídnu ekonomiku založenú na love rýb a neskôr priemysle. V roku 1716 sa stalo sídlom známej Yalovej univerzity, tretej najstaršej univerzity v USA. Hlavné mesto, Hartford, je situované v centre štátu. Okrem iných múzeí tu môžete nájsť Múzeum histórie Connecticutu, v ktorom sú uchované pušky a revolvery a písací stôl, na ktorom Abraham Lincoln podpísal dokument, ktorý zrovnoprávnil všetkých otrokov počas občianskej vojny. Hartford bol tiež domovom Noaha Webstera (1758 - 1843), žurnalistu, učiteľa a lingvistu, ktorý napísal prvý americký slovník. Okrem neho tu žili dvaja známejší ľudia: americkí spisovatelia Harriet Beecher Stowe (Chalúpka strýčka Toma) a Mark Twain. V skutočnosti boli „susedia od vedľa“ a oba ich viktoriánske domy, stále zariadené tak, ako ostali, sú otvorené verejnosti. Mark Twain tu žil takmer 20 rokov, počas ktorých napísal množstvo klasických prác, ku ktorým patria aj Dobrodružstvá Huckleberryho Finna.

Iné projekty
Peter Bohunický (1952)

RSDr. Peter Bohunický (* 2. júl 1952) bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky zvoleným za Stranu demokratickej ľavice vo volebnom období 1998-2002. 

Narodenia v 1952
Slovenskí politici
Politici SDĽ (1990)
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Jozef Brhel

Ing. Jozef Brhel (* 7. máj 1961) je slovenský podnikateľ, bývalý štátny tajomník Ministerstva hospodárstva SR a bývalý poslanec Národnej rady SR za stranu HZDS.

Politická kariéra 
Jozef Brhel absolvoval Vysokú školu ekonomickú v Bratislave a po jej skončení pracoval ako pedagóg. Verejne angažovať sa začal v polovici 90. rokov 20. storočia. Počas tretej vlády Vladimíra Mečiara sa v rokoch 19941998 stal štátnym tajomníkom na ministerstve hospodárstva. Brhel bol zvolený za poslanca NR SR za Hnutie za demokratické Slovensko vo volebnom období 19982002 a vo volebnom období 20022006. Začiatkom roku 2003 bol v skupine 11 poslancov pod vedením Vojtecha Tkáča, ktorí vystúpili z HZDS a založili novú politickú stranu Ľudová únia. 22. decembra 2003 sa z vážnych rodinných dôvodov vzdal poslaneckého mandátu.

V roku 2005 sa jeho meno prvýkrát spájalo so stranou SMER-SD. Vtedajší poslanec za HZDS Jaroslav Jaduš v októbri 2005 tvrdil, že „Pre ľudí ako Ivan Kiňo, Ján Gabriel či Jozef Brhel bol Smer vedľajšou investíciou, ak by sa HZDS po voľbách nedostalo do vlády“. V roku 2006 spomínal Brhela ako jedného z akcionárov Smeru tiež Jaroslav Haščák z finančnej skupiny Penta. Jeden zo zakladateľov strany SMER Bohumil Hanzel tvrdil, že videl notársky overenú kópiu zmluvy medzi Robertom Ficom a skupinou piatich podnikateľov, podľa ktorej im malo patriť prvých 25 miest na kandidátnej listine Smeru v parlamentných voľbách v roku 2006.

Podnikateľská kariéra 
Brhel začal podnikať ešte v 90. rokoch a počas rokov svoje pôsobenie rozšíril v rôznych sektoroch vrátane IT, energetiky a obranného priemyslu. Býva považovaný za jedného z najvplyvnejších mecenášov strany SMER-SD. Na verejnosti však nevystupuje, nerád odkrýva aj vlastnícku štruktúru svojich firiem. Podľa zistení reportérov časopisu .týždeň získali Brhelove firmy počas vlád Roberta Fica v rokoch 20062010 a 20122015 štátne zákazky za minimálne 271 miliónov eur. Medzi firmy s jeho podielom patria energetické spoločnosti RJ Development, Alter Energo, Pow-en, ENE-TEP, Comenerg či IT firmy Sevitech a DWC Slovakia alebo Vupex. RJ Development a Alter-Energo získali od SEPSu zákazky v hodnote desiatok miliónov eur. Okolo roku 2018 sa Brhel začal sťahovať zo svojich IT firiem Sevitech a DWC Slovakia v snahe dištancovať sa od spolitizovanej spolupráce so stranou SMER-SD a orientovať sa na zahraničie pre obavy z poklesu výnosov IT firiem na Slovensku. Podiely vo firmách od neho kupovali jeho manažéri, resp. noví investori.

Majetok Brhela a jeho rodiny bol v roku 2019 odhadovaný na 200 miliónov eur. Aktíva jeho spoločností sa v roku 2019 odhadovali asi na 1,4 miliardy eur.

Osobný život 
Jozef Brhel žije v Bratislave, v miestnej časti Záhorská Bystrica-Strmé vŕšky v susedstve domu podnikateľa Juraja Širokého.

Referencie

Externé odkazy 
 Jozef Brhel na webe Národnej rady SR
 Články týkajúce sa Jozefa Brhela na webe denníka SME

Slovenskí podnikatelia
Slovenskí politici
Politici ĽS-HZDS
Politici LS
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Poslanci NR SR (2002 – 2006)
Absolventi Ekonomickej univerzity v Bratislave
Peter Brňák

JUDr. Peter Brňák (* 11. február 1959, Námestovo) je bývalý poslanec Národnej rady SR.

Peter Brňák bol v roku 1990 zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady (SNR) za Demokratickú stranu (DS). V novembri 1990 vystúpil z DS a založil Slovenské národnodemokratické hnutie. V parlamente pôsobil až do konca volebného obdobia ako nezávislý poslanec. Do SNR bol v roku 1992 opätovne zvolený ako "nezávislý" na kandidátnej listine Slovenskej národnej strany (SNS). Vo volebných obdobiach 1994 - 1998 a 1998 - 2002 bol poslancom NR SR za Hnutie za demokratické Slovensko. Pracoval ako sudca Najvyššieho súdu SR. V roku 2007 bol prezidentom vymenovaný za sudcu Ústavného súdu SR.

Referencie 

Narodenia v 1959
Slovenskí politici
Politici ĽS-HZDS
Poslanci NR SR (1992 – 1994)
Poslanci NR SR (1994 – 1998)
Poslanci NR SR (1998 – 2002)
Sudcovia Ústavného súdu SR
Malé Zajfy

Malé Zajfy sú prírodná rezervácia v národnom parku Slovenský raj.

Je to údolná niva nekrasového reliéfu odvodňovaná malým potokom. Výmera rezervácie je . Leží v katastrálnom území obce Stratená, v okrese Rožňava. 

Vyhlásená bola 1. mája 1993 ako štátna prírodná rezervácia a po novelizácii v roku 1995 ako prírodná rezervácia.

Územie je vhodným biotopom viacerých druhov vtákov, obojživelníkov a tiež je zaujímavé zachovalými slatinnými spoločenstvami s množstvom vzácnych druhov živočíchov a rastlín, ktoré sú chránené (žltohlav európsky (Trollius europaeus), prvosienka pomúčená (Primula farinosa), vŕba rozmarrinolistá (Salix repens subsp. rozmarinifolia), tučnica obyčajná (Pinguicula vulgaris), jazyčník sibírsky (Liguaria sibirica) a iné).

Referencie

Pozri aj 
 Slovenský raj

Iné projekty

Externé odkazy 
 Přírodní rezervace Malé Zajfy, Štátny zoznam osobitne chránených častí prírody SR
 Chránené územia, Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky

Prírodné rezervácie v Košickom kraji
Chránené územia Národného parku Slovenský raj
Chránené územia v okrese Rožňava
Cena Švédskej ríšskej banky za ekonomické vedy na pamiatku Alfreda Nobela

Cena Švédskej ríšskej banky za ekonomické vedy na pamiatku Alfreda Nobela (po šv. Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne), omylom nazývaná Nobelova cena za ekonómiu sa odlišuje od ostatných cien udeľovaných pri ceremónii udeľovania Nobelových cien, pretože nie je súčasťou dedičstva Alfreda Nobela. Zaviedla ju Švédska ríšska banka pri jej 300. výročí roku 1969.

Proces udeľovania 

O cene rozhoduje, podobne ako pri Nobelovej cene za chémiu a fyziku, Kráľovská švédska akadémia vied a udeľuje sa popri ostatných cenách v oblasti vied. Každý rok kvalifikovaní nominátori nominujú sto žijúcich osôb, ktoré potom dostane osemčlenný výbor, ktorý nakoniec predloží návrh ceny Nobelovmu zhromaždeniu. Nobelovo zhromaždenie potom hlasuje o kandidátoch (až do troch kandidátov). Udeľovanie sa uskutočňuje v Štokholme a je spojené s cenou 10 miliónov švédskych korún (čiže asi 1 milión eur v roku 2004).

Kontroverzia 

Kontroverzia vyplýva z niekoľkých problémov:
 spojenie ceny s Nobelovým menom, hoci nie je časťou Nobelovho dedičstva
 dojem, že sa cena "nespravodlivo" udeľuje častejšie neoliberálnym ekonómom
 ekonómia je spoločenská veda, čo sťažuje objektívne hodnotenie kandidátov
 dojem, že najvplyvnejší ekonómovia dostali ceny v 70. a 80. rokoch, a že odvtedy sú existujúci kandidáti v oblasti ekonómie slabší a preto kontroverznejší

Jedným z najhlasnejších kritikov tejto ceny je Peter Nobel, člen Nobelovej rodiny – stará mama starého otca jeho otca bola jednou z dcér Ludviga, staršieho brata Alfreda Nobela.

Nositelia 

1969 až 1980 ·
1981 až 1990 ·
1991 až 2000 ·
2001 až 2010

1969-1980

1981-1990

1991-2000

2001-2010

2011-2020

2021-2030 

1969 až 1980 ·
1981 až 1990 ·
1991 až 2000 ·
2001 až 2010 ·
2011 až 2020

Referencie

Externé odkazy 
 Oficiálny zoznam (po anglicky)

Nobelova cena
Ekonómia
Podniková ekonomika
Histológia

Histológia je veda zaoberajúca sa štúdiom mikroskopickej štruktúry orgánov a tkanív (v prípade rastlín pletív). Histológia najčastejšie používa svetelný mikroskop a rôzne farbiace techniky.

Hraničné odbory s histológiou 
histopatológia – mikroskopická štruktúra chorých tkanív a orgánov
histochémia – chemizmy prebiehajúce v tkanivách
imunohistochémia – využíva antigény a protilátky na bližšie určenie štruktúr
anatómia – štruktúra orgánov a orgánových sústav
cytológia – stavba buniek a tkanív

Iné projekty 
 

 
Anatómia
Medicína
Biológia
Fyziológia

Fyziológia je veda študujúca funkcie organizmov, orgánov a orgánových sústav. V užšom zmysle sa pod pojmom fyziológia najčastejšie myslí fyziológia živočíchov a človeka. Štúdium rastlín sa vo vedeckej komunite vždy označuje špecificky ako fyziológia rastlín.

Fyziológia je predmet štúdia na lekárskych a prírodovedeckých fakultách.

Z gréckeho fysis - podstata, pôvod a logía - veda

Zakladateľom modernej experimentálnej fyziológie bol William Harvey ktorý opísal krvný obeh človeka. Významnú úlohu vo vývoji fyziológie zohral aj Iľja Iľjič Mečnikov. Mečnikov skúmal imunitu a zaviedol pojem fagacytóza

Hraničné odbory s fyziológiou 
 anatómia – skúma štruktúru orgánov a orgánových sústav
 biochémia – skúma chemické procesy v živých organizmoch

Vybrané pododbory fyziológie 
 fyziológia bunky – študuje funkcie bunky
vírusová fyziológia – zameriava sa na to, ako sa vírusy živia, ako rastú, reprodukujú sa a ako vylučujú vedľajšie produkty
humánna – študuje fungovanie orgánov ľudského tela 
komparatívna – analyzuje ako určité telové systémy pracujú nezávisle a spolu na udržaní života
ekologická – študuje ako sa zvieratá vyvíjali alebo ako rozvíjali špecifické biologické mechanizmy na zvládnutie konkrétnych situácií
 patologická fyziológia (patofyziológia) – študuje zmeny funkcií buniek, orgánov a orgánových sústav pri chorobných procesoch; vznik a priebeh choroby
 výkonnostná fyziológia – študuje zmeny v bunkách a orgánových systémoch pri fyziologickej záťaži organizmu (cvičenie).
 neurofyziológia – študuje funkcie nervových buniek
 endokrinológia – študuje hormóny a ich účinky na bunkovej, orgánovej a systémovej úrovni
 kardiovaskulárna fyziológia – študuje funkcie srdca a krvných ciev.
 imunológia – študuje obranné mechanizmy organizmu
Bunková fyziológia – študuje ako pracuje bunka. Zahŕňa štúdium prípadov na úrovni chemickej, molekulovej a genetickej.
 respiračná fyziológia – študuje funkcie pľúc a dýchacích ciest
 renálna fyziológia – študuje funkcie obličiek
 fyziológia človeka (tiež lekárska fyziológia) – študuje funkcie ľudského organizmu

Toto rozdelenie nie je kompletné, existuje množstvo ďalších oblastí fyziológie. Vzájomne sa často prekrývajú.

Úrovne organizácie živočíšneho tela 
1. Chemická úroveň - Atómy 

2. Bunková úroveň - Bunky 

3. Tkanivová úroveň - Tkanivo

4. Orgánová úroveň - Orgán 

5. Úroveň orgánových systémov - Orgánový systém

6. Organizmová úroveň - Organizmus
Adriána

Adriána je ženské krstné meno latinského pôvodu. Je odvodené od mena rímskeho cisára Hadriána, latinsky Hadrianus, alebo od mena talianskeho mesta (H)adrie, s významom muž od mora. Na Slovensku má meniny 26. júna.

Slávne nositeľky 
 Adriana Kmotríková, slovenská moderátorka 
 Adriana Kopecká, česká speváčka 
 Adriana Lima, brazílska modelka 
 Adriana Sklenaříková, slovenská modelka
 Adriena Bartošová, slovenská speváčka

Referencie 

Krstné mená
Ženské mená